ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 232, 2013-12-09 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מתחילים את ישיבת ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: עברנו את חג החנוכה, שאבנו את כל הכוחות מחג החנוכה – גם את הגבורה וגם את הקדושה, בעיקר את החיבור שבין הקדושה של כוהניך הקדושים לניצחון המכבים.

ניסן סלומינסקי: זה מה שהמכבים מסמנים הרי, את החיבור בין הקדושה לגבורה, ואני מקווה שספגנו את זה ואנחנו יודעים איך להוביל את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לפחות יודעים איך להוביל.

ניסן סלומינסקי: הנושא הראשון הוא קביעת אמות מידה לסכום ההשתתפות המיוחד בהוצאות התקציב של המועצות הדתיות לשנת 2013.

ניסן סלומינסקי: כפי שחברי זוכרים, נדמה לי בשנה שעברה עבר החוק – שעבר עוד פעם השנה – של האלכסון, חוק שאומר שהמדינה נותנת את אותו סכום שהיא נתנה קודם, אבל החלוקה בהשתתפות של הרשויות, היא תהיה לפי עוצמת הרשויות.

ניסן סלומינסקי: מועצה שהיא חזקה יותר או עשירה יותר, תשלם יותר מ-60%, נדמה לי עד 75%.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, הרשויות החלשות ישלמו פחות, את החלק שלהן, כך שסך הכול, המועצה הדתית תקבל את כל מה שהיא צריכה לקבל, רק חלוקת ההשתתפות בין הרשות המקומית למדינה תהיה שונה.

ניסן סלומינסקי: האלכסון הזה אושר בשנה שעברה ופעל לפי אמות מידה שנקבעו אז.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בזמנו דרשנו בחוק שאמות המידה ייקבעו כל שנה מחדש, יובאו לוועדת הכספים וועדת הכספים תאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: השנה, את האלכסון עצמו אישרנו והצעת החוק עברה כבר במליאה, אבל את אמות המידה קיבלנו רק לפני שבועיים.

ניסן סלומינסקי: קיימנו בשבוע שעבר רק פתיחה של הדיון הזה, ועכשיו אנחנו מקיימים את עיקר הדיון בנושא – לקבוע את אמות המידה, לדון בהן ולאשר או לשנות, איך שהוועדה תקבע.

ניסן סלומינסקי: נמצא עמנו מנכ"ל משרד הדתות, אלחנן גלט, שגם אבל על מות אביו.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר קם מהשבעה אבל הוא עדיין בשלושים, אז אנחנו גם כן מנחמים אותו, מן השמים תנוחמו והמקום ינחם אותך בתוך שאר אבלי ציון וירושלים, למרות שעשינו את זה גם בנפרד.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שאתה תפתח.

ניסן סלומינסקי: נמצאים פה עמנו נציגי הערים בכלל, והערים החזקות בפרט, וכמובן נציגי המועצות הדתיות, אז ברוכים הבאים.

<אלחנן גלט: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, כל שאר חברי הכנסת וועדת הכספים.

<אלחנן גלט: אנחנו בתהליך, שאומנם צר לי שהוא נגרר לסוף השנה, וראוי היה ואני מקווה שבשנה הבאה המצב לא יהיה כך, אבל אני אנסה להציג בכמה מלים את אותם עקרונות שהביאו את הוועדה, שחתומים עליה נציג השר לשירותי דת, נציג האוצר ונציג שר הפנים, לקבוע את אותן אמות מידה שהן פחות או יותר במתווה שנה שעברה, כשלוקחים את אותם משאבים שהמדינה נותנת לטובת תקצוב מועצות דתיות בארץ וקובעת אמות מידה כך שיש תמיכה חזקה יותר לערים שזקוקות לכך, באופן טבעי משתתפת בעובדה שיש ערים שהן ערים נותנות יותר.

<אלחנן גלט: אמות המידה מתבססות על גודל הרשות ועל המצב הסוציו-אקונומי שלה.

<אלחנן גלט: שני דברים נחרגו השנה, ששינו במקצת משנה שעברה ואת זה אני רוצה לעורר ולהציג באופן הגון.

ניסן סלומינסקי: אני מציע, קודם כול תגיד בקצרה מה היו אמות המידה של שנה שעברה ואחר כך את השינויים, כדי שאנשים יוכלו להתייחס.

<אלחנן גלט: אנחנו נתנו ניקוד לפי מעמד חברתי ונתנו מעמד לפי המודל של גדיש, שנתן שתי נקודות ונקודה למי שלא נמצא בתוך המודל הזה מבחינת המצב הסוציו-אקונומי.

<אלחנן גלט: נתנו ניקוד לפי גודל הרשות – קבענו סף של עד 22,000 תושבים, עד 50,000 ומעל 50,000 תושבים – כשהניקוד יורד.

<אלחנן גלט: עד 22,000 תושבים קיבלו שלוש נקודות, עד 50,000 תושבים קיבלו שתי נקודות, ומעל 50,000 תושבים באותן ערים קיבלו נקודה אחת.

<קריאה: 22,000 זה השינוי, החדש.

<שלומית ארליך: זה מה שאתם מבקשים עכשיו.

<אלחנן גלט: נכון.

<שלומית ארליך: תגיד מה היה בשנה שעברה.

<אלחנן גלט: בשנה שעברה, כמו שאמרתי, היו שני דברים שונים במקצת.

<אלחנן גלט: בשנה שעברה, הגובה היה 12.5 אלף תושבים, קיבלו שלוש נקודות, והפעם בשיקול דעת עם משרד האוצר ועם משרד הפנים, הצלחנו באותם משאבים לתת תעדוף לערים שבהן עד 22,000 תושבים, וזה נתן קפיצת מדרגה למספר ערים שקיבלו ניקוד גבוה יותר.

ניסן סלומינסקי: הניקוד הזה הוא הניקוד שבא להגיד את העוצמה של הרשויות, שהן ייתנו יותר, או זה בא להגיד את חולשת הרשויות שיקבלו יותר?

<אלחנן גלט: במקרה של מספר תושבים זה לא בהכרח חולשה, אבל נתנו ניקוד גבוה יותר לערים נוספות במדרגה הראשונה הגבוהה יותר, לא עד 12,000 תושבים אלא עד 22,000 תושבים.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, אבל הניקוד הזה יקבע, מה שנקרא, מי רשות חזקה ומי רשות - - -

<אלחנן גלט: כן.

<אלחנן גלט: אני אשלים את הצגת הדברים.

<אלחנן גלט: זה נכון שבעצם העברנו מספר ערים משתי נקודות לשלוש נקודות, ובכך הן קיבלו ניקוד גבוה יותר.

<אלחנן גלט: אלה שנמצאים בין 12,000 תושבים ל-22,000 תושבים, שהיו אשתקד עם שתי נקודות על-פי מספר התושבים, קיבלו עכשיו ניקוד נוסף.

ניסן סלומינסקי: הניקוד הגבוה יותר, מה הוא אומר?

ניסן סלומינסקי: שהרשות הזאת חזקה יותר או שהיא חלשה יותר?

<קריאה: חלשה יותר.

<אלחנן גלט: בפועל, זה מחייב את הרשות לתת תקציב נמוך יותר, והמדינה נותנת יותר.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, שהיא חלשה יותר.

<אלחנן גלט: אני נזהר מלומר חלש, כי יכול להיות שיש מספר תושבים, אבל זו הסיטואציה, כן.

<אלחנן גלט: בסופו של יום, מי שהגיע בדירוג הזה לשמונה נקודות, הרשות משתתפת ב-25% בתקציב ואנחנו מעניקים 75%, וכן הלאה, נגיד את הדוגמאות האחרות שמשלימות ל-100%.

<אלחנן גלט: מי שקיבל שבע נקודות הרשות נותנת 35%, מי שקיבל חמש ושש נקודות, זה 50%-50%, וכן הלאה.

<אלחנן גלט: ארבע נקודות זה 60%, המדרגה הנמוכה עד שלוש נקודות זה שהרשות נותנת 75% והמדינה משלימה 25%.

<אלחנן גלט: זה השינוי שיצר את אותו תקציב שהמדינה נותנת, אבל מחלקת את זה אחרת בין הרשויות.

אלעזר שטרן: ניסן, יש לי שאלה.

אלעזר שטרן: הדיון – הוא נראה לי משעמם קצת.

<איתי חוטר: אפשר להוסיף עניין.

ניסן סלומינסקי: אבל אני הצעתי שנצביע קודם ואחר כך נדון.

<קריאה: לא - - -

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שמשעמם.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אל תדאגו, זה רק בצחוק.

אלעזר שטרן: אני בעד זה, שנצביע קודם – אם אתה מוכן, בכיף.

ניסן סלומינסקי: לא.

אלעזר שטרן: אני אגיד למה השאלה שלי.

אלעזר שטרן: באמת, כל האלכסונים האלה והשלוש נקודות וה-2.5 זה מאוד חשוב.

אלעזר שטרן: אין דיון אמיתי פה, כמו שיש בהרבה דברים אחרים, על מה הולך הכסף הזה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שאם אנחנו יודעים שלדוגמה, תקציב של רב אחד או של שני רבנים – אנחנו הולכים עכשיו לתת כסף לאותו סוג של שחיתות, בעיני לפחות, של שני רבנים, רק לפני שבוע שר הדתות התנגד לזה.

אלעזר שטרן: אז עכשיו, איך רוצים שאני ארים יד לגבי רב ספרדי ורב אשכנזי, שהרבה פעמים לוקחים כסף יותר מכל מה שאנחנו מעבירים כאן, ואנחנו אחרי כן נתעסק עם השטויות האלה – שאולי נוח למנכ"ל המשרד, שיסלח לי, אני מכבד אותו – שנדון עכשיו אם זה 2.5 נקודות או שלוש נקודות, אני לא מצליח להבין את זה.

עליזה לביא: אני מצטרפת לדברים.

אלעזר שטרן: למה אנחנו לא באים לדיון – באמת, אם כבר באים – והרי הדברים לא חדשים לך, הם כבר פורסמו בכמה מקומות בתקשורת בחודשים האחרונים, ורק לפני שבוע קידשו את ההפרדה הדתית הזאת, הבזבזנית הזאת, העלובה הזאת של ספרדים ואשכנזים על חשבון אותו כסף שאנחנו עכשיו הולכים לאשר, אז איך אנחנו עכשיו נבוא ונדון על אחוז פה או אחוז כאן?

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר, יכול להיות שבדבריך יש הרבה חוכמה, אבל היא לא קשורה לנושא.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו נחליט נניח שאנחנו באים ורוצים לדון בנושא של תקציב משרד הדתות, ולהבין אותו - - -

אלעזר שטרן: זה המועצות הדתיות.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: אז אפשר בכלל לדון על תקציב משרד הדתות.

ניסן סלומינסקי: אפשר לבוא ולהגיד שאנחנו רוצים לדון על פרק מסוים בו, כי הנושא הזה של הפרדה קיים גם ברבנים הראשיים וקיים גם במועצת הרבנות הראשית, קיים בעוד מקומות, אז אנחנו יכולים להחליט - - -

אלעזר שטרן: לא, הוא לא קיים שם.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, קיים.

אלעזר שטרן: לא קיים.

אלעזר שטרן: ספרדים ואשכנזים?

ניסן סלומינסקי: מה, אין לך שני רבנים ראשיים?

אלעזר שטרן: במועצת הרבנות - -

ניסן סלומינסקי: חייב להיות בדיוק 50.

אלעזר שטרן: - - החליטה הממשלה שרב ראשי יהיה אחד.

אלעזר שטרן: מדובר פה על הערים.

אלעזר שטרן: פה הבית היהודי - - -

ניסן סלומינסקי: שנייה, תן לי רק לסיים.

אלעזר שטרן: לא, נראה לי שאתה סוחב את זה למקומות.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני לא סוחב למקומות אחרים.

אלעזר שטרן: נראה לי שאתה מתחמק.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני לא מתחמק.

ניסן סלומינסקי: אתה הכרת אותי, אני לא מתחמק, וכשאמרתי שנקיים דיון על הנושא עצמו אז הבאתי את הנושא לדיון.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רק תמיד מנסה לעשות, שאי-אפשר על סמך איזשהו פריט מסוים נניח - - -

אלעזר שטרן: מה זה פריט?

