ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 130, 2013-12-03 10:00

אבישי ברוורמן: רבותי, אני פותח את הדיון, הצעה לסדר, דיון מהיר: מצוקתם של רועי הצאן בנגב, הציע חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: שלום לכולם.

עפו אגבאריה: אני יזמתי את הדיון הזה בעקבות ביקור שערכתי בנגב, בכפרים הבלתי מוכרים, וכדי לבדוק את מצוקם של רועי הצאן והחקלאים בנגב, ואני רוצה לציין שזה היה אחרי הבחירות ולא לפני הבחירות.

אבישי ברוורמן: תודה לאל, זהו, עברו הבחירות, מספיק.

עפו אגבאריה: אחרי הבחירות.

עפו אגבאריה: כך שבאמת המצוקה של האנשים האלה מאוד מאוד מאוד קשה ואני אפילו לא תיארתי לעצמי לפני שביקרתי באזור שיכולות להיות כאלה בעיות.

עפו אגבאריה: האנשים האלה כבר גרים באזור מלפני מאות שנים, והעניין הרשמי שהם התחילו שם לחלק את האדמות האלה באזורים שלהם, זה היה בזמן העות'מניים, ב-1860.

אבישי ברוורמן: מי היה הסולטאן אז אתה זוכר?

עפו אגבאריה: אני לא זוכר ואני גם לא כל כך רוצה לזכור.

עפו אגבאריה: עם הזמן הם היו יכולים לנדוד בכל מיני שטחים ולחפש איפה שיש מרעה, עד שבשנים האחרונות המצוקה שאנחנו מכירים אותה בצורת אדמות הנגב וצמצום שטחי המרעה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ד"ר חנא סוייד, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אני לא יכול שכולם יהיו מוסלמים, אני צריך איזה אתאיסט נוצרי גם.

עפו אגבאריה: אתה רואה, אנחנו גם נוצרי, גם מוסלמי, גם יהודי.

אבישי ברוורמן: תאמין לי, פה בוועדת הכלכלה זה ימי המשיח, הלוואי שזה גם יצא החוצה, מר ליברמן.

עפו אגבאריה: אז אני אמשיך, הסבל שלהם התחיל להיות גם בשנים האחרונות.

עפו אגבאריה: אני לא יודע אם זה כל כך קשור לפראוור או לא קשור לפראוור אבל כנראה שיש קשר.

אבישי ברוורמן: אתה יודע מה הבעיה שלי?

אבישי ברוורמן: השם שלי ברוומן, מכיוון שהערבים מחליפים פ"א ובי"ת כולם אומרים: למה עשית את זה, פראוור?

אבישי ברוורמן: זה לא פראוור, ברוורמן, זה לא אותו דבר.

עפו אגבאריה: בדיוק, אתה יודע כמה פעמים שאלו אותי אם זה ברוורמן?

עפו אגבאריה: אז אני אומר להם: לא, זה פ"א, לא ב"ית.

עפו אגבאריה: אתה רואה, אתה לא יודע כמה הגנתי עליך בעניין הזה.

אבישי ברוורמן: שוקרן.

אבישי ברוורמן: כן, בבקשה.

עפו אגבאריה: אז מאז שיש את ההידוק הזה והחניקה הזו על שטחי המרעה, אז גם כן על הכפרים הבלתי מוכרים, אז גם השטחים שהם יכולים לרעות את הצאן בהם מצומצמים והולכים ומצטמצמים.

עפו אגבאריה: אפילו חכירה של האזורים האלה לא נותנים להם.

עפו אגבאריה: אני יודע למשל שבצפון רוב השטחים נחכרים על ידי המועצות האזוריות, קיבוצים מושבים, והם נותנים אותם כיד שניה לרועים באזור, אז אפילו את זה אין להם.

עפו אגבאריה: המצוקה השנייה זו מצוקת המים, שהם לא מוכרים כחקלאים והמים שהם מקבלים הם בעלויות גבוהות מאוד, שהם לא יכולים אפילו לתת לעיזים או לעדרי הצאן שלהם את המים הדרושים במחירים שיכול לקבל כל קיבוץ או איזשהו מושב באזור.

עפו אגבאריה: והדבר השלישי, עניין הסחר והשווקים.

עפו אגבאריה: אין להם כמעט שווקים.

עפו אגבאריה: העירייה ורשות החקלאות באזור צמצמו את השווקים ולא נותנים לסחור בעיזים, אין שווקים אז הם לא יכולים וכל איזשהו ניוד או הובלה של בעלי חיים זו צרה צרורה, אפילו אם יש איזושהי מסיבה ויש חתונה בשבט על יד והוא רוצה להביא אתו כבש מתנה לשם אז זה יכול לעלות לו עד 30,000 קנס.

עפו אגבאריה: זה דבר בלתי אפשרי.

עפו אגבאריה: והדבר האחרון, אני לא רוצה להרחיב כי אני יודע שהזמן מצומצם, זה עניין חיסון העדרים.

עפו אגבאריה: ברגע שהם מקבלים איזשהו חיסון של העדרים אז החיסון הוא על פי ראשים מסוימים ומעבר לזה גם יש להם בעיה עם ההכנסות, הם יסבירו את זה הרבה יותר טוב ממני.

עפו אגבאריה: אז אני חושב שיש מקום שאנחנו נטפל בבעיות האלה ונענה על כמה תשובות או המלצות שנוכל לעזור בעניין הזה, לפתור את המצוקה הקשה של האנשים האלה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, שוקרן, חבר הכנסת ד"ר אגבאריה.

אבישי ברוורמן: לפני שניתן לנציגי משרד החקלאות אולי קודם חלק מהנציגים כאן.

אבישי ברוורמן: ד"ר רענן, את רוצה לפתוח?

אבישי ברוורמן: לתת לאחד או שניים לדבר?

<יעלה רענן: אני אתחיל ואחרי זה הם יוסיפו את הכאב שמגיע.

אבישי ברוורמן: רק אם אפשר לשאול מה המקצוע, ד"ר למה?

<יעלה רענן: אנתרופולוגיה, אני מרצה בספיר.

<יעלה רענן: אני אחזק ואוסיף ואדייק קצת בדברים, תודה רבה לך, חבר הכנסת עפו, ותודה רבה על זה שעשית את המאמץ וסוף סוף זה מגיע ממקום שזה אמור להגיע.

<יעלה רענן: ההרגשה הכללית היא שלגדל צאן נהיה קשה יותר משנה לשנה, וזה חבל.

<יעלה רענן: זה חבל מאוד קודם כל כמובן כי זה כאב למגדלים ואין סיבה, אם אפשר למנוע כאב מאנשים זה עדיף.

<יעלה רענן: אבל הייתי רוצה להוסיף עוד נקודות מבט אחרות.

<יעלה רענן: האנשים האלה מתפרנסים, וזו פרנסה בכבוד מחקלאות, ואצלנו במדינת ישראל חקלאות זה דבר שקיבל ומקבל מקום של כבוד, אתה מכיר את אבי, ד"ר דב פסטרנק.

אבישי ברוורמן: פרופ' דב פסטנרק, כשהגיע לאוניברסיטת בן גוריון הוא היה עוד מהאבות המייסדים, לא רק שהוביל את הפיתוח וחקלאות מדברית, אלא שאפילו יום אחד פנה אלי נשיא ארגנטינה מנם שרצה לפתח את לה ריוחה, הוא ביקש במיוחד שפרופ' פסטרנק יצטרף אלי והוא עזר לפתח את כל האזור הזה של לה ריוחה.

<יעלה רענן: והיום הוא באפריקה, גם היום הוא משהו באפריקה.

אבישי ברוורמן: תמסרי לאבא דרישת שלום.

<יעלה רענן: אני אמסור בכיף.

<יעלה רענן: אז אני שמחה שהחקלאות הוא דבר חשוב בישראל ולכן החקלאות, בעיקר חקלאות מדברית שאותה אני מכירה, מגדלי הצאן הם חלק אינטגרלי מזה, וככל שישראל עושה לטובת החקלאים – ואני אשמח שתעשה עוד, שמשרד החקלאות יאפשר לעשות יותר מאשר הוא עושה – גם בנושא מגדלי הצאן.

<יעלה רענן: אנשים שמתפרנסים בכבוד מיכולת חקלאית אשר בני האדם פיתחו לאורך אלפי שנים, אברהם אבינו גידל צאן באותה שיטה, ולכן אני חושבת שיש לזה ממש מקום של חשיבות וכבוד לעזור לענף הזה להישאר ולהתפתח, וההרגשה היא שכל מה שקורה במדינה עושה את ההפך.

