ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 124, 2013-12-11 10:15

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום רביעי בשבוע, עדיין בוקר בישיבות שלנו, עדיין יום רביעי, יום גשום.

חיים כץ: קיבלנו היום ברכה משמים, ח' בטבת, 11 בדצמבר 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא הוא הליך קבלה וחידוש של תג חניה לרכב נכה, על פי פנייתו של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חיים כץ: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת מיקי רוזנטל, גם אני, כמו שאר חברי הכנסת פה, כשבאים לגעת באנשים, פונים לגורמים השלטוניים - - -

אילן גילאון: אסור לגעת באנשים ב- - -

חיים כץ: אסור לגעת באנשים בחקיקה.

חיים כץ: לגעת בצרכיהם, לעזור לאנשים בצרכיהם, לצערנו, פה, בגלל המוגבלויות, להביא להם אישור חניה לרכב.

חיים כץ: ואנחנו עוברים דרך לא קלה, ואולי בצדק, הגורמים השלטוניים מחליטים להחמיר עד שהם נותנים אישור חניה, על מנת שרק אלה שראויים יקבלו, אבל השאלה הגדולה, למה עינוי הדין אחרי שנתנו אישור.

חיים כץ: אדוני, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, רד לפרטים.

חיים כץ: כבר החלטתם, משרד התחבורה, שהבן אדם זכאי וראוי ומגיע לו, למה להוציא לו את הנשמה, למה שזה ייקח כל כך הרבה זמן אחרי זה?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש.

מיקי רוזנטל: אני קודם כל מתנצל בפני הנוכחים על האיחור שלי, הייתי בוועדה אחרת.

חיים כץ: לא, אנחנו הקדמנו.

מיקי רוזנטל: קודם כל גילוי נאות.

מיקי רוזנטל: גם לי יש תו חניה ממשרד התחבורה, אני לא רואה בזה עניין אישי שלי, אבל ראוי שאני אומר את זה כגילוי נאות.

מיקי רוזנטל: המצב הוא כדלקמן.

מיקי רוזנטל: קודם כל התקיימו בסוגיה הזאת בכנסת הזאת ובכנסות קודמות ויש מסמכים של הממ"מ דיונים, שאני מחלק אותם לשניים, אחד מי זכאי ומי לא זכאי, ועל זה אני מבקש היום לא לדבר, כי הזמן שלנו קצר וזה ראוי לדיון נפרד, אבל מרגע שהחליטה סמכות שלטונית, ויש כמה גורמים שמעניקים אישורים לנכים ואני לא רוצה להיכנס, בסוף הכול מתנקז למשרד התחבורה ומשרד התחבורה הוא זה שאמור להנפיק את התו לנכה.

מיקי רוזנטל: עשרות אנשים מתלוננים אצלי כל חודש, כל חודש, על עיכובים בלתי סבירים מצד משרד התחבורה בהנפקת התו הראשוני או חידושו.

מיקי רוזנטל: מחליפים רכב, ואז כבר ברור שמדובר באדם שזכאי, וגם אז זה לוקח לפעמים חצי שנה, לפעמים תשעה חודשים.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני רוצה להסביר לוועדה מה המשמעות שאדם נכה לא קיבל את התו שלו.

מיקי רוזנטל: הוא מחנה קרוב ככל הניתן למקום שהוא צריך להגיע אליו.

מיקי רוזנטל: בשביל נכה האוטו הוא הרגליים שלו ואין לו הרבה אפשרויות אחרות, אין לו, ואז הוא מחנה על מדרכה, או מחנה במקום אסור, או שהוא מחנה במקום של נכים והוא מקבל דוח ועכשיו מכניסים אותו לאיזה הליך מטורף, בירוקראטי בלתי נסבל אל מול משרד התחבורה ואל מול הרשות המקומית, 'אבל אני כן נכה' וכו' וכו', 'אין לי את התו כי לא קיבלתי, כי משרד הרישוי - - -

חיים כץ: התעכב בהנפקתו.

חיים כץ: הוא אישר לי אותו - - -

מיקי רוזנטל: כן, 'כבר מגיע לי, אני מוכר כנכה, אבל רק לא קיבלתי את ה - - -'.

מיקי רוזנטל: בתשובות לפניות קודמות למשרד התחבורה, משרד התחבורה מוסר 'תשמעו, יש המון נכים', והאמת היא שהמספר הוא מאוד גדול, יש כ-160,000 בעלי זכות לקבל תו נכה ובעבר היו דיונים שרצו לעשות דיפרנציאציה, כאמור אני לא רוצה להיכנס בכלל לסוגיה הזו, ולמשרד התחבורה יש רופא אחד או שניים שאמור לטפל בכל המסמכים.

מיקי רוזנטל: זאת תשובה לא מספקת, כוח האדם בעניין הזה לא יכול - - -

חיים כץ: זה התחיל עם 1, עכשיו יהיו עוד מעט 30.

מיקי רוזנטל: כוח האדם לא יכול להיות תשובה מספקת.

מיקי רוזנטל: זו התעללות.

מיקי רוזנטל: מה שקורה זו התעללות באנשים שגם ככה החיים שלהם לא מצופים בדבש, גם כך קשה להם מאוד.

חיים כץ: אז למה הם עושים את זה?

חיים כץ: הם נהנים מזה?