אלעזר שטרן: זה 50%.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: זה חלוקה איך מחלקים את זה, וכבר החוק הזה עבר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אתה רק דן איזה רשות תיתן כך ואיזה רשות תיתן כך.

אלעזר שטרן: כי אתה החלטת שאלה גבולות הדיון.

ניסן סלומינסקי: לא, כי החוק כבר עבר.

ניסן סלומינסקי: החוק כבר עבר, ואני אומר שוב, אין לי שום התנגדות שאנחנו נקיים דיון ונבקש או לדון בתקציב משרד הדתות או לדון בחלק ממנו, בתקציב של המועצות הדתיות.

ניסן סלומינסקי: הכול יכול להיות, אבל זה לא הנושא כרגע.

ניסן סלומינסקי: כרגע אנחנו צריכים לתת אמות מידה לנושא של קביעת האלכסון.

אלעזר שטרן: הכנסת החליטה על פתיחת אזורי הרישום – הכנסת, כנסת ישראל.

אלעזר שטרן: הרבנים הראשיים הודיעו שהמועצות הדתיות, אין להן מחשוב לזה.

אלעזר שטרן: כל זמן שאנחנו שופכים לשם כסף, וזה הולך לרב ספרדי ורב אשכנזי, אין פלא ששירות לאזרח הפשוט כמו שהחליטה הכנסת – אין.

אלעזר שטרן: אני מתפלא עליך, באמת אני מתפלא עליך, כמי שרוצה למנוע חילול השם, שאתה עכשיו נותן יד לתוספת חילול השם.

אלעזר שטרן: איך אנחנו עכשיו נלך למועצות – יש מועצות שלמעלה מ-50% מתקציב המועצה, שאנחנו נאשר עוד פעם עכשיו – הולך לשכר של רב או של שניים.

ניסן סלומינסקי: אתה לא מאשר, זו הטעות שלך, אני עוד פעם מנסה להסביר.

אלעזר שטרן: שאני לא תוקע.

אלעזר שטרן: סליחה, שאני לא תוקע.

ניסן סלומינסקי: לא, אתה יכול בכל נושא – עוד מעט יגיע נניח נושא העברה של מיליון שקלים למשרד הביטחון – סתם אני אומר; עפר, אל תקפוץ, זו רק דוגמה – ואנחנו נגיד, אגב זה אנחנו רוצים לדון בכלל על משרד הביטחון, כל התקציב שלו והכול.

ניסן סלומינסקי: תמיד אתה יכול אגב, אבל אני אומר, אנחנו תמיד צריכים להבחין.

ניסן סלומינסקי: פה אתה לא דן כרגע בתקציב.

ניסן סלומינסקי: התקציב הוא סגור וקבוע.

ניסן סלומינסקי: אתה לא מדבר עליו, אתה מדבר רק על מה שהחלטנו פה לפני חודש, חודשיים, וזה עבר בכנסת כחוק, על נושא האלכסון.

אלעזר שטרן: אבל מה זה היה עוד חוק?

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

אלעזר שטרן: הכנסת החליטה על פתיחת אזורי הרישום, והרבנים הראשיים הודיעו שהמועצות הדתיות לא עומדות בזה.

ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו כרגע באים לומר – ואני אומר שוב, אפשר בהחלט להעלות ולדון בנושא של תקציב המועצות הדתיות – אתה לא בא לאשר עכשיו את התקציב של המועצות הדתיות.

ניסן סלומינסקי: הוא קיים ואותו אישרנו, והכנסת אישרה אותו בחוק גם.

ניסן סלומינסקי: אתה עכשיו בא רק לדון בחלוקה הפנימית – כמה תשתתף הרשות, נניח אם היא תשתתף ב-60%, 75%, או ב-40%, סתם אני אומר.

ניסן סלומינסקי: אבל התקציב הוא אותו תקציב.

ניסן סלומינסקי: המועצה הדתית תקבל את אותו תקציב, זה על-פי חוק.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לדון על התקציב כולו אבל זה לא הנושא שלנו כרגע, ולא אכפת לי שנביא את זה באחת ההזדמנויות לדיון פה אם אתה רוצה.

עליזה לביא: אני רוצה לחדד את הדברים, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: כשאנחנו מדברים על תקציב מועצה דתית ועל החלק שנותנת המועצה המקומית, העירייה, ועל החלק שנותן המשרד, אנחנו חייבים לקבל את הנתון כמה מהתקציב הולך למשכורות וכמה הולך לשירותי דת, וזה לא ברור לנו.

עליזה לביא: לא ברור לנו, הסוגיה הזאת לא ברורה.

ניסן סלומינסקי: למה את צריכה, רק תסבירי לי.

עליזה לביא: משום שלצערי הרב, לצערי הרב, חלק ארי מתקציב המועצות הדתיות הולך למשכורות.

ניסן סלומינסקי: אבל איך זה קשור לנושא שמדובר, תסבירי לי.

עליזה לביא: זה קשור כי אם אנחנו כבר פותחים את הדיון הזה, אדוני, אני קיימתי דיון למשל – ואני רוצה להתחבר גם לנושא של פתיחת אזורי רישום – קיימתי דיון על המקוואות.

עליזה לביא: מסתבר למשל, שהפער בין המשכורות של בלניות למשכורת של הרב הראשי הוא משהו שהוא לא יאומן.

עליזה לביא: אין להן שום תנאים, מזיזים אותן לפי שעות, אין להן תנאים נלווים, אין להן כלום, הן ממש אומללות.

עליזה לביא: לעומת זה, אני רואה את המשכורת של הרב הראשי, פי אני לא יכולה להגיד לך כמה, אבל פי הרבה מאוד, בלי פרופורציה.

עליזה לביא: ואני שואלת את עצמי, היום כשכבר פותחים פה את הדיון, במיוחד אחרי פתיחת אזורי רישום, שלמעשה אנשים יוכלו לבוא ולבחור - יש לנו את כל הנושא של הדרכת כלות, כל הנושא שהמדינה דורשת, יהיו אזורים שכן ייקחו יותר בגלל המבנה שלהם ויהיו אזורים שייקחו פחות – אני חושבת שכל עוד אנחנו לא יודעים גם בטבלה הזאת שצירפתם, מה החלוקה שהולכת למשכורות ומה החלוקה שהולכת לשירותי דת, אני הייתי עוצרת כאן, מבקשת את החלוקה הארצית לפי משכורות ולפי שירותי דת, ואז מקיימת את הדיון הזה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: המשמעות של מה שאת אומרת זה שהשנה הזאת יחלקו 60%–40% רגיל, בלי אלכסון.

ניסן סלומינסקי: זו המשמעות.

עליזה לביא: לא יודעת - - -

ניסן סלומינסקי: כי הרי אנחנו לא דנים על התקציב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא דנים על התקציב, אנחנו דנים על החלוקה.

ניסן סלומינסקי: אז אם לא נאשר, לא יהיו אמות מידה, אז בטח זה יהיה 60%–40% על כולם.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, הרבה פעמים כל אחד רוצה להעמיס את האידיאולוגיה שלו, וזה בסדר, אבל לא במקום הנכון.

עליזה לביא: למה אידיאולוגיה?

עליזה לביא: אני יכולה לדעת כמה באחוזים - - -

אלעזר שטרן: למה אתה אומר אידיאולוגיה?

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר זה לא אידיאולוגיה?

אלעזר שטרן: לא.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, למה אתה מתבייש?

ניסן סלומינסקי: אני לא אומר את זה לגנאי.

ניסן סלומינסקי: הנושא של הפרדה בין - - -

עליזה לביא: אני רק רוצה להבהיר את הנקודה, אדוני.

עליזה לביא: משום שאני רוצה את הפרמטר של כמה אחוז הולך למשכורות וכמה הולך לשירותי דת, ולפי זה נחלק את מה שאתה רוצה לחלק.

עליזה לביא: מקומות שלמעשה אין שירותי דת כי הכול הולך למשכורות, יכול להיות שהמדינה צריכה להתערב, אדוני, וזה צריך להיות הפרמטר הנכון.

ניסן סלומינסקי: אבל מה זה קשור לנושא עכשיו?

עליזה לביא: מה זה מה זה קשור?

עליזה לביא: זה כן קשור.

ניסן סלומינסקי: את מדברת על גודל התקציב, אבל זה לא הדיון עכשיו.

ניסן סלומינסקי: הדיון לא קיים כרגע על גודל התקציב.

ניסן סלומינסקי: הוא אושר כבר, הוא לא קיים כרגע.

ניסן סלומינסקי: אם לא נאשר עכשיו, יישאר 60%–40%.

אלעזר שטרן: ניסן, אני אנסה להסביר.

אלעזר שטרן: נגיד שאני משנה את ה-60%–40%, וכתוצאה מזה אני מורה לגבי מועצה אחת לתת עוד 100 שקלים בחודש, ומועצה אחת לתת פחות, והמדינה תיתן את זה.

ניסן סלומינסקי: המדינה נותנת אותו דבר.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: על החלוקה.

ניסן סלומינסקי: המדינה נותנת אותו דבר, רק החלוקה של החלק - - -

אלעזר שטרן: אני עכשיו כופה על אנשים לקחת כסף בהחלטה הזאת, שאתה אומר שרק זאת ההחלטה.

אלעזר שטרן: לצורך העניין, בשביל לעשות את זה יותר ממעון לנשים מוכות שהרשות משתתפת – נעשה את זה ככה, כדי שעליזה תהיה מרוצה גם מהחלק הזה – ואני לוקח את זה עכשיו למשכורות של רב ספרדי ורב אשכנזי, וזה מה שאני מחייב את הרשות לעשות.

אלעזר שטרן: אני שואל אותך.

אלעזר שטרן: כשאתה יודע שלזה הולך כל כך הרבה כסף, לפעמים רוב, אם לא יותר – בראש פינה לא רצו רב בגלל זה; בגלל שהם לוקחים רב, אין כסף לשירותי דת, בהקשר הזה, אז למה אתה אומר שזה לא שייך?

אלעזר שטרן: אתה יודע שאני שאלתי את אותן שאלות על אכסניות נוער ועל כל דבר.

אלעזר שטרן: איפה שאני רואה שאנחנו נותנים יד במישרין או בעקיפין – אני אגיד לך, ניסן – לשחיתות ציבורית - -

עליזה לביא: חד-משמעית.

אלעזר שטרן: - - אז אני חושב שאנחנו מוכרחים לעשות הכול.

זבולון כלפה: לפי הגדרתך, אלעזר.

אלעזר שטרן: לדעתי.

אלעזר שטרן: הכול זה לדעתי.

עליזה לביא: תבקש רק את הפרופורציה בין המשכורות לבין שירותי דת.

אלעזר שטרן: זה לא הולך לשירותים.

אלעזר שטרן: מה שאתה אומר לנו פה, זה לא הולך לשם.

אלעזר שטרן: חלק גדול הולך למשכורות.

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר עכשיו, שאנחנו נניח לא נדון, ואז ישלמו 60%–40% - בלי אמות המידה, כמו שהחוק הישן אומר – והכוונה, שאתה מעמיס על רשויות חלשות לשלם הרבה יותר כסף, שאין להן לדעתך.

אלעזר שטרן: ידנו לא תהיה במעל.

אלעזר שטרן: שתבוא הצעקה של הרשויות.

ניסן סלומינסקי: אבל אתה הצבעת על זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אתה הצבעת על תקציב המדינה.

אלעזר שטרן: אז מה אתה עכשיו רוצה ממני?

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה עכשיו לשפר.

ניסן סלומינסקי: מה שכבר הצבענו, עד שנקיים דיון נפרד, ונחליט – אני לא יודע, לקראת תקציב חדש – את התקציב שאישרנו אנחנו רוצים רק לחלק בצורה כזאת שייפול פחות על החלשים.

ראובן ריבלין: אני אסביר לך.

ניסן סלומינסקי: הוא מבין את זה.