<יעלה רענן: אז אני הייתי רוצה שמהישיבה בוועדת הכלכלה הזאת - - -

אבישי ברוורמן: יש לך המלצות ספציפיות?

<יעלה רענן: ספציפיות.

אבישי ברוורמן: בבקשה, מה המלצותיך?

<יעלה רענן: אנחנו נעבור לכיוון השני ונתחיל דווקא בכיוון השני.

<יעלה רענן: אני אתחיל בדברים שאתה אמרת, מים במחיר חקלאי.

<יעלה רענן: לבדואים מגדלי הצאן כרגע אין דרך בירוקרטית לבקש את המים במחיר חקלאי.

<יעלה רענן: המערכת בנויה בצורה כזאת שהבן אדם מקבל מים כרגע מברז "מקורות" בתעריף המקסימלי שאפשר לקנות מים במדינת ישראל ועם זה הוא אמור להתחרות בכבשים שהיום מייבאים מאוסטרליה.

<יעלה רענן: אז זאת תחרות לא הוגנת, המים מהווים הוצאה אדירה, זה לא פייר, היהודים כן והערבים לא.

<יעלה רענן: זה מחיר המים, שיהיה אפשר לבקש ולקבל מים במחיר חקלאי.

<יעלה רענן: השווקים.

<יעלה רענן: היה שוק צאן בבאר שבע עוד לפני שהיתה העיר באר שבע והעיר באר שבע הוקמה על יד שוק הצאן, זה היה ב-1900.

<יעלה רענן: העיר באר שבע לא רצתה את שוק הצאן והעיר סגרה את שוק הצאן באר שבע.

<יעלה רענן: גם לפני כן וגם מאז המגדלים מנסים שיהיה להם איזשהו מקום לקנות ולמכור את הצאן באותה שיטה שנעשית כבר למעלה מ-100 שנה.

<יעלה רענן: אני חייבת לומר שיש פה את ד"ר גרוס שגם עשה מאמצים גדולים יחד עם מוחמד אבו-פרחה, יושב-ראש ועד מגדלי הצאן, ועם ראש עיריית שגב שלום שלא נמצא פה אני חושבת, ניסינו לעשות מאמצים לפתוח שוק צאן חוקי רשום מסודר ומקובל על הלשכה הווטרינרית של באר שבע.

<יעלה רענן: הלשכה הווטרינרית מצידה, ובצדק, יש לה דרישות ששוק הצאן יהיה על פי תנאים מסוימים, אבל משום מה, כמעט שנה שלמה המדינה, כל הרשויות, שזה ראשי הערים אם זה רהט, כסייפה ושגב שלום, מינהל מקרקעי ישראל והלשכה הווטרינרית, לא מצליחים לדבר ולפתוח שוק צאן.

<יעלה רענן: ומה שקורה הוא שכאשר אדם מעוניין למכור כבשה הוא חייב לעבור על החוק, למה?

<יעלה רענן: כי אי אפשר לקבל מהלשכה הווטרינרית אישורי מעבר למקום שלא קיים על פי חוק.

חנא סוייד: אולי תקראו לזה לא שוק, אולי היום זה עידן הבורסה, בורסה.

<יעלה רענן: נקרא לזה בורסת הצאן.

<יעלה רענן: השאלה האם לבורסת הצאן מותר לקבל אישורי מעבר לצאן.

<יעלה רענן: אין לנו בעיה, רק תנו אישורי מעבר להעביר את הצאן לבורסה.

חנא סוייד: צריך מודרניזציה גם במושגים.

<יעלה רענן: אז העובדה שאין אומרת שאנשים מעבירים צאן בלית ברירה באופן לא חוקי.

<יעלה רענן: המספר 30,000 הוא הקנס, הוא בעצם 29,500.

<יעלה רענן: זה עצוב שאני מכירה את המספר.

<יעלה רענן: 29,500 שקל זה הקנס המקסימלי על העברת צאן בלי אישורי מעבר.

אבישי ברוורמן: ופה באמת מטילים גזירה על הציבור שהציבור לא יכול לעמוד בה.

<יעלה רענן: בדיוק.

<יעלה רענן: זה 500 לכבשה ועד 29,500.

<יעלה רענן: לדעתי כמעט כל אחד שיושב פה בשולחן קיבל בזמן זה או אחר את ה-30,000 שקל קנס הזה, וזה נכון לחלק ניכר מהציבור בנגב.

אבישי ברוורמן: את אומרת שני דברים: דבר אחד זה לגבי הנושא של מכסות מים, אפליה יהודים בדואים, זה דבר אחד.

אבישי ברוורמן: דבר שני, שצריך להגיע להסכם עם ראשי הרשויות באמצעות מנהיגות כדי למצוא שוק למקום שבו יהיה הסחר בצורה חוקית ולא להטיל קנסות ועונשים.

חנא סוייד: לרבות העברה.

אבישי ברוורמן: אוקיי, והדבר השלישי.

<יעלה רענן: השוק צריך להיות מסודר על ידי הרשויות השונות של המדינה והם לא מצליחים להסתדר.

<יעלה רענן: לגבי הקנסות זה משהו נפרד, שהקנס הזה הוא קנס לא הגיוני וקנס לאדם אשר מגדל צאן ומעביר בלי אישור העברה, לא יתכן שיהיה בגובה - - -

אבישי ברוורמן: הקנס הוא לא מידתי.

אבישי ברוורמן: אנחנו היינו עכשיו דרך אגב בהרבה מאוד דיונים, אנחנו נכנסים עכשיו כל יום על בעיית הענישה, היינו על חברות דירוג אשראי, כל הרפורמות עוברות כאן והנושא הזה של הפרופורציה הוא נושא חשוב.

<יעלה רענן: וזה החלק שחשוב לנו.

אבישי ברוורמן: והדבר האחרון.

<יעלה רענן: דבר נוסף, ב-2001 היה מפקד העדרים האחרון.

<יעלה רענן: מפקד העדרים הזה בעצם קיבע את מי שיש לו עדר צאן ומה גודלו ומאז אף אדם לא יכול לקנות צאן ולבקש ממשרד החקלאות אישורים למרעה.

<יעלה רענן: בעצם כבר מדובר על - - -

אבישי ברוורמן: זאת היתה הקפאה.

<יעלה רענן: כן.

<יעלה רענן: ואנשים פה רוצים להוסיף 3 ראשים לצאן שלהם, הם לא יכולים להוסיף את 3 הראשים החדשים למרעה.

<יעלה רענן: 3 לא יספרו, אבל 20, 100, 50, אנשים לא יכולים.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אסור להגדיל את המקנה.

עפו אגבאריה: את העדרים, כן.

<יעלה רענן: וכל הרעיון הזה של רישום הצאן הוא מיוחד לבדואים, אז את כל העניין הזה צריך לשנות לחלוטין, לאפשר הכנסת צאן חדש.

אבישי ברוורמן: הבנתי.

אבישי ברוורמן: יש עוד נקודות?

<יעלה רענן: כן.

<יעלה רענן: משרד החקלאות דרש פתיחת ניהול ספרים כדרישה חדשה לפני כ-3 שנים לקבלת מרעה לצאן.

<יעלה רענן: אנחנו אז התרענו שאם אתם רוצים לבקש אחרי 60 שנה דבר חדש, בסדר, אנחנו לא רצינו אותו ומקובל עלינו שזה קיים, בואו תעשו את זה עם הכשרה ובהדרגה.

<יעלה רענן: העובדה שזה נעשה בצורה כזו החלטית, חד משמעית, גרמה לכך שהיום כ-60% ממגדלי הצאן, אין להם תיקים והם יוצאים למרעה והכול לא חוקי, אז מה הרווחנו?

<יעלה רענן: דבר נוסף זה גמלים.

<יעלה רענן: עדיין הגמל, אשר נכח פה לפנינו, הוא לא חיה חקלאית.

<יעלה רענן: הוא לא נמצא ברישום של החיות החקלאיות, חתולים כן.

אבישי ברוורמן: איך הוא מוגדר, בתור ספינת המדבר?

<יעלה רענן: החתולים כן אבל הגמלים לא.

אבישי ברוורמן: הם לא מוגדרים בתור חיה חקלאית?

<יעלה רענן: לא.

אבישי ברוורמן: אפילו אבו, אני חושב שערותיו סומרות מהביטוי הזה.