ראובן ריבלין: זה שאתה מבין, זה אני מבין, ויכול להיות שצריך גם לדון במה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: כרגע הממשלה מביאה לפניך הסדר איך ימומנו בתקציב שאושר המועצות הדתיות.

ראובן ריבלין: היא באה ואומרת - אנחנו רוצים לאפשר עיבוי הצרכים של המועצות החלשות בדרך שבה אנחנו נותנים פרופורציות אחרות של השתתפות הממשלה.

ראובן ריבלין: לכן אני אומר, אחת משתיים - זו הבקשה לממשלה - או אנחנו מאשרים אותה, או לא מאשרים אותה.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבך שבדברים שאתם מדברים, והם נכונים, כי יכול להיות שצריך לבוא ולומר: חוק המועצות הדתיות – בטל, כמו שאתה אומר, ולעשות חוק מועצות דתיות חדש שבו עיקר העניין יהיה על שירותים ולא על בעלי משרות.

ראובן ריבלין: אני מבין את זה.

ראובן ריבלין: כרגע, מה שמובא לפנינו זה האם אנחנו מאשרים את החלוקה או לא מאשרים.

ראובן ריבלין: אם נגיד אנחנו לא מאשרים, ימשיך להיות המצב.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו על זה, אבל עפר ביקש קודם.

ראובן ריבלין: לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: אני לא מבין מה זה ה-75% לעומת ה-50%, וכיצד אנחנו משווים עיר כזאת לעיר אחרת, כאשר הצרכים בעיר אחת יכולים להיות - במקרה, אני מכיר את אשקלון - איך אפשר להשוות אותה בכלל לאחרות שנכנסות בקריטריון שמאלצים את אשקלון להיכנס בו?

ראובן ריבלין: אשקלון, לא יהיה לה את הכסף, במקרה אני מכיר את הנושא.

עפר שלח: רובי, תן לי לעבות אותך בנתונים, אם אפשר.

עפר שלח: ברשותכם, אשקלון שאתה מדבר עליה, רובי, אחוז ההשתתפות של הרשות המקומית הוא 75%.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: אין להם את זה.

עפר שלח: אופקים – 50%, דימונה – 50%, טבריה – 50%, טירת הכרמל – 50%, מגדל העמק – 50%.

עפר שלח: עכשיו ככה: אלקנה – 35%, אפרת – 35% - -

ראובן ריבלין: בסדר, זה אני מבין.

ראובן ריבלין: אל תאשר.

עפר שלח: - - אריאל – 35% - -

עליזה לביא: למה אתה מבין?

עפר שלח: - - גבעת זאב – 35%.

עפר שלח: אני רוצה לדעת לגבי המעמד הסוציו-אקונומי, יכול להיות שהכול זה תדמיות שהן אצלי בראש.

עפר שלח: יכול להיות.

יעקב ליצמן: אתה שואל למה מעבר לקו הירוק.

אלעזר שטרן: לא, זה לא רק הקו הירוק.

אלעזר שטרן: זה גם פרדסיה.

אלעזר שטרן: זה לא רק.

עפר שלח: אני רוצה להגיד את זה ברמה של אמות המידה.

אלעזר שטרן: רובי, אני רוצה לענות לך.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך שהדבר - - -

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: אני אומר לך ששר הדתות מזלזל בנו, ממשלת ישראל.

אלעזר שטרן: בזה שהוא יודע את הדברים האלה והוא לא עושה עם זה כלום, הוא מזלזל.

אלעזר שטרן: מה הכוח שלי כחבר כנסת?

ראובן ריבלין: דרך אגב, ההסדר הזה הוא כבר לפני חמש שנים.

אלעזר שטרן: לא על זה אני מדבר, לא על ההסדר.

אלעזר שטרן: אני מדבר בכלל.

עליזה לביא: למה אפרת 35%, ולמה אשקלון לא? אני לא מבינה.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

ראובן ריבלין: לכן אני אמרתי שזה הדיון שצריך להיות.

<אלחנן גלט: זה הולך למקום הזוי.

אלעזר שטרן: רובי, כששר הדתות יודע שרוב תקציב המועצות הדתיות בחלק מהמועצות הולך לשכר של ספרדים ואשכנזים – בשביל הכפילות – והוא לא עושה את הדיון קודם כאן, והוא אומר: תראו, נכון, זה מה שאני מבקש להעביר – עכשיו אני לוקח אתכם לדיון של המטומטמים; לא הדיון הערכי, לא הדיון האמיתי, אתם תהיו טכנוקרטים, אתם רק תגידו לנו איך לחלק את האחוזים, אם הוא לא עוצר את זה, אני אעשה כל דבר בשביל לעצור את זה.

עליזה לביא: אז אנחנו נעשה את זה פה.

עליזה לביא: זה המקום שלנו, רובי.

ראובן ריבלין: אתה יכול לומר: כל עוד לא יביאו את הנושא לדיון, לא אאשר שום דבר.

ראובן ריבלין: זה סנקציה שיכולה ועדה לעשות.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: זה מה שאני מנסה להסביר ליושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, אבל היושב-ראש מנסה להסביר לך שאתה – אני לא יודע איך הגדרת את חברי הכנסת, אני מקווה שלא להם התכוונת "מטומטמים" - - -

אלעזר שטרן: אלי התכוונתי.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר: אתה הצבעת, ואני הסתכלתי על זה, ראיתי שהצבעת בעד התקציב הזה איך שהוא מפורט במשרד הדתות.

אלעזר שטרן: אבל מה לעשות, ניסן, מאז אני גיליתי עוד כמה דברים.

אלעזר שטרן: מאז, אתה הצבעת בעד חוק צוהר, שהיה לו תקציב; מאז, אתה הצבעת בעד ספרדים ואשכנזים; מאז אתה שמת ערר על ביטול רב אחד בעיר.

אלעזר שטרן: אתה.

אלעזר שטרן: אז עכשיו מה אתה רוצה ממני?

אלעזר שטרן: גם אני יודע לעשות - - -

ניסן סלומינסקי: מה שאני מנסה לומר רק, שאנחנו הצבענו הרי על התקציב כשהיה דיון.

אלעזר שטרן: אבל הצבענו - - -

ניסן סלומינסקי: הכוח שלנו הוא חזק מאוד, אנחנו יכולים להגיד שאנחנו לא מצביעים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוד הקואליציה, האופוזיציה תמיד הצביעה נגד.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו בקואליציה מצביעים נגד, אז חוק לא עובר, חוק התקציב.

ניסן סלומינסקי: ועדיין, אושר, אבל יש עוד תקציבים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יכולים לשנות את זה, אנחנו יכולים לקיים דיון.

עליזה לביא: אני רוצה את הנתונים.

ניסן סלומינסקי: יכולים לקיים דיון, אבל זה לא שכל פעם שיגיע איזשהו נושא אנחנו נבוא ונגיד, יש לי בעיה עם תקציב הביטחון – ותאמינו לי, יש לי הרבה בעיות עם תקציב הביטחון – אז כל העברה קטנה, אני לא אדון עד שתקציב הביטחון - - - אם תרצו, אפשר להביא את הנושא, לדון בנושא הזה של המועצות הדתיות ולהעלות את התקציב, אבל זה לא קשור לעכשיו.

עליזה לביא: אדוני, אז בוא לא נצביע עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אבל את לא מבינה שאם לא תצביעי עכשיו, במי פגעת?

ניסן סלומינסקי: בערים החלשות, הן יצטרכו לתת 40% במקום לתת פחות.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאת רוצה?

עליזה לביא: דווקא הנתונים שכרגע שמענו מחבר הכנסת שלח הם לא הערים החלשות.

<אלחנן גלט: אבל זה לא המידע המעודכן.

<אלחנן גלט: המידע המעודכן בוודאי, לוז הדיון בו - - -

עליזה לביא: אז למה לא קיבלנו נתונים מעודכנים?

<אלחנן גלט: מה זה לא קיבלנו נתונים מעודכנים, השאלה איזה שורות מקריאים.

<אלחנן גלט: אני מבקש להדגיש בפניכם שלוז הדיון פה עכשיו מבחינתי – וההערות שלכם במישור שאתם דנים בו הן לגיטימיות וצריך לדון בהן – כרגע, לוז הדיון פה הוא הרצון העקרוני לא לחלק לכל הערים בארץ לפי המתווה של 60%–40%, אלא לתעדף רשימה ארוכה שכולה בנויה על גודל העיר ועל השכבה הסוציו-אקונומית.

<אלחנן גלט: ולכן, גם אופקים וגם נתיבות, וכל הערים שיש להן שונות מבחינה סוציו-אקונומית, מקבלות הרבה יותר מהמדינה מאשר החוק הבסיסי הנותן להן.

אלעזר שטרן: מה אתה אומר לנו על אלקנה?

עליזה לביא: אדוני, אם הייתי רואה הלימה בין הדברים שלך לנתונים – אין הלימה.

<אלחנן גלט: ההלימה היא מוחלטת.

עליזה לביא: ההלימה היא פוליטית.

עליזה לביא: ההלימה היא פוליטית, אדוני.

<אלחנן גלט: עפר, בחרת להקריא את המקומות.

עליזה לביא: ודאי שהיא פוליטית, בוא נעבור עכשיו דבר-דבר.

<אלחנן גלט: אני נותן לך את אותם מקומות.

<אלחנן גלט: לא רק זה.

<אלחנן גלט: אשקלון, כדוגמה שנתת, לפי מספר התושבים שלה, הייתה עוד צריכה לקבל פחות גם שנה שעברה וגם השנה.

<אלחנן גלט: אנחנו הולכים לקראת רשימה ארוכה של ערים בדרום, שבשנה שעברה תעדפו אותה בגלל המצב המיוחד שהיה אז בדרום, הם מקבלים עוד מדרגה נוספת שלפי מספר התושבים לא הייתה מגיעה.

<אלחנן גלט: אופקים שונה כי מספר התושבים שלה קטן מאשקלון.

<אלחנן גלט: אשקלון, ברוך השם, זאת עיר שהולכת וגדלה מבחינת מספר התושבים.

עפר שלח: אתה משווה בין אשקלון - - -

<אלחנן גלט: אשקלון, יש לה שלוש נקודות.

עליזה לביא: למה אפרת 35%?

<אלחנן גלט: שקלול באמות מידה של מצב סוציו-אקונומי עם גודל עיר, אין מה לעשות.

<אלחנן גלט: זה הולך לכל אורך הדרך.

ראובן ריבלין: אנחנו דנו בוועדה בקדנציה הקודמת, באנו ואמרנו שהנושא הסוציו-אקונומי משפיע לא פחות.

<אלחנן גלט: נכון.

ראובן ריבלין: למשל אשקלון - - -

עפר שלח: כמה תושבים יש בגבעת זאב?

עפר שלח: בגבעת זאב יש יותר תושבים מאשר באופקים, או פחות?

ראובן ריבלין: בערך אותו דבר.

עפר שלח: לטעמי, יותר.

עפר שלח: בגבעת זאב ההשתתפות היא 35%, זאת אומרת 65% המדינה, ובאופקים זה 50%, כשאופקים, אני אומר לך שסוציו-אקונומי הרבה מתחת לגבעת זאב, בלי לבדוק את הנתונים.

<אלחנן גלט: לא נעים לי להגיד לך, אבל אופקים גדולה בהרבה מאשר גבעת זאב, אם תרצה לדעת – שווה לבדוק את זה בסוף הישיבה.

עפר שלח: אם היא יותר גדולה, תסביר לי למה במונחים אבסולוטיים, חלק המדינה בגבעת זאב הוא כמעט 1.1 מיליון, ואם אופקים יותר גדולה, למה היא רק ב-10% מקבלת יותר מחלק המדינה, שזה עוד חלק הרבה יותר קטן?

<אלחנן גלט: זה המדרגה.

עליזה לביא: אנחנו לא מבינים את החלוקה של המדרגות שלך.

<אלחנן גלט: כמו שבית-שאן מקבלת 65% מהמדינה וכמו שאליכין מקבלת 75% מהמדינה.

עליזה לביא: אני רוצה להבין מה קורה פה.

גילה גמליאל: אבל יש פה דבר שהוא גובל באבסורד.

<אלחנן גלט: וכמו שחצור מקבלת 65% מהמדינה, שאילולא זה היא הייתה מקבלת 40%.

עליזה לביא: אתה מוכן לתת לנו את המפתח של המדרגות שלך?

<אלחנן גלט: אני הקראתי את זה בתחילת הישיבה, אני יכול גם להביא לך את זה.

עליזה לביא: לא ברור לי כל הקטגוריות של מעמד סוציו-אקונומי, זה לא מסתדר.

<אלחנן גלט: אבל זה לוז הדיון.

גילה גמליאל: אתה יכול לתת לי הסבר לגבי העיר אשקלון ואשדוד לדוגמה?

גילה גמליאל: בגלל שהן ערים, העליתם להן את זה ל-75%?

<אלחנן גלט: כן.

גילה גמליאל: מכיוון שיש להן יותר אנשים, יש להן יותר הוצאות, אז מה אתה מצפה?

גילה גמליאל: שהם גם ישלמו יותר הוצאות, וגם סכום גדול יותר?

<אלחנן גלט: רבותי - - -

<קריאות: - - -

גילה גמליאל: אל תהיו פוליטיים.

גילה גמליאל: אי-אפשר כל דבר להפוך פוליטית.

גילה גמליאל: אני רוצה להבין מה ההיגיון שלכם שערים כאלה שלא נחשבות חזקות, אתם רוצים עכשיו להפיל עליהן את הכספים האלה.

אלעזר שטרן: למה משכורת הרב לא הולכת ביחס לגודל?

<אלחנן גלט: בואו נתייחס לעובדות.

<אלחנן גלט: תקציב המועצה הדתית באותן ערים נקבע והוא מוחלט.

<אלחנן גלט: השאלה היא מה היחס בין תקציב המדינה לתקציב הרשות.

גילה גמליאל: אני יודעת, למה אתה מפיל על הרשויות?

גילה גמליאל: גם ככה התקציבים שלהן - - -

<אלחנן גלט: גם אשדוד וגם אשקלון - - -

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שהרשויות החלשות, הוא מוריד להן.

גילה גמליאל: לא, אבל אשדוד ואשקלון הן לא רשויות חזקות.

ניסן סלומינסקי: זה צריכים להבין איך זה נקבע.

<אלחנן גלט: חשוב להדגיש שהדוגמאות שאמרתם הן דוגמאות שאפשר להשתמש בהן באמת לסבר את האוזן.

<אלחנן גלט: גם אשדוד וגם אשקלון קיבלו יותר מאשר המפתח היה צריך לתת להן, בגלל תעדוף מיוחד שיש לערים בדרום.

<אלחנן גלט: אשדוד ואשקלון, הלכנו השנה לקראתן.

<עירית אביבי-גל: אבל נתניה למשל?

גילה גמליאל: אני עוד לא קיבלתי תשובה, אני רוצה לשמוע תשובה.

<קריאות: - - -

עפר שלח: - - - היה צריך להיות יותר מ-75%?

<אלחנן גלט: של מי?

עפר שלח: אשדוד, מופיע פה שהשתתפות הרשות המקומית היא 75%.

עפר שלח: זה היה צריך להיות יותר, שעוד יגידו תודה.

גילה גמליאל: אם אני ועפר מסכימים על אותו דבר, זה אומר שזה בהחלט - - -

<אלחנן גלט: אין יותר.

<אלחנן גלט: בפועל, נתנו להם תעדוף, בשנה שעברה הם קיבלו 15% השתתפות גדולה יותר.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, השאלה - - -

אלעזר שטרן: לי יש עוד שאלה, אולי הוא יענה יחד.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, רק שנייה.

<אלחנן גלט: הדיון הוא לא על תקציב מועצה דתית אלא על החלק של המדינה ועל החלק של הרשות.

אלעזר שטרן: אי-אפשר לעשות את ההפרדה הזאת.

אלעזר שטרן: כשאלקנה משלמת רק 35% - - -

גילה גמליאל: מה יש לך מאלקנה כל הזמן?

עליזה לביא: כי יש קורלציה.

גילה גמליאל: תהיו ענייניים, אל תהפכו את הוויכוח לפוליטי, כי הוא לא.

אלעזר שטרן: אלקנה משלמת רק 35% - - -

<אלחנן גלט: כשכל תקציב המועצה הדתית הוא מיליון שקלים.

אלעזר שטרן: בדיוק.

אלעזר שטרן: ומתוך זה רק לרב 750,000.

<אלחנן גלט: זה לא נכון, אלעזר.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, כבר אמרו לך.

ניסן סלומינסקי: אז היה שלוש שנים ביחד שנתנו לו.

אלעזר שטרן: אז תגיד כמה.

עליזה לביא: אנחנו רוצים את זה, רוצים את החלוקה.

עליזה לביא: לא רוצה רב, אני רוצה כמה הולך לשירותי דת, כמה הולך למשכורות.

<אלחנן גלט: אם תבקש מידע, תקבל.

<אלחנן גלט: הרבה פחות - - -

ניסן סלומינסקי: לשיטתך, יש שם רב אחד, אין שני רבנים.

ניסן סלומינסקי: רב אחד.

אלעזר שטרן: זה אני יודע, שיש שם רב אחד.

גילה גמליאל: ניסן, סליחה, הדיון הולך למקומות לא נכונים.

<אלחנן גלט: עיוות של ארבע שנים אחורה - - -

<קריאות: - - -

גילה גמליאל: סליחה, לא קיבלתי תשובה על אשקלון ואשדוד.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, אני אתן לך.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, מה שאני מבקש - - -

אלעזר שטרן: זה לא נכון שרוצים שני רבנים?

אלעזר שטרן: תגיד, אלחנן.

<אלחנן גלט: באלקנה?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: בכלל.

אלעזר שטרן: בכלל, רוצים שני רבנים.

גילה גמליאל: ניסן, זה לא בסדר שהוא לא עונה לי.

גילה גמליאל: שיתייחס אלי, אני שאלתי ראשונה.

ניסן סלומינסקי: גילה, הוא כבר מעלה את זה מתחילת הישיבה.

ניסן סלומינסקי: זה המשך מהתחלת הישיבה.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, מה שאני מבקש, תנסה להסביר.

גילה גמליאל: באמת, אשדוד ואשקלון ממוקמות גם במקום בעייתי.

עליזה לביא: נכון, אז למה זה 75%?

גילה גמליאל: אז אני רוצה שירד להם.

עליזה לביא: נכון, זה מה שאנחנו אומרים.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, שנייה.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, רק תסביר את הנושא איך ניקדו, הדירוג של הערים.

ניסן סלומינסקי: רק תסביר כי יש כאן

ניסן סלומינסקי: לחץ – אני יכול להגיד לך "על עיוור" – על ארבעה ראשי ערים, שלא עזבו את חברי הכנסת כנראה ולחצו, ואנחנו שומעים את זה.

ניסן סלומינסקי: תנסה להסביר איך נקבע הסולם של הדבר הזה.

<אלחנן גלט: חזי, החשב שלנו, יסביר במדויק כדי שלא תהיה תקלה בעניין.

ניסן סלומינסקי: חזי, תסביר איך נקבעו הקריטריונים לגבי חוזק רשויות.

<חזי כהן: אני אסביר, זה מתייחס לקובץ שהעברנו לכם לגבי אמות מידה, זה בעצם קובץ הדירוג.

<חזי כהן: אני רק אקריא ברשות

<חזי כהן: כם איזה ניקוד נתנו לאיזה פרמטר לגבי הרשויות שהזכרתם.

<חזי כהן: לגבי אלקנה – הניקוד בגין גודל הוא שלוש נקודות, ניקוד בגין זכאות למענק איזון שתי נקודות, ניקוד בגין אחוז ההשתתפות שלוש נקודות, ויש להם הפחתה בגין סוציו-אקונומי מינוס אחד, סך הכול ניקוד: שבע.

<חזי כהן: אם תשימו לב, אחוז ההשתתפות שלהם נקבע לפי שבע נקודות.

אלעזר שטרן: תסביר לי מה זה סוציו-אקונומי.

אלעזר שטרן: ביחס לאשקלון, איפה הסוציו-אקונומי?

ניסן סלומינסקי: לכן היא מינוס אחד.

<חזי כהן: אני אציג גם את אשקלון.

עליזה לביא: גם אשדוד, אם אפשר.

<אלחנן גלט: זה מוריד להם נקודה.

<אלחנן גלט: היא לא פלוס אחד.

<חזי כהן: לגבי אשקלון, הניקוד בגין גודל הוא נקודה, ניקוד בגין מענק איזון - נקודה, ניקוד בגין אחוז ההשתתפות - נקודה, ואין להם הפחתה בסוציו-אקונומי, זאת אומרת אפס, סך הכול: שלוש נקודות.

<קריאה: זה כמו נתניה.

<חזי כהן: שלוש נקודות, המשמעות היא 75%.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, תיכף נדבר.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, אנחנו רוצים להבין איך הם קבעו את זה.

ניסן סלומינסקי: תמשיך.

<חזי כהן: איזה עוד דוגמה אתם רוצים שאני אתייחס?

גילה גמליאל: לגבי אשקלון, המצב הסוציו-אקונומי שלהם מאוד נמוך, אז מה אתם מעמיסים עליהם מעבר?

<חזי כהן: הסברנו.

<חזי כהן: בדקנו את זה.

גילה גמליאל: בדקתם, ומה?

<חזי כהן: לפי הנתונים - - -

גילה גמליאל: הם מצב סוציו-אקונומי חמש.

<חזי כהן: אז אני אומר, יש להם בסוציו-אקונומי אפס, הם קיבלו אפס נקודות.

ניסן סלומינסקי: לכן הם קיבלו אפס ולא פלוס נקודות.

<עירית אביבי-גל: גם נתניה חמש.

ניסן סלומינסקי: ולא מינוס.

גילה גמליאל: אבל אולי תיתנו להם מינוס אחד, לא אפס.

ניסן סלומינסקי: אבל הם בסוציו-אקונומי יותר.

גילה גמליאל: הדיון הזה היה פה גם עם ועדת הכספים הקודמת, וגם כאן העלו את אותה דרישה, וגם בזמנו אותה ועדת כספים קיבלה החלטה לבקש החלטה חדשה, שמי שנמצאים במצב סוציו-אקונומי חמש ומטה, לא ישלמו את הסכומים מתחת ל-40%–60%.

גילה גמליאל: זו הדרישה שצריכה להיות גם היום פה בוועדה.

אלעזר שטרן: אני, לא אכפת לי לדבר על פרדסיה במקום על אלקנה.

אלעזר שטרן: איך בפרדסיה 35%, אני לא מצליח לקלוט.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: אני רוצה לדעת כמה הולך למשכורות וכמה לשירותי דת.

גילה גמליאל: זה לא השיח כרגע, זה דיון אחר.

עליזה לביא: בסדר, אין לי מתי לבקש את זה.

ניסן סלומינסקי: חזי, תסביר לנו, המצב הסוציו-אקונומי של כל רשות, מאיפה קיבלתם את זה.

<חזי כהן: אלה נתוני למ"ס.

גילה גמליאל: הם נותנים לך את הניקוד.

גילה גמליאל: במצב כזה צריכים לתת ניקוד מינוס, לא ניקוד אפס.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לדעת איך הם בנו את זה.

גילה גמליאל: הניקוד שלהם לא נכון.

ניסן סלומינסקי: חזי, קיבלתם את הנתונים של המצב הסוציו-אקונומי מהלמ"ס, נכון?

<חזי כהן: נכון.

ניסן סלומינסקי: גודל היישובים קיבלתם.

<חזי כהן: ממשרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: איזה עוד קריטריון יש פה?

<חזי כהן: זכאות למענק גדיש, גם כן, משרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: ואתם קבעתם את הקריטריונים, ולפי זה קיבלתם את הנתונים האובייקטיביים ממשרדי הממשלה השונים, לפי זה קבעתם.

יצחק כהן: למה זה השתנה?

ניסן סלומינסקי: רב יצחק, אני אתן לך לשאול, אבל שיהיה מסודר, שכולם ישמעו אותך.

<חזי כהן: אני רוצה להזכיר שאמות המידה נקבעו בדיוק כמו בשנה שעברה.