אבישי ברוורמן: גמל לא חיה חקלאית?

אבישי ברוורמן: אוקיי, הלאה.

<יעלה רענן: אני מבחינתי סיימתי.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

<יעלה רענן: סליחה, עוד דבר אחד נוסף.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<יעלה רענן: לשמחתנו המדינה בעשור האחרון התחילה בהכרה בכפרים.

<יעלה רענן: בכל כפר יש הרבה מאוד מגדלים.

<יעלה רענן: דחללה ועיאד מגיעים מהכפר ביר הדאג', שם יש כ-5,000 אנשים, מתוכם כ-60% או יותר מגדלי צאן.

<יעלה רענן: הכפר מוכר, תנו לאנשים להקים מכלאות.

<יעלה רענן: עדיין לא.

אבישי ברוורמן: יפה, באמת הגדרת את השאלות בצורה ברורה.

אבישי ברוורמן: אני מוכרח רק לציין בתור אדם שהגיע ב-90' לבאר שבע כשהאוניברסיטה עוד היתה קטנה ופתחנו אותה לבדואים וכו', מה שאני טענתי כל הזמן הוא שמדינת ישראל מפלה נגד האזרחים הבדואים, לא נותנת להם את הגיבוי, לא בתשתיות, לא בחינוך, בכל הדברים.

אבישי ברוורמן: לא רק שזה לא צודק, זה גם טמטום ואי הבנה.

אבישי ברוורמן: אבל אני אומר ומקווה – הצעתי אפילו גם את עזרתי בהסדר הקרקעות בעבר, ראש הממשלה לא היה מעוניין לתת לי את האחריות למרות שהייתי שר לענייני מיעוטים – שכל דבר אפשר לפתור.

אבישי ברוורמן: צריך גם לעשות סדר אבל מצד שני צריך גם להראות שנותנים לאנשים את האפשרות להתקיים כי בסופו של דבר המדינה הזאת, כשאני קורא את מגילת העצמאות, זאת מדינה שמבטיחה זכויות שוות לכל אחד, חוק אחד ליהודי, חוק אחד לערבי וחוק אחד לבדואי.

אבישי ברוורמן: מפרי הסדר בהחלט צריכים לקבל את העונש אבל צריך את כללי המשחק לעשות בצורה שמתאימה לאותו משפט, שאני לפעמים לא יכול לשמוע, של העם הנבחר.

אבישי ברוורמן: אני שומע את ערוץ 88 ברדיו כל הזמן, כל הזמן יש איזו פרסומות שמישהו כתב ספר על העם הנבחר: העם הנבחר, העם הנבחר.

אבישי ברוורמן: אני חושב שבמקום לדבר על העם הנבחר צריך להתנהג, לא כמו אור לגויים, כמו חברה הגונה.

אבישי ברוורמן: אז לכן בנושא הזה זה גם מבחן מוסרי מעבר לנקודות האחרות.

אבישי ברוורמן: אם יש מישהו מהנציגים שרוצה להוסיף דברים, תפאדל, ואחרי זה אני אעביר את רשות הדיבור לד"ר רופא, ד"ר גלאון, בבקשה.

<מוחמד אבו-פרחה: קודם כל, אדוני היושב-ראש, אנחנו מכבדים אותך, אנחנו מברכים שאבישי ברוורמן הוא ראש ועדת הכלכלה והוא ישמע אותנו, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים במקום שיש בו אוזן קשבת לבעיות שלנו.

<מוחמד אבו-פרחה: אבל אנחנו בטוחים שלא כל מה שאנחנו נגיד ילך לפתרון, ימצא את עצמו וילך לפתרון כי אנחנו יודעים את המצב בשטח, שהוא לא מעודד.

אבישי ברוורמן: עגום מאוד.

<מוחמד אבו-פרחה: כן, עגום ולא מעודד לתת מחיה בכבוד לאוכלוסייה הבדואית בנגב.

<מוחמד אבו-פרחה: אך בכל זאת יש לנו תקווה מלאה שאנחנו נהיה שווים ונמשיך להיאבק על הזכויות.

<מוחמד אבו-פרחה: לא ניכשל ולא נוריד את הפרופיל מזה שאנחנו רוצים להילחם על הזכויות שלנו.

<מוחמד אבו-פרחה: דבר ראשון, אנחנו מבדילים בין אבישי ברוורמן לאודי פראוור, אנחנו מבדלים מאוד, זה ברור.

חנא סוייד: תישן בשקט.

<מוחמד אבו-פרחה: אנו, תושבי הנגב, חלק ניכר עוסקים בגידול צאן וגמלים.

<מוחמד אבו-פרחה: חלק מאנשי משרד החקלאות שמופקדים על ניהול תיק החקלאות מול הבדואים אומרים: אתם מחזיקים את הגמלים בשביל פנטזיה, לא מחזיקים אותם בשביל פרנסה.

<מוחמד אבו-פרחה: וחלק מאתנו, מהכפרים הלא מוכרים, שהם גרים במרחק משירותים ומחשמל מחזיקים את הגמלים למוצר החלב.

<מוחמד אבו-פרחה: מוצר החלב הוא מוצר חשוב לילדים, ומי כמוכם יודע שמשפחות בדואיות ברוכות ילדים והם צריכים חלב, כמו הילדים היהודיים, רוצים חלב בבוקר, ואין לנו פריג'ידר בקרבת מקום אז אנחנו מחזיקים את הגמל.

<מוחמד אבו-פרחה: נכון, חלק ממנו בשביל פנטזיה והחלק הניכר הוא בשביל חלב.

<מוחמד אבו-פרחה: יש לנו בעיה מול משרד החקלאות, סגירת השווקים זה דבר גרוע ביותר.

<מוחמד אבו-פרחה: הוא הרס לנו את הענף.

<מוחמד אבו-פרחה: שנה ומשהו, שנתיים, אנחנו לא יכולים למכור את התוצרת שלנו.

<מוחמד אבו-פרחה: חלק גדול מהתוצרת שלנו נמכר לשטחים אבל בסופו של דבר לא שטחים ולא גם שוק פנימי, מציפים גם את השוק הפנימי בבשר ולא נותנים למוצר המקומי למצוא את מקומו לתושבים.

<מוחמד אבו-פרחה: זה דבר גרוע ביותר.

<מוחמד אבו-פרחה: מחירי המים גבוהים בשמים, יעלה דיברה עליהם.

<מוחמד אבו-פרחה: החכרת שטחים, ברור לכולנו ששטחים לא מחכירים לבדואים.

<מוחמד אבו-פרחה: אחרי שגומרים את הקציר בעונת הקיץ, מדסקסים את השטחים ולא מחכירים אותם לבדואים.

<מוחמד אבו-פרחה: אני יודע שהשטחים האלה של מינהל מקרקעי ישראל, למה האוכלוסייה הבדואית, בעלי העדרים, לא ישתמשו אחרי הקציר בשטחים הפתוחים, בשטחי פלחה?

<מוחמד אבו-פרחה: אני לא יודע למה.

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו מביאים מחלה לשטח?

<מוחמד אבו-פרחה: מקלקלים את השטח?

<מוחמד אבו-פרחה: מה?

<מוחמד אבו-פרחה: למה?

<מוחמד אבו-פרחה: אם מכירים בנו שירותי הביטחון שאנחנו שווים להתגייס לצה"ל, אז גם לא שווים ליהנות מהשטח אחרי שהאחרים – נהיה סוג ב', שנהנה ממנו בפעם השנייה, לא בפעם הראשונה.

<מוחמד אבו-פרחה: כל חקלאי כל יום הולך, קם בבוקר, מאכיל את העדר אבל עם מעמסה על הגב שהוא לא רואה פתרון, הוא לא רוצה יציאה מהקיפאון שהוא נמצא בו.

<מוחמד אבו-פרחה: דבר שני שהוא באמת כואב לנו הוא שבאים אלינו ואומרים: למה אתם לא מחסנים את העדרים?

<מוחמד אבו-פרחה: הצעתי לפני שנתיים לחברי ראש השירותים הווטרינריים לחסן את עדרי הבדואים ולהגיע לכל אחד ואחד בחינם.

<מוחמד אבו-פרחה: לקח הרבה זמן עד שהדברים האלה התבשלו והגיעו לאן שהגיעו אבל בסופו של דבר אני חושב שהבקשה שלנו לפני שנתיים או שלוש כנראה נענתה בחיוב, ואני מברך על זה שיש מישהו שבסופו של דבר הבין שצריך - - -

אבישי ברוורמן: אתה מתכוון לד"ר גלאון?