<חזי כהן: ההיפך, השנה באמות המידה רק שיפרנו את מצב הרשויות המקומיות בזה שהגדלנו את מספר התושבים.

<חזי כהן: זאת אומרת, אם קיבלו את הניקוד הגבוה מספר תושבים שזה 12,500 תושבים, השנה היטבנו, נתנו גם למי שיש עד 22,000 תושבים.

יצחק כהן: תסביר את השינוי באשקלון, איך זה ירד.

גילה גמליאל: אני אסביר.

גילה גמליאל: כי ועדת הכספים לפני שנתיים קיבלה פה החלטה חדשה לעומת מה שהגשתם לה, והיא החריגה מקומות שבהם היה - - -

יצחק כהן: מה, השתנה מספר התושבים באשקלון משנה שעברה?

<שבתאי צור: שום דבר לא השתנה.

גילה גמליאל: יצחק, אני עונה לך.

גילה גמליאל: הייתה פה החרגה.

גילה גמליאל: מי שבמצב סוציו-אקונומי חמש ומטה, ההשתתפות לא תעבור את ה-40%–60%.

גילה גמליאל: זו ההחלטה שהתקבלה פה בוועדת הכספים, החלטה חדשה לעומת מה שהבאתם, וזה מה שבאמת גרם לערים כמו אשקלון ואשדוד לא לקבל את ה-75%.

<קריאה: ובאר שבע.

<קריאה: באר שבע ואחרות, יש נוספות.

גילה גמליאל: ובאר שבע.

<חזי כהן: אני אשמח לפרט מי בסוציו חמש.

גילה גמליאל: ועל כן, לדעתי, זו ההחלטה שגם צריך לקבל פה היום.

<צחי דוד: צריך לזכור שבמסגרת תיקון החוק שהעברתם פה לפני מספר שבועות, בגלל שאנחנו בסיטואציה רטרואקטיבית, הרי תקציב המדינה אושר רק באוגוסט, רשויות ששיעור ההשתתפות שלהן עולה – כמו אשדוד ואשקלון לדוגמה, בחקיקה שאתם אישרתם ותקצבנו את זה במיוחד, זו פנייה שתידון פה מחר – אנחנו משפים אותם בגין התקציב העודף שהם שילמו עד אוגוסט - -

<עודד לוי: אנחנו מוותרים על המתנה הזאת.

<עודד לוי: אתה עושה את זה בשביל ליצור תקדים לשנה הבאה, זה מה שאתה עושה.

<צחי דוד: - - כלומר, הדיון על אשדוד ואשקלון הוא רק על השארית של ה-25% - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אתם תקבלו זכות דיבור.

ניסן סלומינסקי: רבותי נציגי ערים, ראשי ערים, אתם תקבלו זכות דיבור עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: אני ביקשתי שיסביר לי על ערד, 50%.

<חזי כהן: ערד, הציון שהיא קיבלה: שלוש נקודות בגין גודל.

יעקב ליצמן: מה זה גודל?

<חזי כהן: גודל הרשות.

זבולון כלפה: עד 22,000 תושבים.

גילה גמליאל: אתם מדברים על 2013, אנחנו מדברים גם על 2014.

<חזי כהן: ניקוד בגין זכאות למענק איזון – שתי נקודות, ניקוד בגין אחוז ההשתתפות – שתי נקודות, והפחתה בגין סוציו-אקונומי – אפס.

<חזי כהן: סך הכול הניקוד: שבע.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, היא לא סוציו-אקונומי נמוך?

ניסן סלומינסקי: אפס.

<קריאה: באמצע.

יעקב ליצמן: אז איך יכול להיות 50%?

<חזי כהן: כי אפס בטבלה זה - - -

בועז טופורובסקי: שבע זה 35%.

ניסן סלומינסקי: רב יעקב, אם יש לה אפס, הכוונה שהסוציו-אקונומי שלה נמצא באמצע, כלפי מטה, אחרת היה לה אחד או שתיים.

זבולון כלפה: יש טעות בטבלה, לפי הנתונים שלך.

זבולון כלפה: בטבלה מופיע שזה 50%.

זבולון כלפה: לכאורה, לפי הניקוד שאמרת כרגע, היה אמור להיות 35%.

<חזי כהן: צודק.

<חזי כהן: מדובר פה על ערד.

<חזי כהן: הניקוד בגין גודל זה שתי נקודות, לא שלוש נקודות כמו שאמרתי, ולכן הניקוד שלה הוא שש.

עליזה לביא: לכן, אני שוב חוזרת ומבקשת הבהרה לגבי - - -

יעקב ליצמן: אתה מתקן את זה.

<חזי כהן: לא, אני לא מתקן את זה, אני פשוט הסתכלתי בטבלה על רשות אחרי זה.

יעקב ליצמן: איך יכול להיות?

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שבמקומות אחרים, סוציו-אקונומי יותר גבוה - - -

עליזה לביא: אנחנו מסכימים אתך.

עליזה לביא: אנחנו אמרנו שאין שום הבנה לגבי המדרגות, אנחנו לא מצליחים להבין.

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: אוקיי, אני לא תומך בזה.

יצחק כהן: כבוד החשב, קודם כול אני רוצה לומר לחברים – אני מאוד גאה על החוק הזה, זה חוק שאני חוקקתי אותו.

יצחק כהן: הגיע הזמן לעשות סדר, ובעזרת השם, בקרוב ננדוד עם זה לחינוך, לרווחה.

יצחק כהן: לא ייתכן שכל עיר תהיה שוות-זכויות, לא ייתכן שהרי חולון כהרי ירוחם, והרי כפר שמריהו כהרי - - -

<קריאה: כפר שמריהו - - -

יצחק כהן: זה חוק מצוין, ותעזרו לנו, בעזרת השם, לנדוד עם זה גם לחינוך ולרווחה, זה יביא צדק.

עליזה לביא: רק תוסיף דבר אחד – אנחנו רוצים לדעת את האחוז בין המשכורות לבין שירותי הדת.

יצחק כהן: זה משהו אחר.

עליזה לביא: לא, זה לא משהו אחר.

יצחק כהן: זו שאלה אחרת.

עליזה לביא: זה לא משהו אחר כי יש קורלציה בין ערים שונות בעניין הזה.

יצחק כהן: תשאלי אותו, אתה תענה לה.

יצחק כהן: לגבי כפר שמריהו ולגבי אשקלון – אשקלון לא השתנה שום דבר משנה שעברה.

יצחק כהן: כלום לא השתנה.

<שבתאי צור: שום דבר.

יצחק כהן: אלא אם כן אנחנו לא יודעים על משהו.

<שבתאי צור: שום דבר לא השתנה.

יצחק כהן: אני תושב אשקלון, אגב, לפרוטוקול.

יצחק כהן: איך זה השתנה בין כפר שמריהו, מאוד מעניין.

<חזי כהן: בשנה שעברה נתנו תעדוף לערים בדרום בגלל המצב הביטחוני.

יצחק כהן: לא השתנה המצב הביטחוני.

<חזי כהן: היה מבצע, אני מזכיר לך.

<שבתאי צור: איזה מבצע, שום דבר לא השתנה.

יצחק כהן: באותה מתיחות, אלא אם כן, עפר, יש משהו בוועדת חוץ וביטחון – המצב הביטחוני השתנה באשקלון?

עפר שלח: מאיפה אני יודע - - -

יצחק כהן: לא השתנה, אתה רואה.

<שבתאי צור: לא השתנה שום דבר.

יצחק כהן: על כפר שמריהו תענה לי.

ניסן סלומינסקי: מה זה לא השתנה.

ניסן סלומינסקי: בשנה שעברה עשינו שם סיור ורצנו חמש פעמים למקלטים.

ניסן סלומינסקי: השנה עשינו סיור ולא רצתי אף פעם למקלט.

ניסן סלומינסקי: אז מה אתה אומר, שלא השתנה?

ניסן סלומינסקי: השתנה.

<קריאה: כי אין מספיק מקלטים.

יצחק כהן: לגבי כפר שמריהו הוא לא ענה לי.

ניסן סלומינסקי: מה זה כפר שמריהו?

יצחק כהן: זה מקום נידח כזה.

ניסן סלומינסקי: מה קורה שם?

<חזי כהן: כפר שמריהו, ניקוד בגין גודל – שלוש, ניקוד בגין זכאות למענק איזון – אחד, ניקוד בגין אחוז ההשתתפות – שתיים, הפחתה בגין סוציו-אקונומי – מינוס שתיים.

<חזי כהן: לכן, הניקוד שהיא קיבלה הוא ארבע.

יצחק כהן: אז איך היא 60%?

גילה גמליאל: נו באמת, כפר שמריהו – 60%?

<קריאה: - - -

יצחק כהן: אשקלון 75%.

<קריאות: - - -

<אלחנן גלט: המדינה נותנת 40%, הם נותנים 60%.

גילה גמליאל: אשקלון ובאר שבע כמה?

גילה גמליאל: 75%.

גילה גמליאל: איך אתה משווה ביניהם?

גילה גמליאל: מה זה בסדר, זה לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא מקריא לך את הקריטריונים.

גילה גמליאל: אבל זה לא הגיוני.

גילה גמליאל: זה לא הגיוני שאשדוד, אשקלון ובאר שבע ישלמו 75%, וכפר שמריהו ישלמו 60%.

גילה גמליאל: סליחה, נראה לי שהמדדים שלך הם הזויים.

גילה גמליאל: אם כפר שמריהו 60%, ובאר שבע, אשקלון ואשדוד 75% - - -

<עירית אביבי-גל: וגם נתניה.

גילה גמליאל: זה לא הגיוני.

<צחי דוד: באמות המידה יש משקל משמעותי מאוד גם לגודל הרשות וגם ליחס בין ההשתתפות של הרשות בתקציב המועצה הדתית לבין תקציבה הכולל, מה שנותן כן עדיפות לרשויות יחסית קטנות, דוגמת כפר שמריהו.

עפר שלח: אז בוא אני אתן לך דוגמה.

עפר שלח: טירת הכרמל, יש לה 18,000 תושבים, שזה מתחת ל-22,000.

עפר שלח: היא במעמד סוציו-אקונומי ארבע, וההשתתפות שלה היא 50%, שזה הרבה יותר מ-35% של הרבה רשויות אחרות, בלי לנקוב בשמן כי ביקשו ממני לא להיות פוליטי.

ניסן סלומינסקי: מה המצב הסוציו-אקונומי שלה?

עפר שלח: ארבע - עכשיו בדוק בוויקיפדיה.

ניסן סלומינסקי: תקריא על טירת הכרמל.

עפר שלח: לפי נתוני הלמ"ס, נכון לדצמבר, 18,000 תושבים, דירוג סוציו-אקונומי ארבע.

<חזי כהן: התשובה היא – לכן, טירת הכרמל בניקוד לפי גודל מקבלת שלוש נקודות, ניקוד בגין זכאות למענק איזון – שתי נקודות, ניקוד בגין אחוז ההשתתפות – נקודה, והפחתה בגין סוציו-אקונומי – אפס נקודות.

עפר שלח: שש, אז איך היא הגיעה ל-50%?

<חזי כהן: חמש ושש זה 50%.

<חזי כהן: תסתכל בטבלה של אמות המידה כמה נותן כל ניקוד באחוז.

עפר שלח: אם כך, אז תתקנו את הנקודות.

עפר שלח: אם יישוב בגודל הזה עם סוציו-אקונומי ארבע, זה מה שאתם מפילים עליו, אז הדרך שאתם עושים את זה היא לא מתאימה.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: תבין גם אותנו.

עליזה לביא: אני רוצה לדעת כמה כסף הולך למשכורות וכמה לשירותי דת.

עליזה לביא: כשאנחנו באים ומבקשים מקוואות, בלניות – משכורות רעב; שעות יותר מאוחרות למקוואות – אין תקציב.

עליזה לביא: כשאני רואה את המשכורות של הרבנים וכל האנשים שעובדים במועצות הדתיות, אני לא מוכנה לאשר את התקציב.

עליזה לביא: זה הנשק שיש לי, אני מצטערת.

<פיני בוסקילה: אני אומר יותר מזה.

<פיני בוסקילה: באשקלון, חמש שנים ניהלנו את המועצה הדתית בלי יושב-ראש, בלי עלויות של משכורת בכלל.

<פיני בוסקילה: ניהלנו אותה למופת.

ניסן סלומינסקי: רבותי, רובי, ואחר כך ניתן לאלחנן וניתן אחר כך לנציגי ערים ולראשי ערים.

ניסן סלומינסקי: רובי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ראשיתה של החלוקה הזו הייתה בחוק שיזם השר לענייני דתות, השר יצחק כהן, ובזמנו מינו אותי להיות יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: ובהסכמה כללית, שהייתה מנת חלקה של הקואליציה דאז ומרכיבים רבים באופוזיציה, אנחנו אישרנו את החוק הזה כפשרה, שהיא הייתה באמת איזושהי מהפכה גדולה שבה אנחנו שיתפנו את היכולים עם בעלי היכולת הפחותה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לכם, שבקדנציה הקודמת בוועדת הכספים, בשבתה כוועדה הדנה בנושא זה כרגע, נזעקתי אז בתפקידי הקודם לבוא לישיבה בתור מומחה להקמת הוועדה הזאת.

ראובן ריבלין: ואז התברר לנו – ולא בגלל הנושאים הביטחוניים – שמעמדן של אשדוד ואשקלון ברמה הסוציו-אקונומית הוא כזה שמביא אותן לדרגה חמש, שלא מאפשר העלאה.

ראובן ריבלין: בכל זאת, אנחנו הגענו ל-60%, שראינו בזה איזשהו דבר שהוא כבר מעבר ליכולת, כי דעו לכם – בסופו של דבר, העיריות עצמן צריכות למצוא את המימון.

ראובן ריבלין: אם הן לא מוצאות את המימון, אנחנו פה משחקים בהחלטות שהן לא ישימות.

עליזה לביא: אדוני, אבל מי כמוך - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני מזכיר לך – הייתה החלטה ששר האוצר רשאי לקחת מהם, הם לא צריכים.

ראובן ריבלין: אני יודע, אבל כאשר באים אליך עם קריטריונים, והקריטריונים כבר נדחו בפעם הקודמת, ונקבע לגבי מספר זה שהסוציו-אקונומי שלהם חמש, מחייב, ובכל זאת הכנסנו אותם ל-60% - -

יצחק כהן: 60%–40%.

ראובן ריבלין: - - על-פי שיקולו של שר האוצר דאז, שבוודאי היה משולל כל איזשהן נטיות פוליטיות - לא יעלה על הדעת ששר האוצר מהליכוד יהיה עם דעות פוליטיות.

ניסן סלומינסקי: לא, לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: חלילה, אנחנו ממלכתיים לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: בטח שלא במוניציפלי, הליכוד לא קיים במוניציפלי.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לכם שאני לא רואה שום שינוי – יצחק כהן, אולי תגיד לי אם אני טועה - - -

יצחק כהן: אתה לא טועה.

ראובן ריבלין: לא רואה שום שינוי בין ההחלטה שנתקבלה פה רק לפני שנה או 18 חודשים.

יעקב ליצמן: אבל זה לא אותו שלטון.

יצחק כהן: לדעתי, הנוסחה פעם קודמת לובנה כיאה, ולא צריכים לשנות אותה.

ראובן ריבלין: לא אותו שלטון – ההערות שלהם הן הערות שמדברים עליהן גם אלעזר שטרן, גם עליזה, עפר - - -

יצחק כהן: אתה לא היית פה קודם, רובי.

ראובן ריבלין: צריך לקיים דיון שלם על הנושא.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אתה מציע להחריג כמו בפעם הקודמת את אשדוד - -

ראובן ריבלין: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: - - אשקלון ובאר שבע.

ראובן ריבלין: אחת משתיים.

ראובן ריבלין: או שאנחנו נקיים דיונים סיעתיים כל אחד כדי לדעת מה עמדתנו לגבי הבקשה הזאת.

ניסן סלומינסקי: דיונים סיעתיים.

ניסן סלומינסקי: אבל ליכוד, אין לכם במוניציפלי כלום, אז אין לך צורך בדיון סיעתי.

ראובן ריבלין: אנחנו עכשיו סיעה מלאה – גילה ואני פה – אתה יודע מה זה?

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אין לכם ראשי ערים - אני צוחק.

יצחק כהן: רובי, אתה לא היית פה קודם.

יצחק כהן: אני שואל מתי, בעזרת השם, ניישם את זה גם בחינוך וברווחה.

ניסן סלומינסקי: נציגי הערים וראשי הערים.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נצביע היום, נכון?

ניסן סלומינסקי: מצביעים, בטח שכן.

ניסן סלומינסקי: אם לא נצביע, בין כה וכה הכול אבוד, יחלקו 60%–40%, ונגמר.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו רוצים להיטיב, צריכים להצביע.

ניסן סלומינסקי: זה היום האחרון.

יצחק כהן: כן, אבל צריכים לשנות את אשקלון, אשדוד ובאר שבע.

ניסן סלומינסקי: רגע, זו הצעה שנדון, אבל בואו קודם כול נשמע.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<איתן אטיה: עורך-דין איתן אטיה, מנכ"ל פורום ה-15.

<איתן אטיה: אנחנו כופרים באמות המידה האלה בכל הקשור לערים הגדולות, מכמה טעמים.

<איתן אטיה: אמות המידה האלה אינן מוצלחות לדעתנו כי הן לא משקפות.

<איתן אטיה: ראשית, אין התייחסות פרטנית מפורטת יותר לרמה הסוציו-אקונומית של העיר עצמה.

<איתן אטיה: דבר שני, אין בהן התייחסות להיקף שירותי הדת שהעיר הזאת נזקקת לו.

<איתן אטיה: אין התייחסות לסוגיה הזאת.

<איתן אטיה: יש מקומות שבהם יש יישובים, ערים, מועצות מקומיות ועיריות שבהם יש צורך להעניק שירותי דת רחבים, ויש מקומות שבהם שירותי הדת הרבה יותר מצומצמים כתוצאה מהמבנה הדמוגרפי של העיר, ואמות המידה האלה לא מתייחסות לזה, פשוט שותקות לחלוטין בעניין הזה.

<איתן אטיה: דבר שלישי, אין התייחסות לצרכים האחרים שיש בערים גדולות – צרכים חברתיים וצרכים אחרים, לא פשוטים.

<איתן אטיה: ערים גדולות - כפי שאתם יודעים, ותיכף נדבר גם על הדירוג הסוציו-אקונומי של ערים ותראו שזה לא כפי שחשבתם אולי – הערים הגדולות בישראל כולן נתברכו בשכונות ורובעים שונים, חלקם מאתגרים יותר, חלקם מאתגרים פחות.

<איתן אטיה: מדובר בערים גדולות שהצרכים החברתיים שלהן אדירים.

<איתן אטיה: אלה ערים שקולטות עלייה, אלה ערים עם בעיות ומורכבויות רבות.

<איתן אטיה: אין התייחסות פה בכלל בסוגיה הזאת לצרכים האלה.

<איתן אטיה: בואו נדבר על הסוציו-אקונומי.

ניסן סלומינסקי: רגע, מה מאחד אתכם כ-15?

<איתן אטיה: ערים עצמאיות, אנחנו פשוט לא מקבלים מענקי איזון ומענקי פיתוח.

ניסן סלומינסקי: לא מקבלים או לא זקוקים?

<איתן אטיה: לא מקבלים.

ניסן סלומינסקי: סתם כך החליטו שלא מקבלים?

<קריאה: רמת השרון מקבלת, ונתניה לא מקבלת.

יצחק כהן: תשאל למה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, שבגלל שהן חזקות – לא צריכים להתבייש – לפי דבריך, כמעט שמתי כאן קופת - - -

<איתן אטיה: אז אני אומר לך מדוע.

<איתן אטיה: קודם כול, יש היום - - -

ניסן סלומינסקי: לא צריך להתבייש בזה שאתם ערים חזקות.

<איתן אטיה: תאפשרו לי להסביר את החוזק הזה שאתם בטוחים בו כל כך.

יצחק כהן: הרבה היו רוצים להיות ב-15 האלה.

<איתן אטיה: בישראל היום יש קרוב ל - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, שלושה צריכים ללכת.

ניסן סלומינסקי: בוא ניתן לו לסיים כדי שנוכל כן להצביע.

<איתן אטיה: במדינת ישראל היום יש כ-60 רשויות מקומיות עצמאיות.

<איתן אטיה: לא 15.

<איתן אטיה: כ-60.

<איתן אטיה: אלה רשויות שלא מקבלות מענקי איזון ולא מענקי פיתוח.

<איתן אטיה: אני רוצה לפרט לכם את הערים הגדולות.

<איתן אטיה: מבין הערים הגדולות שאינן מקבלות מענקי איזון ומענקי פיתוח, יש שבע ערים בדירוג סוציו-אקונומי חמש.

<איתן אטיה: שבע, חשוב לי שתבינו את זה, שש מהן בתוך פורום ה-15.

ניסן סלומינסקי: מה יש להן?

ניסן סלומינסקי: חמש או שבע?

<איתן אטיה: מבין הערים הגדולות העצמאיות, שבע מביניהן הן בדירוג סוציו-אקונומי חמש – אפרופו חזקות – ואני אמנה אותן כדי שתתרשמו: אשקלון, דיברתם על אשקלון.

<איתן אטיה: אשקלון היא עיר עצמאית, לא מקבלת מענקי איזון ומענקי פיתוח, דירוג סוציו-אקונומי חמש, לפי הדירוג האחרון של שנת 2008.

<איתן אטיה: אגב, ב-2010 אין דירוג.

<איתן אטיה: הדירוג האחרון של הלמ"ס זה על-פי נתוני 2008.

<איתן אטיה: אשקלון, דירוג סוציו-אקונומי חמש; באר שבע היא עיר עצמאית, דירוג סוציו-אקונומי חמש.

<פיני בוסקילה: ב-2008 היא הייתה ארבע.

<איתן אטיה: לפי הלמ"ס – זה מתבסס על נתוני 2008 – היא דירוג חמש.

יעקב ליצמן: מ-2008 אין דירוג?

<איתן אטיה: לא.

<איתן אטיה: הדירוג האחרון של הלמ"ס שמופיע עכשיו הוא על-פי נתוני 2008.

יעקב ליצמן: מה הלמ"ס עושה כל היום?

<איתי חוטר: זה לא מדויק.

<איתי חוטר: זו הרצה של 2013 שמבוססת על נתוני מפקד אוכלוסין שבוצע ב-2008.

<איתן אטיה: אז אמרנו ככה.

<איתן אטיה: בערי הדרום יש לנו את באר שבע, היא סוציו חמש; אשקלון היא סוציו חמש; אשדוד היא סוציו חמש; חדרה, אגב, היא סוציו חמש, ועכשיו מישהו אמר פה קודם חולון.

<איתן אטיה: חולון היא סוציו חמש.

<איתן אטיה: חולון ירדה.

<איתן אטיה: חולון הייתה סוציו שש, ב-2006 היא ירדה, היא היום סוציו חמש, למי שרוצה לדעת.

<איתן אטיה: נתניה היא סוציו חמש.

<איתן אטיה: כאן, במרכז הארץ, נתניה היא סוציו חמש.

עליזה לביא: כמה רמת השרון?

<איתן אטיה: רמת השרון היא שמונה.

<איתן אטיה: רק כדי לסבר את האוזן, מבין הערים של פורום ה-15, שכולם נוטים להגדיר את כולן כערים חזקות מאוד, יש שש בדרגה חמש, שלוש בדרגה שש, שתיים בדרגה שבע, וארבע בדרגה שמונה.

<איתן אטיה: כלומר, הממוצע המשוקלל של הסוציו-אקונומי בפורום ה-15 הוא 6.38.

<איתן אטיה: אם מישהו חושב שבפורום ה-15 כולם סוציו עשר, זה רחוק מאוד.

<אריאל יוצר: זה המצב הכלכלי של התושבים.

<איתן אטיה: אין לנו אף אחת, לא בסוציו תשע, לא בסוציו עשר, והמיעוט הוא בסוציו שמונה.