<מוחמד אבו-פרחה: כן, ד"ר גלאון.

<נדב גלאון: כל החיסונים והסימון.

<מוחמד אבו-פרחה: אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים גם בזכות הישיבה הזאת שמנהל השירותים הווטרינרים ינחה את אנשי הפיצו"ח – אנחנו לא נגד החוק ולא נגד אנחנו הפיצו"ח ולא נגד הסיירת הירוקה, אנחנו נגד ההתנכלות, והדברים הם בוטים בשטח.

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו נתקלנו בכמה דברים שמאוד מביאים את זעמם ואת כעסם.

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו לא רוצים להגיע לזה, אנחנו רוצים לשמור את החוק, אבל מי שיעשה לנו דברים עם בוז – אנחנו עשינו טעות?

<מוחמד אבו-פרחה: נשלם על הטעות אבל בצורה אדיבה ובצורה מכובדת.

אבישי ברוורמן: כבוד, מכובדת ומידתית.

אבישי ברוורמן: כמו שמתייחסים ליהודים, ואפילו ליהודים מעבר לקו הירוק.

<מוחמד אבו-פרחה: בדיוק.

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו רוצים לעזור להנהלת השירותים הווטרינרים להגיע לכל מקום ולחסן, וזה כנראה יהיה ללא תשלום, אנחנו מושיטים יד ולהגיע לכל אחד ואחד על מנת שיהיה אזור נקי, אפשר לעבור ממקום למקום בלי אישורים.

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו כבר שנה פונים לשירותים הווטרינרים בבאר שבע, אצל אדון גרוס, הוא חברנו, הוא רוצה לעזור, כבר שנה הוא רץ אתנו לפתוח שוק במקום מסוים והוא לא מצליח, גם אנחנו לא מצליחים וזה הרס את כל ההכנסה של הבדואי שמרוויח בכבוד.

<מוחמד אבו-פרחה: ואני אומר לך, אנחנו מחזיקים את הכבשים גם שהאישה שלא יוצאת מהבית, שתמצא לה תעסוקה בתוך הבית.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אני מאוד מודה לך, מוחמד אבו-פרחה, יושב-ראש הוועד, אני אומר גם לא רק על הדברים אלא גם על הטון, על השקט, על האצילות, על המכובדות, ואני מקווה שבצד השני שומעים את הדברים האלה ואנשים אחים אנחנו.

אבישי ברוורמן: אברהים אל אטרש, תפאדל.

<אברהים אל אטרש: אני אוסיף רק כמה מילים כי דיברו מספיק, אם אני צריך לדבר יש לנו הרבה על מה לדבר.

<אברהים אל אטרש: באמת אני לא ראיתי, אני הייתי בכמה מדינות בחוץ, הלחץ שאנחנו מקבלים אותו בדרום, מעולם לא נמצא לחץ כזה.

<אברהים אל אטרש: קודם כל אנחנו הרבה משפחות שחיות את פרנסתן מגידול הצאן, הרבה משפחות, וזו המסורת שלנו, זה הטבע שלנו מאז סבא ולפני סבא.

<אברהים אל אטרש: אבל המדינה, בדרום במיוחד, מתעסקת אתנו בדברים – רק לחץ.

<אברהים אל אטרש: רק לחץ, למה?

<אברהים אל אטרש: אנחנו קודם כל אזרחי המדינה ואם הם גומרים על הענף הזה אנחנו נהיה עוני על המדינה.

<אברהים אל אטרש: הרבה משפחות חיות מהדבר הזה והם הורסים את הדבר הזה, למה?

<אברהים אל אטרש: למה הורסים אותו?

<אברהים אל אטרש: לאן נלך אנחנו?

<אברהים אל אטרש: בזמן החגים שזו הפרנסה שלנו סוגרים את השווקים, מייבאים בשר מבחוץ, למה?

<אברהים אל אטרש: לאן נלך אנחנו?

<אברהים אל אטרש: לשמיים?

<אברהים אל אטרש: הדברים האלה, למה עושים אותם?

<אברהים אל אטרש: עושים אותם בכוונה.

<אברהים אל אטרש: אני לא יודע על מה, לא יודע.

<אברהים אל אטרש: דבר שני, אנחנו נמצאים ברדיוס כמעט 30-40 ק"מ בדרום, זה ברור, ברור לכולם, כולם מגדלים צאן.

<אברהים אל אטרש: למה לא מאפשרים לנו שאנחנו נסתובב עם הכבש, שניים-שלוש, בתוך הרדיוס?

<אברהים אל אטרש: אם אנחנו נעבור למשל רדיוס 40-50 ק"מ, צריך אישור, אתה עובר לצפון, צריך להביא אישור.

<אברהים אל אטרש: בעולם כולו – אני הייתי בירדן לפני כמה שבועות, ישבתי עם כמה מגדלי צאן, שאלתי אותם: איך אתם?

<אברהים אל אטרש: אמרו: וואלה, בסדר, אנחנו חיים, אנחנו מהגבול של סעודיה לגבול של סוריה מסתובבים רגיל, אף אחד לא מדבר אתנו, איפה שאנחנו רוצים ללכת הולכים.

<אברהים אל אטרש: אפילו המדינה אומרת להם: אל תמכרו את הנקבות, שיגדלו את הענף הזה בשביל שאנשים יתפרנסו ויחיו בכבוד, למה אנחנו לא?

<אברהים אל אטרש: ההפך, אסור.

<אברהים אל אטרש: אישורים, למשל הבן שלי צריך לגדל צאן, הוא לא יכול, אין אישורים, לא רושמים אותו והוא לא מקבל כלום.

<אברהים אל אטרש: אני לא יודע למה מתנהגים אתנו כך?

<אברהים אל אטרש: אנחנו חייבים שיתנהגו אתנו ביחד, אותו דבר.

<אברהים אל אטרש: אין שוויון, אצלנו אין שוויון, צריך שוויון.

<אברהים אל אטרש: יתנו לנו ללכת, אישורים, הכול, בכבוד.

<אברהים אל אטרש: מה שאנחנו מחפשים זה לחיות בכבוד.

<אברהים אל אטרש: עוד דבר בקשר למים, היום אני בעל עדר, אני משלם קוב מים – תאמין לי אם אני אקנה מים בחביות זה יותר זול.

עפו אגבאריה: מינרלים.

<אברהים אל אטרש: כן.

<אברהים אל אטרש: 14 שקל לקוב.

<אברהים אל אטרש: 14 שקל לקוב, למה?

<אברהים אל אטרש: 14 שקל.

<אברהים אל אטרש: למשל החקלאים מקבלים פחות.

<יעלה רענן: שני שקלים.

<אברהים אל אטרש: שני שקלים זה שווה ל-14?

<דחללה אבו גרדוד: אנחנו 15, תגיד תודה רבה.

<אברהים אל אטרש: לא, בסדר, 14.

<אברהים אל אטרש: האמת היא שאתם צריכים להתחשב בנו.

עפו אגבאריה: יש 14 ויש 15.

<אברהים אל אטרש: אנחנו מדברים באמת מהלב, אנחנו רוצים לחיות בכבוד.

<אברהים אל אטרש: אתם לא רוצים להפוך אותנו לעבריינים, זו האמת.

<אברהים אל אטרש: סגירת השווקים – הם לא מונעים את השוק, הולכים מסביב, מעבירים כבשים, זה לא טוב.

<אברהים אל אטרש: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה, אברהים.

אבישי ברוורמן: חשבתי שחבר הכנסת לשעבר אבו וילן רצה לדבר, ב-11:00 יש לי ישיבה נוספת, אני רוצה להתמקד ולכן אני פונה לד"ר רופא וד"ר גלאון.

עפו אגבאריה: איפה אבו?

אבישי ברוורמן: הוא יצא רגע, הוא היה צריך לדבר פה.

חנא סוייד: פתרונות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה פתרונות ואני מסתכל על 3 דברים, ואני מסתכל בצורה הפשוטה ביותר: א', נושא המים, ב', נושא יצירת השוק, ג', הקנסות והכבוד.

אבישי ברוורמן: איפה אנחנו יכולים להתערב, איפה השר יכול להתערב.

אבישי ברוורמן: כמו שאני תומך בהרבה דברים שהשר עושה אני רוצה פה את המשקל שלו כדי לגמור את זה בין הרשויות פה ולעשות את הדברים.

אבישי ברוורמן: ד"ר רופא, עינינו נשואות אליך, בבקשה.

<תניב רופא: תודה רבה.

<תניב רופא: קודם כל אני חייבת לציין שיעלה ואני גדלנו יחד בערד, אני ערדניקית והערכה שיש לה לקהילה גם לי יש ואני חשה שגם במשרד החקלאות יש הערכה רבה לקהילה ויש פעילות ענפה בשביל להסדיר.

<תניב רופא: יש נושאים שבאמת היו לוקים בחסר כמו - - -

אבישי ברוורמן: אני רואה גם את הרוח ואני מסתכל גם על היושב משמאלך גם כן, גם הוא חיובי, אבל אנחנו צריכים לעזור עכשיו ולהתקדם כדי שאנחנו נראה.

<תניב רופא: זה כל המשרד.

<תניב רופא: אני רואה את הפעילות שהיתה ב-3 השנים האחרונות ואני חשה שזה כל המשרד.

אבישי ברוורמן: התקדמות גדולה, גם הגישה והאנשים, כי לעיתים לצערי אני רואה, יש משרדי ממשלה, יש ערים מסוימות שגם הגישה היא: לא אנשים אחים אנחנו, ופה יש גישה אחרת.

אבישי ברוורמן: אבל בואו נתקדם כאן כדי שנוכל להגיע לפתרונות.

אבישי ברוורמן: תודה.

<תניב רופא: אז לעניין מחירי המים והקצאות מים, השר אחראי על הקצאות מים, אלה תקנות שהוא מתקן.

<תניב רופא: אנחנו כללנו משנת 2011 אפשרות לתת מענה לכל עדר פר ראש, הוא מקבל מים במחירים חקלאיים.

<תניב רופא: אפשר להיכנס למחוז ולהגיש.

<תניב רופא: אני יודעת שיש הרבה בקשות.

<תניב רופא: כמובן שיש שם תנאים של להציג זכויות שימוש בקרקע, לא בעלות.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להבין, סליחה, ד"ר רופא.

אבישי ברוורמן: אני מסתכל על מה שאמר מר אבו-פרחה ואברהים אל אטרש, שהם משלמים מחירים מאוד גבוהים, לפי מה שאת אומרת איך את דואגת שהם ישלמו מחיר כמו רועי הצאן או החקלאים היהודיים?

<תניב רופא: הם נכנסים למחוז, מראים את כמות הראשים שיש להם שעברו חיסון שיש להם זכויות בקרקע.

<יעלה רענן: מה זה הזכויות האלה בקרקע?

<תניב רופא: למשל כשאתם מקבלים אישור על רעיה באזורים שאינם קשורים ליישוב, לאו דווקא בקרבת היישוב, מראים חוזה עם ממ"י, או קק"ל במקרה שלכם.

<יעלה רענן: ובבית?

עפו אגבאריה: ואין אין אישור כזה אז אין מים?

<תניב רופא: רק להבהיר ליושב-ראש הוועדה, ברגע שמראים לנו שהרעיה מוסדרת מקבלים מים פר ראש ברעיה.

אבישי ברוורמן: קודם כל לגבי הדברים האלה, אני הייתי רוצה, יעלה, שתשבו ביחד, אני רוצה לקבל תשובה במהירות, השבוע, אני רוצה להבין איך אפשר באמצעות הדברים האלה - - -

<יעלה רענן: זו התשובה: בבית אי אפשר כרגע.

<תניב רופא: א', אני מקבלת את עצתך לשבת יחד ולדווח לך בעוד שבוע משום שזה טיפה מורכב להגיד פה ונתייחס שם גם לנושא של הבית.

אבישי ברוורמן: ואז אני רוצה לשמוע מהנציגים כאן באמצעות החברים שהדבר הזה שיפר את המצב ואיפה הבעיות שנשארו.

<תניב רופא: בשמחה, זה לעניין המים.

אבישי ברוורמן: בבית, המים בבית.

עפו אגבאריה: לא, אבל מה עם המים בבית?

עפו אגבאריה: הרי העדרים - - -

<תניב רופא: לעניין המים באופן כללי, גם בבית וגם בחוץ.

<יעלה רענן: אפשר יהיה לקבל מים בבית במחיר חקלאי?

<תניב רופא: תלוי אם זה לחקלאות ואם העדר יושב במקום שיש לו אישור לשבת.

<יעלה רענן: אבל בבית בכפר לא מוכר אפשר לקבל אישור לשבת?

<תניב רופא: אני כרגע לא יודעת אם השטח מוסדר או לא מוסדר.

<יעלה רענן: לא מוסדר.

<תניב רופא: כשלא מוסדר יש עם זה בעיה.

<יעלה רענן: אז זה עדיין מדובר על כל מגדלי הצאן, לא מדובר על חלק, מדובר על כל מגדלי הצאן.

חנא סוייד: אני חייב ללכת אבל צריך שהם ילכו הביתה עם משהו לפחות.

<תניב רופא: חוק המים מחייב אותנו מתן מים לחקלאות כנגד מחזיק בזכויות בקרקע כדין, לא בעלות.

אבישי ברוורמן: אבל אחת השאלות שלנו – הלוא מה היתה הבעיה?

אבישי ברוורמן: שכל הכפרים הלא מוכרים הוקמו, הבעיה היתה כבר לפני שנים, אני גם המלצתי שאפשר להכיר בחלק מהדברים ולהתקדם.

אבישי ברוורמן: ישנם אנשים שמסתובבים בכפרים לא מוכרים, אז לא ניתן להם את זכויות המים?

אבישי ברוורמן: מה שאני רוצה, אני מבקש שאתן שתיכן תשבו ביחד, תתנו לנו דיווח תוך שבוע מה אפשר לסדר במים, דברים שיש בעיות בגלל רישום הקרקע, כדי שנוכל אולי להציע חוק או תקנה או משהו בדברים האלה באמצעות איתי כדי לפתור את הבעיה.

אבישי ברוורמן: זה נושא המים, הנושא הבא.

<תניב רופא: הנושא הבא שאני ארצה להתייחס אליו זה נושא של העדר הרשום שנרשם בשנת 2011.

<תניב רופא: בשנת 2001 רשמו את כל מי שהיה, מאז כמובן יש דינמיקה רגילה, ובשנת 2009 נכנס הנושא של רישום ספרים כדין.

<תניב רופא: זה היה בבג"ץ ובג"ץ גיבה את משרד החקלאות בנושא הזה כי יש חשיבות לתת כנגד מי שעומד ביתר התנאים.

אבישי ברוורמן: כן, מר אבו-פרחה אמר שרוצים לעשות בכבוד אבל שהדברים יהיו מוסדרים.

<תניב רופא: ומשנת 2012 למעשה אנחנו נותנים תמיכה ברעיה, גם לעדרים שרועים באופן חלקי, לא כל השנה.

<תניב רופא: אנחנו נותנים תמיכה כל השנה לרעיה לכל מי שרועה, לכל מי שמקבל קרקע לרעיה.

<תניב רופא: מ-2012 אנחנו נותנים גם לרעייה עונתית מתוך רצון להעצים את הרעיה העונתית ולאפשר להם פרנסה יותר טובה.

אבישי ברוורמן: לא הבנתי את הנקודה, אני רוצה לשאול אותה.

אבישי ברוורמן: השאלה היא כזאת: מה שנאמר כאן, ואת תתקני אותי, היה רישום מסוים בשנת איקס, אנשים רוצים להגדיל את המקנה אשר להם, נכון?

אבישי ברוורמן: אנחנו חונכנו כך בתנ"ך, רוצים – למה זה לא מתאפשר להם?

<תניב רופא: נכון להיום יוצא קול קורא ויש קול קורא באוויר לשטחים של 56,000 דונם וכל מי שעומד בתנאים, שזה אישור ניהול ספרים - - -

אבישי ברוורמן: יכול להגדיל את הצאן ברשותו.

<תניב רופא: יכול להגיש בקשה לשטח אם הוא רשום ומחוסן.

<נדב גלאון: אבל שטחי המרעה משאב מוגבל.

<תניב רופא: בסדר, אבל עדיין לא הקצינו את כל מה שאוויר, יש שטחים פנויים שלא הוקצו למגדלים.

<יעלה רענן: ולשנה הבאה?

אבישי ברוורמן: מר אבו-פרחה, בבקשה, כן.

<מוחמד אבו-פרחה: לגבי מה שהיא אמרה, אני רוצה לתת דוגמה שלי, העדר שלי רשום במשרד החקלאות: אבו-פרחה 200 ראש במשרד החקלאות.