<איתן אטיה: זה כדי לשים את האמת על השולחן.

יצחק כהן: סוציו-אקונומי זה מצב התושבים, לא הרשויות.

עליזה לביא: אלחנן, אתה יכול לתת לנו כמה הולך למשכורות וכמה הולך לשירותי דת?

עליזה לביא: אתה יכול לתת לנו את הנתונים האלה - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: יש לנו שלושה מהחברים שחייבים ללכת.

ניסן סלומינסקי: לכן אני רוצה שתסיים קצר.

<איתן אטיה: אדוני היושב-ראש, שני משפטים ואני מסיים.

<איתן אטיה: עוד בעיה של הקריטריונים, ואני לא מבין את זה, זאת לא אמורה להיות גזירה משמים, זה שאחוז התקצוב מעבר ל-60% - החוק מאפשר לשחק בין 75% ל-25%.

<איתן אטיה: מדוע במעבר מהמצב הרגיל, הקבוע, המצב הנורמלי של החוק שמדבר על 60%, הקפיצה למעלה היא מייד ל-75% ואין שום דבר באמצע?

<איתן אטיה: מדוע לא 62%?

<איתן אטיה: מדוע לא 65%?

<איתן אטיה: מדוע לא לפרק את זה ברזולוציה יותר גבוהה, מדוע הקפיצה היא מיידית ל-75%, במיוחד – שוב אני אומר לכם – כשמדובר פה על שבע עיריות מורכבות, לא פשוטות, בדירוג סוציו-אקונומי חמש, שמעלים אותן ל-75%, כאשר רשויות בסוציו עשר, מותירים אותן על 60%?

ניסן סלומינסקי: הבנו את הרעיון.

ניסן סלומינסקי: כבר דיברו בשם נתניה, שמענו.

<עירית אביבי-גל: אני רוצה דקה להוסיף.

ניסן סלומינסקי: בסוף לא תהיה לנו יכולת להצביע.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<עירית אביבי-גל: אני יכולה רק להשלים.

<עירית אביבי-גל: איתן הציג את כל הנושא של הסוציו-אקונומי, שלא נלקח לדעתנו מספיק טוב בחשבון, והתחשיב איננו משקף.

<עירית אביבי-גל: אני רוצה לרגע להתעכב על נתניה.

<עירית אביבי-גל: נתניה זאת אחת הערים הגדולות שנמצאת בפורום ה-15, עם סוציו-אקונומי חמש.

<עירית אביבי-גל: נתניה, אפשר לראות בה גלי עלייה במשך שנים רבות שבעצם נשארו אוכלוסייה מאוד חלשה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מצביע.

<עירית אביבי-גל: אפשר לראות בה פריפריה ממש.

<עירית אביבי-גל: אנחנו פריפריה במרכז הארץ.

יצחק כהן: רגע, מה עם אשקלון, באר שבע ואשדוד?

<חזי כהן: רציתי רק להגיד שאנחנו מאוד היינו שמחים לעשות אמות מידה יותר מיטיבות.

<חזי כהן: אני מזכיר שיש לנו מגבלת התקציב, ומגבלת התקציב היא שבסך הכול, המדינה צריכה להשתתף ב-40%, והרשויות ב-60%.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מציע – אם זה מקובל על כולם - אני מבין שנחריג את אותן ארבע שהחריגו בפעם הקודמת.

ראובן ריבלין: נכון מאוד.

יצחק כהן: אשקלון, אשדוד, באר שבע ו - - -

<קריאות: - - -

<עירית אביבי-גל: ונתניה.

<עירית אביבי-גל: אנחנו פריפריה בתוך המרכז.

<קריאות: - - -

<עירית אביבי-גל: גם נתניה, בבקשה, פריפריה במרכז הארץ.

ניסן סלומינסקי: עפר, אתם מצטרפים להחלטה הזאת של להחריג את אותן ארבע - -

עפר שלח: כן.

ניסן סלומינסקי: - - אבל אני לא אוכל להצביע כי היא צריכה להקריא.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, אפשר לדעת מי אלה הארבע?

<קריאה: - - -

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אני אקבל את עמדתך.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, מי זה הארבע, אנחנו מבקשים לדעת.

ניסן סלומינסקי: שלומית.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: נחריג את ארבע הרשויות האלה שהיו בישיבה הקודמת.

גילה גמליאל: אני רק רוצה לומר - מכיוון שיש לנו ישיבה של ועדת המזון, ואנחנו צריכים ללכת, מרבית מחברי הוועדה, אנחנו הולכים, ובאישור היושב-ראש שהוא יחריג את ארבעת היישובים.

<קריאה: מי זה הארבע האלה?

גילה גמליאל: אשקלון, אשדוד, באר שבע ורחובות.

<איתן אטיה: סליחה, אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים להביע את עמדתנו בעניין הזה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי משהו?

ניסן סלומינסקי: הצבעתי?

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה שלכם?

ניסן סלומינסקי: ברגע שנגמור להקריא.

<קריאה: - - -

ניסן סלומינסקי: נכון, אז שמעתי את עמדתכם ואני מקבל אותה – או שאני אצביע בשבילכם.

יצחק כהן: טמיר, תקרא לנו.

ניסן סלומינסקי: או שאני אצביע אותו דבר שאתה חושב.

יצחק כהן: תקרא לי.

יצחק כהן: אל תצביע בשבילי, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז תחזור עוד חמש דקות.

יצחק כהן: לא, אנחנו בוועדה.

יצחק כהן: טמיר יקרא לנו.

יצחק כהן: תקבע שעה להצבעה.

<עירית אביבי-גל: אני מבקשת להחריג גם את נתניה, בהיותה פריפריה במרכז הארץ.

ניסן סלומינסקי: כולם נתניה, אז כל אחד יגיד את העיר שלו.

<איתן אטיה: אדוני היושב-ראש, תאפשר לי בבקשה תגובה.

ניסן סלומינסקי: אני אאשר לך לדבר עוד מעט, דקה.

ניסן סלומינסקי: עליזה, אם זה כך, וכל אחד יחריג, המשמעות היא שהערים החלשות באמת ישלמו יותר, זה הכול.

עליזה לביא: אני מאוד מצטערת, אני ביקשתי את הקטגוריות של החלוקה, הן לא מקובלות עלי, לא ברור לי מה קורה.

ניסן סלומינסקי: מה לא מקובל עלייך?

ניסן סלומינסקי: תסבירי לי את מה את רוצה לשנות.

עליזה לביא: שמעתי את האדון.

ניסן סלומינסקי: לא מה הוא אומר.

ניסן סלומינסקי: מה את רוצה לשנות, תסבירי לי.

עליזה לביא: במה אני רוצה לשנות?

עליזה לביא: במדרגות הלא ברורות.

ניסן סלומינסקי: הנה, אבל הוא נתן לך מדרגה מאוד ברורה.

עליזה לביא: ניסן, שנפתח עוד פעם את הטבלה?

ניסן סלומינסקי: תפתחי עוד פעם את הטבלה אם את רוצה.

עליזה לביא: אז בוא נעבור.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: את רוצה לגבי נתניה?

ניסן סלומינסקי: תקריא את נתניה.

עליזה לביא: אני גם תושבת ירושלים וגם תושבת נתניה.

ניסן סלומינסקי: אז את רוצה את ירושלים?

ניסן סלומינסקי: ירושלים לא נמצאת בתוך ה-15, למרות גודלה.

ניסן סלומינסקי: אתה מוכן להקריא לי את נתניה?

<אלחנן גלט: ירושלים מקבלת תעדוף של עיר בירה.

עליזה לביא: בסדר, אבל נתניה - - -

ניסן סלומינסקי: הנה, הוא יקריא לך את הנתונים של נתניה.

<חזי כהן: נתניה: נקודה בגין גודל, נקודה בגין זכאות למענק איזון, נקודה בגין אחוז ההשתתפות, אין לה הפחתה בגין סוציו-אקונומי, לכן שלוש נקודות.

<עירית אביבי-גל: סוציו-אקונומי חמש, עם עלייה שאיננה מבוססת.

ניסן סלומינסקי: שמענו אותך, בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: כמה יש להם סך הכול?

עליזה לביא: לפרוטוקול – אני תושבת נתניה וירושלים.

<חזי כהן: שלוש נקודות.

ניסן סלומינסקי: שלוש נקודות.

<עירית אביבי-גל: לכן, זה 75%, ואני מבקשת להחריג אותה.

<שלומית ארליך: נבהיר מה הוועדה מבקשת.

<שלומית ארליך: קודם כול, בהמשך לשיחתי עם המשרד לשירותי דת, אנחנו נשנה את הפסקה הראשונה.

<שלומית ארליך: זה שינוי טכני, אבל כך שהוא יתאים למה שנקבע בהחלטה הקודמת לשנת 2012.

<שלומית ארליך: הכותרת היא אמות מידה לקביעת סכום ההשתתפות המיוחד בהוצאות התקציב של המועצות הדתיות לפי חוק שירותי הדת היהודיים, התשל"א–1971.

<שלומית ארליך: הפסקה הראשונה תהיה: "בתוקף סמכותנו לפי סעיף 11ב לחוק שירותי הדת היהודיים, התשל"א–1971 (להלן – החוק), לאחר קבלת המלצות מאת צוות מקצועי הכולל נציג כל אחד מהשרים ובהתאם לאישור ועדת הכספים של הכנסת, אנו קובעים בזאת כי אמות המידה לשינוי סכום ההשתתפות הרגיל של הממשלה בהוצאות התקציב של המועצות הדתיות לשנת 2013 יהיו לפי ההחלטה להלן.

<שלומית ארליך: " הפסקה השנייה תישאר אותו דבר.

<שלומית ארליך: אמות המידה, אני מבינה שאתם רוצים להשאיר אותן כמו שהן.

<עירית אביבי-גל: אמות המידה, לא לקחת בחשבון את ההנחות בארנונה, נכון?

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<שלומית ארליך: אתם רוצים להשאיר אותן כך שבעצם יופיעו המדרגות של עד 22,000 תושבים, זה יהיה שלוש נקודות; בין 22,000 ל-50,000 תושבים זה יהיה שתי נקודות; מעל 50,000 תושבים – נקודה אחת; אחוז ההשתתפות מביצוע התקציב הרגיל הכולל של הרשות המקומית קטן מ-1% יישאר נקודה אחת; השתתפות הרשות המקומית בתקציב המועצה הדתית מביצוע התקציב הרגיל הכולל של הרשות המקומית קטן מ-2.5% וגדול מ-1%, זה שתי נקודות; השתתפות הרשות המקומית גדול מ-2.5% זה שלוש נקודות.

<שלומית ארליך: אנחנו נשנה פה גם, בהתאם למה שהיה בהחלטה שנקבעה בשנה שעברה – זה שינוי טכני – רשות מקומית זכאית למענק לפי מודל גדיש, זה יהיה שתי נקודות; רשות מקומית לא זכאית למענק לפי מודל גדיש, זה יהיה נקודה אחת; עיר בירה – יישאר נקודה אחת.

<שלומית ארליך: גם פה יש שינוי ביחס למה שהיה בהחלטה הקודמת.

<שלומית ארליך: בהחלטה הקודמת דובר ברשויות מקומיות במעמד חברתי שמונה עד עשר נקודות– מינוס נקודה, ופה אני מבינה שרוצים להשאיר את זה כמו שזה, רשות מקומית שבמעמד חברתי שמונה עד תשע נקודות תהיה מינוס אחד, ורשות מקומית שבמעמד חברתי עשר תהיה מינוס שתיים.

<שלומית ארליך: כאן אנחנו מוסיפים בעצם את מה שנקבע בהחלטה של שנה שעברה - ובלבד ששיעור ההשתתפות לגבי הרשויות המקומיות האלה יהיה להלן: 1.

<שלומית ארליך: רשויות מקומיות שבמעמד חברתי כלכלי חמש ומטה, שיעור ההשתתפות שלהן לא יעלה על 60%.

<שלומית ארליך: בהחלטה של שנה שעברה נקבע גם: 2.