<מוחמד אבו-פרחה: אבל העדר שלי גדל בעוד 70 ראש, משרד החקלאות מכיר רק ב-200 ראש, 70 ראש קח אותם אצלך.

אבישי ברוורמן: זאת השאלה, ד"ר רופא, זאת השאלה.

אבישי ברוורמן: הוא התחיל עם 200, יש לו 270, איך הוא דואג לשאר?

עפו אגבאריה: זה גידול טבעי, ריבוי טבעי.

אבישי ברוורמן: הבנתי, גם פרופ' מבין את זה.

אבישי ברוורמן: הנקודה, איך מאפשרים את הגידול הטבעי הזה שירשם כדת וכדין?

<מוחמד אבו-פרחה: אני רק רוצה להוסיף עוד מילה.

<מוחמד אבו-פרחה: בקשר ל-6 חודשים, מרעה שנותנים לבדואים הוא ל-6 חודשים, עונתי.

<מוחמד אבו-פרחה: מרעה עונתי הוא ל-6 חודשים, אחרי 6 חודשים בעל העדר מחזיר את העדר הביתה, לא מכירים בו כחקלאי בכלל בשום דבר, לא במים ולא במכלאה ולא בשום דבר אחר.

<מוחמד אבו-פרחה: תודה.

<לאה ורון: ומה קורה בפעם הבאה, בעונה הבאה?

<לאה ורון: אפשר להירשם, אתם צריכים?

<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו חקלאים ל-6 חודשים במשרד החקלאות, אך ורק.

<תניב רופא: תלוי איפה הוא שם את העדר.

אבישי ברוורמן: יש פה אי בהירות לדברים האלה, למשל של הזמניות, מי נותן את האישור למרעה, זה משרד החקלאות?

אבישי ברוורמן: מינהל מקרקעי ישראל?

<יעלה רענן: אדם במשרד החקלאות, רק אדם אחד.

<נדב גלאון: מחוז הנגב, משרד החקלאות.

אבישי ברוורמן: משרד החקלאות.

אבישי ברוורמן: גברתי, השאלה היא נורא פשוטה: אני מסתכל רק על דוגמאות תמיד, אמר מר אבו-פרחה, יש לו 200 ראש ועכשיו יש לו 270, למה הוא לא מקבל אישור ל-270?

אבישי ברוורמן: ואיך כל פעם מחדשים?

אבישי ברוורמן: איך העסק הזה עובד?

אבישי ברוורמן: איך זה עובד אצל היהודים ואיך זה עובד אצל הבדואים?

אבישי ברוורמן: בבקשה, גברתי, את אחראית במחוז דרום על הנושא הזה?

<שולמית אליהו: אני מנהלת אגף הקצאות ושיווק במגזר הבדואי בבאר שבע ברשות מקרקעי ישראל, לשעבר מינהל מקרקעי ישראל.

אבישי ברוורמן: אז את ברשות, לא במשרד החקלאות.

אבישי ברוורמן: אוקיי, בבקשה.

<שולמית אליהו: התחלתי את תפקידי במאי 2013 וכבאר-שבעית וכמי שרואה את מצוקתם, ואני שכנה של הבדואים, אני מתגוררת ביישוב להבים, התחלתי לשאול כל מיני שאלות, שאלות תם, שאלתי למה, איך וכו'.

<שולמית אליהו: ואני חייבת לומר שהרמתי את הכפפה, היו הרבה אנשים שלא הבינו איך אני אמיצה ומאיפה, היו מספר ועדות ברשות מקרעי ישראל ואני רוצה ראשית להגיד שכמדיניות, כל תוכנית מפורטת היום של רשות להסדרת הבדואים ורשות מקרקעי ישראל יוזמים, הם מתכננים גם קרקע למכלאות צאן בכלל.

<שולמית אליהו: ובאופן פרטני אני יודעת שממש על שולחן הנהלת המינהל נמצאת עכשיו הצעה לגבי הסדרת מכלאות צאן על פי תכנון מפורט.

<יעלה רענן: לאיזה יישובים?

אבישי ברוורמן: יש לך לוח זמנים?

<שולמית אליהו: כן, לדעתי זה יידון בשבוע הבא, מכלאות צאן בחורה.

אבישי ברוורמן: שבוע הבא, אנחנו רושמים, תדווחי לנו על זה.

<יעלה רענן: איפה?

<יעלה רענן: בחורה.

<שולמית אליהו: בחורה.

<יעלה רענן: ובביר הדאג'?

<יעלה רענן: ובאום אתנאן?

<יעלה רענן: ובקסר-אסיר?

<שולמית אליהו: בביר הדאג' אינני מכירה את הנושא אבל אני יכולה לבדוק.

אבישי ברוורמן: אנא תבדקי ותדווחי לנו.

אבישי ברוורמן: הלאה.

<שולמית אליהו: בסדר.

<שולמית אליהו: אני יודעת גם שמשרד החקלאות ביחד עם רשות מקרקעי ישראל וכל הגורמים הקשורים לכך מתכננים אתר ענק, יש כבר תוכנית ענקית באתר דודאים וגם לשם מתוכננים להעביר את כל עדרי הצאן מהאזור.

<יעלה רענן: זה לאנשי רהט.

<שולמית אליהו: אתמול שאלתי גם מה קורה ברהט, אמרו לי שברהט אין תכנון.

<שולמית אליהו: כמובן שדיברתי עם החברה המנהלת שם, אנחנו עכשיו קיבלנו מלא חברות מנהלות, דיברתי בערב עם אחד האנשים וביקשתי בכל תוכנית מפורטת להכניס מכלאות צאן כי יש מצוקה אמיתית ואני מבקשת שכך יהיה.

<שולמית אליהו: אני יודעת שגם בואדי אנעם יש תוכנית כזו ואני יודעת שגם בזיידנה.

<שולמית אליהו: יותר מזה לא.

אבישי ברוורמן: גב' אליהו, קודם כל יפה מאוד שהחזקת – את הכבשה לא – אבל את השור בקרניו.

אבישי ברוורמן: במקום שאין אנשים תהיי את אישה ומובילה כי בסופו של דבר צריך להוביל מול מה שהיה וכו'.

<יעלה רענן: אנחנו נשמח לשבת אתה.

אבישי ברוורמן: מה שאני מבקש, כי אני בכלל מאמין בכוח של אנשים שרוצים לשנות, יש פה שלישיה במקרה, תסלחו לי, נשים חזקות: גב' אליהו, ד" רופא, ד"ר רענן, אנא שבו בבקשה שלשתיכן, תנו לי דיווח תוך שבוע מה צריך לעשות, מה צריך לחבר, אולי ללחוץ פה ראש עיר, פה שר, כל זה, כדי שגם אני אוסיף את משקלי כי יש פה רצון טוב, אנחנו מעוניינים להתחיל לפתור בעיות, לא לבוא רק למסע קיטורים.

אבישי ברוורמן: עכשיו מה לגבי הנושא של הסדרת שוק?

<שולמית אליהו: אני יודעת שבחודש יוני 2013 אישרה ועדת העסקאות שברשותי עסקת הקצאה לשגב שלום, אני לא יודעת מה קרה אתה.

עפו אגבאריה: מה זה "הקצאה", שיפתח שוק בשגב שלום?

<שולמית אליהו: אנחנו הקצינו את הקרקע, אני לא יודעת מה הרשות המקומית עשתה אתה.

אבישי ברוורמן: אז אני מבקש, ראש המועצה של שגב שלום איננו פה, נכון?

אבישי ברוורמן: אני כבר מבקש שיקשרו אותי אתו אחרי הישיבה, אני רוצה לצלצל אליו, לשמוע מה קורה כי אני הולך עכשיו אישית להיכנס לזה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדעת מכם, אנא תבררי, אם זה שגב שלום, בואו נקים את שוק הצאן הזה בשגב שלום ולהעביר את זה.

<יעלה רענן: אבל שבוע הבא.

אבישי ברוורמן: הכול לשבוע הבא.

<שולמית אליהו: באחריות אני מודיעה כאן לוועדה שרשות מקרקעי ישראל אישרה עסקת הקצאה.

אבישי ברוורמן: נהדר, אז איפה זה תקוע?

אבישי ברוורמן: זו השאלה שלי.

<שולמית אליהו: צריך לשאול במועצה המקומית מה קרה עם זה.

אבישי ברוורמן: אנחנו כולנו רוצים להגיע ביצוע, לא מחפשים לא אשמים ולא כלום, אני רואה שיש פה מנהיגות.

<שולמית אליהו: ודאי שלא.

אבישי ברוורמן: אני אומר, את מאוד חיובית, זה נהדר.

אבישי ברוורמן: אני שומע פה את אנשים כאן.

אבישי ברוורמן: מה שאני מבקש זה רק דבר אחד, אני רוצה לקבל מכם דיווח – גם אני אצלצל לראש המועצה – לדעת איפה תקוע העסק ואיפה שתקוע אם צריך אנחנו נביא את זה עוד פעם לוועדה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מהשרים הרלוונטיים לשים את האצבע, אני ארד לשטח כדי לעזור ולפתור את הבעיה.

<שולמית אליהו: אני רוצה פשוט לזמן כאן כל אחד מהאנשים, אם יש בעיה אתם יכולים לבוא אלי.

אבישי ברוורמן: בבקשה, הכתובת זו גב' אליהו.

<שולמית אליהו: אתם מוזמנים לבוא אלי.

אבישי ברוורמן: איך אומרים?

אבישי ברוורמן: ביתי ביתכ, הבית שלה הבית שלכם.

<שולמית אליהו: בוודאי.

<דחללה אבו גרדוד: שמע אותנו עד הסוף, אתה שמעת חלק, אבל הדברים החשובים והיותר גרועים אתה לא שמעת.

אבישי ברוורמן: אני רק מנסה להתקדם.

<דחללה אבו גרדוד: תודה לחברי הכנסת שהזמינו את המקום הזה שאנחנו נשב ונדבר.

<דחללה אבו גרדוד: משרד החקלאות באזור באר שבע זה שלטון צבאי, הסיירת הירוקה שלטון צבאי.

<יעלה רענן: הוא צודק.

<דחללה אבו גרדוד: פיצו"ח זה שלטון צבאי.

<דחללה אבו גרדוד: כמה אנחנו שומעים דברים טובים בישיבות, אנחנו שומעים אותם רק בישיבות, אבל ברגע שאנחנו עוברים את הדלת החוצה כל זה נעלם.

<דחללה אבו גרדוד: אסור לנו למכור, אסור לנו לעבור ממקום למקום, רק באישורים מתחנת הסגר, אסור לקנות מחקלאי – אסור לקנות, רק לפתוח תיק, תיק עסק.

<דחללה אבו גרדוד: אמרתי: חבר'ה, אנחנו מעוניינים לפתוח תיק עסק כמו שאתם אמרתם, אף אחד לא יברח מהמע"מ של המדינה, זה גם טוב בשבילנו, אבל תרשמו את העדרים שלא רשומים.

<דחללה אבו גרדוד: יש אנשים שגידלו עדרים לפני כמה שנים, כבר הלכו לקיבינימט.

<דחללה אבו גרדוד: מי שנשאר לו תעודה על 50 ראש אז, לפני כמה שנים 50 ראש, זה כבר מוכר לו.

<דחללה אבו גרדוד: אבל אני, שגידלתי עדר לפני 20 שנה, יש לי 200 ראש אבל לא רשומים במשרד החקלאות, מחוסנים, מסודרים, מסומנים, הכול: לא, לך תפתח תיק.

<דחללה אבו גרדוד: אבל תרשום אותם, תן לי מקום.

<דחללה אבו גרדוד: ברגע שאני עושה עסק אני לא עושה עסק על כביש, אני עוסק עסק בבית.

אבישי ברוורמן: שוקרן, הבנתי.

עפו אגבאריה: מכלאות יעני.

<דחללה אבו גרדוד: והכול אני צריך לקבל.

<דחללה אבו גרדוד: בתחום אצלנו בביר הדאג' אנחנו יותר מ-20,000 ראש רק ביישוב אחד, בביר הדאג'.

<דחללה אבו גרדוד: יותר מ-20,000.

<דחללה אבו גרדוד: 3 מהם פתחו תיקים, כמו שאמר אבו-פרחה, הוא חקלאי 6 חודשים.

אבישי ברוורמן: הבנתי, אני רוצה להתקדם ולפתור.

אבישי ברוורמן: אז עכשיו אני מבקש מד"ר רופא התייחסות לכאן.

<דחללה אבו גרדוד: תן לי להשלים, בבקשה.

אבישי ברוורמן: כן, אני סוגר את הישיבה פה ב-11:00, אם אתה רוצה תהיה הדובר האחרון.

<דחללה אבו גרדוד: את העגלים שלהם, של הקיבוצים, הולכים לעזה, הנה, תיקחו בעזה.

<דחללה אבו גרדוד: דברים שלהם עוברים בכל מקום, לנו אין שוכרים.

<דחללה אבו גרדוד: את הכבשים מביאים מאוסטרליה למדינה, לחברון, אין לנו משהו, לוקחים מהבשר שלנו, זו בעיה מאוד רצינית.

אבישי ברוורמן: הבנתי, אני רוצה לעזור ולהתקדם, שוקרן.

אבישי ברוורמן: ד"ר רופא.

<תניב רופא: רק מילה להשלים, אין לנו זמן, אני רק רוצה להגיד שהרישום שהיה בזמנו הוא כבר לא רלוונטי.

אבישי ברוורמן: אז לעשות רישום עכשיו.

<תניב רופא: אנחנו מקצים לפי הבקשות, כמובן שיש מחסור בשטחי מרעה.

אבישי ברוורמן: אז הנה עכשיו כאן ניקח קונקרטי את הדוגמה שלו.

<תניב רופא: חוק המרעה יסדיר גם את הנושא הזה לכן יש חשיבות רבה לכמות המרעה, והגמלים גם נכנסים שם כענף חקלאי אז הקטע הזה סגור, כבר אישרנו את זה.

עפו אגבאריה: זה עכשיו אושר?

<תניב רופא: לא, זה חוק המרעה.

<לאה ורון: לא, זה לא אושר, היום ביקש יושב-ראש הועדה להעמיד על סדר-היום.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני ביקשתי, גם עם השר שמיר דיברתי, אני רוצה את חוק המרעה כאן במהירות.

אבישי ברוורמן: מתי הוא עולה אצלנו כבר?

אבישי ברוורמן: מר ליברמן, מתי עולה חוק המרעה?

<אמנון ליברמן: על פי מנהלת הוועדה בינואר.

אבישי ברוורמן: בינואר שמתי את החוק הזה כבר, קבעתי חוק המרעה.

אבישי ברוורמן: בינואר אני מעביר פה את חוק המרעה לגבי כל ההקצאות, כולל ההרשמות של הדברים האלה ויהיה סדר ויהיה צדק גם לבדואים.

אבישי ברוורמן: לגבי השוק כבר אמרנו, אנחנו נבדוק את הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: איזה עוד נקודות יש עוד על הפרק?

<נדב גלאון: אני רוצה להגיד קודם כל לגבי שוק ברהט, נפגשתי יחד עם מנהל הלשכה אליס גרוס ביום חמישי עם ראש העיר החדש הנבחר ברהט ומבחינתו השוק יכול להיפתח שם תוך שבועות ספורים.

אבישי ברוורמן: יפה, אז אני גם אצלצל לטלאל אלקרינאוי וגם נבדוק את הנושא הזה.

<נדב גלאון: לגבי סימון וחיסון, אנחנו למעשה משתדלים לעשות העדפה מתקנת של הבדואים ולפתור אותם מתשלום שכל חקלאי אחר בארץ מחויב, מגדל צאן, זאת כדי בעצם להתמודד עם מחלת הברוצלוזיס, קדחת מלטה, שהיא מחלה שבעיקר קורית בנגב ואצל הבדואים גם בצאן וגם בנגב.

<נדב גלאון: ולכן צריכה להיות יכולת להגיע לכל כבש וכבש ולחסן.

אבישי ברוורמן: אני מבקש עכשיו להגדיל את זה לרמת הביצוע.

עפו אגבאריה: מה עם הקנסות?

עפו אגבאריה: זה דבר מאוד חשוב, שהם עוברים ממקום למקום בשביל כבש לשלם כל כך הרבה.

אבישי ברוורמן: עו"ד אביאני, את יודעת שיש לנו ביקורות הרבה לגבי הנושא של קנסות גם בדיונים אחרים, עו"ד עצמון, על המידתיות.

<אפרת אביאני: אני יכולה לספר מה הבסיס המשפטי של העניין.