<שלומית ארליך: רשויות מקומיות שבמעמד חברתי כלכלי תשע או עשר, שיעור ההשתתפות שלהן לא ירד מ-60%.

<שלומית ארליך: אני מבינה שאת זה אנחנו רוצים להוסיף למה שקיים באמות המידה.

<איתן אטיה: כלומר, הכוונה היא לכל הרשויות שהן בדרגה חמש.

<שלומית ארליך: ודאי.

<קריאה: - - -

יצחק כהן: לא, סליחה, זה מעוות את הנוסחה.

<שלומית ארליך: לא, זה מה שהיה.

יצחק כהן: זה מעוות את הנוסחה לגמרי.

<שלומית ארליך: זו ההחלטה שהתקבלה.

יצחק כהן: הסוציו זה התושבים, זה לא הרשויות.

יצחק כהן: יש פה טעות.

<שלומית ארליך: זו ההחלטה שהתקבלה בשנה שעברה.

עליזה לביא: למה לא מכניסים את משתמשי שירותי הדת?

עליזה לביא: למה זה לא קטגוריה בכלל?

<קריאה: כשיש סוציו-אקונומי נמוך, הנחות הארנונה - - -

יצחק כהן: הסוציו-אקונומי זה של התושבים, לא של הרשות.

יצחק כהן: יש מצב שהרשות במצב מצוין, והתושבים במצב חמש.

יצחק כהן: זה קורה גם בחולון.

<קריאה: נתניה למשל.

יצחק כהן: חולון למשל.

<קריאה: חדרה, אשקלון.

<עירית אביבי-גל: הנחות בארנונה, בגלל שהתושבים חלשים, אז אני אומרת שזו פריפריה במרכז.

<קריאות: - - -

<אלחנן גלט: אנחנו לא הסכמנו על הסעיף האחרון הזה.

ניסן סלומינסקי: אז מה אתם מציעים לעשות?

<אלחנן גלט: נתנו השנה לאותן רשויות שהיה להן, בגלל שהגענו לסוף שנה – גם אשקלון, גם אשדוד, גם באר שבע שהוצגו פה – בעצה אחת עם האוצר, כיוון שהגענו לסוף שנה, החרגנו שלושת-רבעי משנת התקציב, ואת השינוי הזה הצענו לשפות אותם.

<אלחנן גלט: זה תוספת של מיליוני שקלים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו מדובר על החודשים קדימה.

ניסן סלומינסקי: דעתם של חברי הוועדה שהלכו, אלחנן, היא להשאיר את זה כמו שהיה בשנה שעברה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, החריגו ארבע רשויות.

<איתן אטיה: אבל, אדוני היושב-ראש, זה לא מה שהיא הקריאה.

<איתן אטיה: היא הקריאה כל הרשויות דרגה סוציו-אקונומית חמש.

ניסן סלומינסקי: אני שמעתי מה היא הקריאה, ואני יודע.

ניסן סלומינסקי: שמעתי את זה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

יעקב ליצמן: יש לי עוד שאלה.

יעקב ליצמן: השינוי הזה לארבע ערים זה תוספת - - -

<קריאה: זה יותר מארבע.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אי אפשר ככה.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, אתם רוצים לעשות התייעצות?

ניסן סלומינסקי: כי יש אפשרות להחריג בגלל - - -

יצחק כהן: מצב ביטחוני.

ניסן סלומינסקי: תוספת חמש, פלוס תוספת מצב ביטחוני – כמו שהיה בשנה שעברה.

<עירית אביבי-גל: ועלייה, קליטת עלייה; והנחות ארנונה.

יעקב ליצמן: אני מבקש שישמעו את השאלה שלי.

יעקב ליצמן: ארבע הערים האלה דורש תוספת תקציב.

יעקב ליצמן: אל"ף, כמה?

יעקב ליצמן: לא שמענו סכום עד לרגע זה.

יעקב ליצמן: בי"ת, מאיפה הוא הולך להביא את הכסף הזה?

יצחק כהן: לא, זה אותו כסף.

יעקב ליצמן: לא לא - - -

ניסן סלומינסקי: זה אותו כסף, זה רק מתחלק אחרת.

יעקב ליצמן: אני רוצה לשמוע מהם.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו 11:15.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נעצור פה, ניתן למשרד התייעצות, ואנחנו נחזור, ב-12:00?

ניסן סלומינסקי: אלחנן, כמה זמן ייקח לכם?

<אלחנן גלט: פחות.

ניסן סלומינסקי: רבע ל-12:00?

ניסן סלומינסקי: ברבע ל-12:00 נחזור רק להביא הצעה מגובשת לנושא הזה.

יעקב ליצמן: רוויזיה.

עליזה לביא: אדוני, אני רק מבקשת להבא גם את הנושא של משכורות ושירותי דת.

עליזה לביא: אני מבקשת ל-2013, כל דיון שזה יהיה לנו, נושא של משכורות ושל שירותי דת.

ניסן סלומינסקי: אני מוכן שנעשה דיון על תקציב המועצות הדתיות בנפרד.

ניסן סלומינסקי: בסדר, זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ממשיכים את הישיבה, יש לנו סעיפים נוספים.

ניסן סלומינסקי: ברבע ל-12:00 נחזור לסעיף הזה, אחרי שתהיה התייעצות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו חוזרים לסעיף.

ניסן סלומינסקי: את הדיון כבר קיימנו, הייתה לנו רק איזושהי בעיה שרצינו ללבן אותה.

ניסן סלומינסקי: אני אחכה רק חצי דקה כי הבטחתי לחברי הכנסת שהלכו לוועדת המזון, שלפחות נודיע להם שאנחנו מצביעים.

ניסן סלומינסקי: שמעתי את עמדתם, ועמדתם היא בדיוק מה שאנחנו הולכים לעשות, אבל בכל אופן, מי מהם שירצה לבוא להצביע, אמרתי שאני אודיע להם.

ניסן סלומינסקי: הלכו להודיע להם, נחכה חצי דקה.

ניסן סלומינסקי: בינתיים, אפשר להציג את הנושא.

ניסן סלומינסקי: אלחנן, אתה תציג אותו?

<אלחנן גלט: כן, בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: בכבוד.

<אלחנן גלט: אנחנו שמענו קשב רב את הדיון הקודם ואת ההערות שהיו.

<אלחנן גלט: אחת המסקנות, שאני מבקש לומר אותה גם לפרוטוקול, שאנחנו נלמד מלקחי 2013 ונעשה דיון מקדים משמעותי ב-2014 כדי לבחון מחדש את חלק מהקריטריונים שבפועל אנחנו עובדים איתם כמה שנים והם אמיתיים, אבל לבחון מחדש בעיקר את השיקול של הסוציו-אקונומי.

<אלחנן גלט: לגופו של עניין, כיוון שאנחנו בסוף 2013, אנחנו רוצים לאשר את זה ולסיים את ההליך הזה, ומועצות דתיות רבות מחכות לעניין.

<אלחנן גלט: אנחנו מבקשים להחיל, בנוסף לאמות המידה שדובר עליהן, את אותה הבהרה שאנחנו ניקח בחשבון את אותן מועצות, אותן רשויות שנמצאות במצב הסוציו-אקונומי של חמש, ואנחנו מבקשים להגדיר שהרשויות האלה שנמצאות בשכבה סוציו-אקונומית חמש ומטה לא יעלו מעל 60%, כשאנחנו מגדירים את זה בתוך מחוזות דרום וצפון של משרד הפנים.

<אלחנן גלט: זאת מהסיבה הפשוטה, כי צריך להגביל את זה לא על כל רחבי הארץ, וזה מכיל לא מעט מועצות כפי שהוזכר פה, שצריכות פתרון מיידי.

<אלחנן גלט: זאת ההצעה המעשית, וכמו שאמרתי, אנחנו נבחן את זה מחדש ל-2014.

<עירית אביבי-גל: אני רוצה להבין.

<עירית אביבי-גל: אנחנו, נתניה, חמש.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, שמענו אתכם, שמענו אתכם רב קשב.

<עירית אביבי-גל: למה צפון ודרום?

ניסן סלומינסקי: בסדר, שמענו.

<עירית אביבי-גל: אני אמרתי, פריפריה במרכז הארץ עם הנחות של 100 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: הבנו אתכם, שמענו אתכם.

ניסן סלומינסקי: שמעתם גם את חברי הוועדה שהתבטאו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, יש חילוקי דעות, אני לא אמרתי שלא, מה אפשר לעשות.

<איתן אטיה: אדוני היושב-ראש, יש קריטריון שיכול להיות בעייתי אגב למשרד גם בעוד מקומות, לא רק פה, גם מבחינה משפטית יכול להיות בעייתי.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר למרות שביקשתי ממך שלא, כי היה דיון כבר.

<איתן אטיה: סליחה.

<איתן אטיה: אשמח משפט אחד אם אפשר.

ניסן סלומינסקי: אין משפט אחד.

ניסן סלומינסקי: אתה כבר אמרת שלושה משפטים, עוד לא הגעת לפואנטה שלך, אז זה לא משפט אחד.

<איתן אטיה: אם תאפשר לי, אני אגיע במשפט האחד.

ניסן סלומינסקי: תגיד משפט אחד בבקשה, אבל לא ארוך.

<איתן אטיה: אם הרעיון הוא לסייע לרשויות של סוציו חמש, אז מה זה משנה אם זה בצפון או בדרום או במרכז?

<איתן אטיה: זה הרעיון, לסייע - - -

<עירית אביבי-גל: זה הרעיון.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: לנו יש כמה קריטריונים, אחד מהם זה הסוציו – כמו שהיה בפעם הקודמת – זה חמש, ויש לנו עוד כמה קריטריונים שאנחנו חושבים שרשויות שנמצאות באזורי, מה שנקרא, קווי העימות ודברים כאלה בדרום ובצפון, אני חושב שאנחנו רוצים לסייע להן.

ניסן סלומינסקי: זה תוספת מסוימת, ולכן אנחנו לוקחים את זה גם כן בחשבון.

ניסן סלומינסקי: זה לא הקריטריון היחיד, רק הסוציו-אקונומי.

ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו לוקחים את זה גם בחשבון, נקודה.

ניסן סלומינסקי: זה כל ההבדל, מה שעשינו.

<שלומית ארליך: השינוי ממה שהקראתי קודם, הפסקה הראשונה באמת תשונה, גם הכותרת – כמו שאמרתי – אמות המידה יישארו כמו שהן.

<שלומית ארליך: אני הקראתי שתי פסקאות, 1 ו-2, לעניין המעמד החברתי, אבל עכשיו חגי יתקן ויקרא פסקה.

<חגי אברהמי: חגי אברהמי, מהלשכה המשפטית במשרד לשירותי דת.

<חגי אברהמי: לאחר אמות המידה יהיה כתוב: ובלבד ששיעור ההשתתפות לגבי רשויות מקומיות במחוז צפון ובמחוז דרום שבמעמד חברתי כלכלי חמש ומטה, שיעור ההשתתפות שלהן לא יעלה על 60%.

ניסן סלומינסקי: של משרד הדתות.

<עודד לוי: מחוז דרום וצפון של משרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: של משרד הדתות, כן?

<חגי אברהמי: משרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: משרד הפנים.

<אלחנן גלט: מחוזות צפון דרום, משרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את אמות המידה לקביעת סכום ההשתתפות המיוחד בהוצאות התקציב של המועצות הדתיות לשנת 2013, כולל כל התיקונים שהוספנו?

ניסן סלומינסקי: מי בעד, ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: מי נגד?

ניסן סלומינסקי: מי נמנע?

ניסן סלומינסקי: בעד – 3

ניסן סלומינסקי: נמנעים – אין

ניסן סלומינסקי: אין מתנגדים, אין נמנעים.

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: רבותי, תודה לכם, ושוב אני חוזר על דברי מנכ"ל המשרד, שקיבל על עצמו שלהבא אמות המידה לא יגיעו אלינו ביום האחרון אלא ייבחנו מספיק זמן כדי שאפשר יהיה לדון, ולדון לעומק, ולא בלחץ.

<אלחנן גלט: תודה רבה.

<אלחנן גלט: תודה רבה לחברי הוועדה וליושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.