<אפרת אביאני: הבסיס המשפטי הוא שבעצם כל העבירות על התקנות לפי פקודת מחלות בעלי חיים הפכו לעבירות מינהליות והקנסות נקבעו בתקנות העבירות המינהליות שאושרו פה על ידי ועדת חוקה.

<אפרת אביאני: ובעצם זה לא, כמו שחבר הכנסת אגבאריה אמר או מישהו אחר אמר פה, שבאופן אוטומטי כל העברה של צאן ללא היתר דינה 30,000 שקל קנס, ה-29,500 זה הקנס המקסימלי אבל זה כנראה מהצטברות של הובלה של מספר כבשים ביחד.

<יעלה רענן: כל כבשה 500 שקל.

<אפרת אביאני: בדיוק.

<יעלה רענן: אבל זו עלות של כבשה לפעמים.

<אפרת אביאני: זה הקנס שנקבע שהוא קנס - - -

<יעלה רענן: אז צריך לשנות את זה.

<אפרת אביאני: רק צריך להבין שאלה קנסות שהן לכל המדינה, גם מי שמוביל ללא היתר בצפון.

<יעלה רענן: אבל זה גם על פרה, שלמכור פרה מקבלים יותר מ-500 שקל.

<אפרת אביאני: נכון, אז אנחנו לא יכולים לעשות דין אחד לצפון הארץ ודין אחד לדרום הארץ, אם תהיה החלטה - - -

עפו אגבאריה: אבל תסכימי שלהביא כבש מתנה לחתונה זה לא להעביר סחורה.

<אפרת אביאני: אנחנו כן יכולים לשקול להפחית את הקנס לראש.

אבישי ברוורמן: מה שאני מבקש מכם, אני יודע שזה לא אצלי, זה בוועדת החוקה, אבל אני רוצה שעם עו"ד עצמון תבחנו את האפשרות איך אפשר פה גם להביא לקולא בנושאים האלה שאנשים מעבירים כבש בשביל שחיטה ותחזרו במסגרת הדיון שיהיה.

עפו אגבאריה: לעשות מידתיות לפחות בדבר הזה, כן.

<יעלה רענן: וגם להבדיל בין כבש שהוא מחוסן לכבש לא מחוסן, הרי אתם רוצים סדר.

עפו אגבאריה: בין כבש מתנה למסחר.

אבישי ברוורמן: ד"ר רופא, בשילוש הקדוש שלכם תכניסו גם את הנושא הזה בהתייעצות, צריך גם את ד"ר גלאון אז שיהיה גם גבר לרפואה, גם גבר לרופא.

אבישי ברוורמן: רבותי, נשאר עוד דבר אחד נדמה לי.

עפו אגבאריה: אבו וילן רוצה לדבר.

אבישי ברוורמן: אני אתן לאבו וילן, איך אני לא אתן לאבו וילן?

אבישי ברוורמן: כשסוף סוף יש יהודי שקוראים לו אבו אז אני לא אתן לו? היה עוד נושא אחד שנדמה לי לא דיברנו, מים דיברנו, ניהול ספרים דיברנו – גמל.

<תניב רופא: אמרנו, חוק המרעה.

אבישי ברוורמן: נכנס, גמל זה חקלאי פרופר.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: רבותי, חוק המרעה יעבור אצלי כאן בתחילת ינואר, לעשות את כל הסדרים האלה, כבר לאה שמה את זה על הנקודה.

אבישי ברוורמן: ומילה אחרונה לידידי אבו וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש.

אבישי ברוורמן: אתה קצת הפסדת את הדיון.

אבשלום וילן: אני יודע, אני מתנצל, פשוט הייתי עם הדבוראים על בעיה אחרת.

אבישי ברוורמן: הדבוראים אוכלים אתי צהרים היום.

אבשלום וילן: הנקודה העיקרית פה במחירי המים היא שבעצם הם משלמים מחירים של צרכן ביתי לצרכים חקלאיים.

אבשלום וילן: אנחנו עם משרד החקלאות לפני כ-3 שנים החלטנו לנסות ולהתלבש על כל הנושאים במכלול אחד ולהגיע דרך התאחדות חקלאי ישראל לפתרון של כל הסוגיות, גם של המס, גם של החיסונים, גם של המים.

אבשלום וילן: לצערי המשרד לאחר כשנתיים הודיע שאין לו מקור תקציבי והפרויקט הסתיים, אבל היה שם דבר אחד שלפי דעתי חייבים להמשיך אותו, הוקמו אגודות מים.

אבשלום וילן: ברגע שהוקמו אגודות מים אין שום בעיה לספק מים חקלאיים במחירים - - -

<יעלה רענן: יש.

<יעלה רענן: הם הפסיקו את זה.

<יעלה רענן: עיאד הוא אחד מאגודות המים האלה, הגיע אליו סעיד אבו סיאם ממשרד החקלאות במחוז הנגב ואמר לו: תוותר על תביעות הבעלות שלך, נספק לך מים במחיר חקלאי.

אבישי ברוורמן: מתנים את זה בהסדר הקרקעות?

<תניב רופא: לא, לא, לא בדיוק משרד החקלאות.

אבישי ברוורמן: תכף אני אתן לאנשים, רגע.

אבשלום וילן: לכן אני חושב, כמו עם החקלאים, בדיוק כמו שעושים חקלאים ישראליים אחרים.

אבישי ברוורמן: יהודים, לא ישראלים, הם ישראלים כמונו.

אבשלום וילן: יהודים, כמו שעושים חקלאים יהודים, אגודת מים, יש לה הסדר, יש לה כתובת, היא מאגדת תמיד כמה חקלאים, או קיבוץ, או מושב, כך עובדת כל מדינת ישראל.

אבשלום וילן: זה לא תלוי לא במר אבו סיאם, לא במר זה, לא במר אבו וילן, כך עובדת מדינה.

אבשלום וילן: עשינו כבר שתי אגודות.

אבישי ברוורמן: מה התשובה, איך אנחנו מיישמים את זה, ד"ר רופא?

<תניב רופא: קודם כל, מה ששמעתי פה עכשיו זו לא מדיניות משרד החקלאות, כפי שאמרתי, מדיניות משרד החקלאות כתובה בתקנות עליהן חותם השר, תקנות המים.

אבישי ברוורמן: עזבי משרד החקלאות, ממשלת ישראל, איך אנחנו מסדרים את מה שהוא אמר?

אבישי ברוורמן: איך פותרים את זה?

<תניב רופא: אז אמרנו, אנחנו נשב, נחדד את כל הסוגיות ונעדכן אותך.

אבישי ברוורמן: יופי, ותגישו את החוזרים אלי, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אדוני, מילה אחרונה, בבקשה.

<ד"ר אליס גרוס: אני מנהל לשכה וטרינרית ואני השוטר שכן נותן או לא נותן אישורים להעברת בעלי חיים.

<ד"ר אליס גרוס: אני רוצה להזכיר לכולכם שהסיבה שאנחנו כן נותנים אישורים או לא נותנים אישורים זה בגלל מחלות בעלי חיים.

אבישי ברוורמן: כן, אמר את זה ד"ר גלאון.

<ד"ר אליס גרוס: לא שמעתי, בסדר.

<נדב גלאון: יחד עם זה ראוי שבאמת שתהיה קול קורא לתקצב את תוכנית הברוצלוזיס.

אבישי ברוורמן: כמה כסף עולה לתקצב את תוכנית הברוצלוזיס?

אבישי ברוורמן: אני רוצה גם, ד"ר רופא, בדוח – אני אומר לך את הדברים שאתם מגישים – כמה תקצוב.

אבישי ברוורמן: אולי אני אחייב שיורידו במשכורת של מר ליברמן ויעבירו את זה לברוצלוזיס.

עפו אגבאריה: באחד הפגישות אנחנו הזכרנו את הברוצלוזיס, כשהיה פה השר.

<נדב גלאון: פרופ' נדב דוידוביץ' ואבישי גולדברג מאוניברסיטת באר שבע טוענים שעל כל שקל שמשקיעים במניעה חוסכים 3 שקלים על טיפול.

אבישי ברוורמן: אני רוצה שתעבירו גם בדוח בשבוע הבא ואנחנו נדאג שמשרד החקלאות יעזור לתקצב את זה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לכם, שוקרן.

<יעלה רענן: חבר הכנסת ברוורמן, אפשר לבקש דיון נוסף בנושא אדמות למרעה והיחס לצבא?

אבישי ברוורמן: אני חושב שגם בדיון הזה תעבירו לי את הנקודות האלה ואנחנו נתייחס.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.