מיקי רוזנטל: אני לא יודע, משרד התחבורה ישיב.

מיקי רוזנטל: הלוואי שהייתי יכול להשיב במקומו.

מיקי רוזנטל: אני פניתי גם למשרד התחבורה בכתב.

מיקי רוזנטל: גם תביעתי למשרד התחבורה בסוגיה הזאת לפני כחודש לא קיבלה מענה, אפילו את המכתב ש - - -

אברהם מיכאלי: כי אתה חבר כנסת, אסור לענות לך.

<קריאה: לא, הם לא עונים לאף אחד.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לומר דבר נוסף, חשוב.

מיקי רוזנטל: במשרד התחבורה גם אין מספר טלפון שאתה יכול לברר האם התקבלה הפנייה שלי, מה עלה בגורלה, מתי סוף כל סוף, 'עברו חודשיים, אני רוצה לדעת מה קורה, מגיע לי תו', אין עם מי לברר, אין גם כתובת מייל.

חיים כץ: מיקי, מהשיחה שלך אנחנו נגיש הצעת חוק שהנכה יקבל את זה כאישור שלו שמי, בכל רכב שהוא נוסע הוא ישים את זה עם השם שלו.

מיקי רוזנטל: אני אשמח לכל פתרון שהוועדה הזו תציע.

מיקי רוזנטל: אני אסכם ואני אקצר ואני אומר שכאב הלב שמייצרים לאדם - - -

יעקב מרגי: אז אין לך את הפרוצדורה בהחלפת רכב.

יעקב מרגי: לא צריך מספר רכב.

אברהם מיכאלי: זה פתרון.

חיים כץ: יש לך תו נכה עם מספר רכב.

חיים כץ: עכשיו תשים תו אישי, זה יהיה לכל רכב.

יעקב מרגי: תו אישי, לכל רכב שאתה נוסע בו, אם החלפת.

חיים כץ: ככה הם רוצים, ככה יקבלו.

<קריאה: אדוני היושב ראש, יש פה נציג משרד התחבורה.

מיקי רוזנטל: אני מסכם, אני רוצה גם לחבריי להוסיף.

מיקי רוזנטל: אני חושב שלא יכול להיות מצב שהמדינה, שכבר מכירה בזכויות, מתעללת באנשים.

מיקי רוזנטל: תודה.

חיים כץ: חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אל"ף, יישר כוח לוועדה ויישר כוח לחבר הכנסת מיקי רוזנטל, שמעלה את הסוגיה הזאת.

אברהם מיכאלי: אני, לצערי, גם טיפלתי בחודש האחרון בשני מקרים של אנשים שכבר מחזיקים את התו הזה והמצב שלהם רפואית החמיר ואומרים להם היום 'אתה לא זכאי'.

אברהם מיכאלי: אחרי שהמצב הרפואי שלו החמיר ונתנו לו לפני שלוש שנים תו נכה, הבן אדם עובר ייסורים בשביל להאריך לו תו נכה, כשכל המסמכים מעידים עליו שהוא מוגבל, ואפילו מצבו בביטוח הלאומי הוחמר והנכות שלו עלתה.

אברהם מיכאלי: יש פה כנראה בעיה.

אברהם מיכאלי: אני מעריך את הראשים שעובדים במשרד הרישוי והם עושים מבחינתם אולי את הכול, אבל הם כנראה לא יכולים לשלוט במגבלה שיש רופא ובמגבלה שוועדה רפואית קובעת וגורמים המקצועיים קובעים.

יעקב מרגי: אבל הם יכולים לשנות את הנוהל, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: החרדה הזאת מלשנות הורגת אותנו.

אברהם מיכאלי: לכן יש פה באמת איזה שהוא עיוות כנראה.

אברהם מיכאלי: החשיבה של הגורמים המקצועיים גם של אדם נכה, שהוא כבר מוכר שנים כנכה ומצבו עוד החמיר ושוללים ממנו את התו.

אברהם מיכאלי: אני לא הבנתי כרגע מה ההיגיון.

<קריאה: אגב פעם - - -

חיים כץ: סלח לי, אדוני, אדוני - - -

<קריאה: לא, אני פשוט - - -

חיים כץ: לא, פשוט כלום.

חיים כץ: תקבל רשות דיבור.

<קריאה: הערת ביניים.

חיים כץ: אין פה הערות ביניים.

חיים כץ: ראיתי אותך, תקבל רשות דיבור בצורה מסודרת.

חיים כץ: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אני אהיה מאוד קצר והסוגיה מאוד פשוטה.

אילן גילאון: אני גם מפריד אותה, אנחנו לא שואלים כרגע מי זכאי, זה לדיון אחר.

אילן גילאון: אני הייתי שואל שאלה פשוטה, למה אתם צריכים ארבעה או תשעה חודשים כדי להנפיק למישהו שזכאי לקבל את התו הזה.

אילן גילאון: למה צריכים תשעה חודשים, למה אי אפשר בשמונה שעות?

אילן גילאון: למה לא תשימו את זה בתוך הסופרפארם, אתם שמים את הדבר האחר.

אילן גילאון: אני רוצה לברך אתכם על כך, אני חושב שזו התייעלות וזה מאוד יפה, כל הכבוד.

אילן גילאון: הבעיה השנייה שיכולה להיפתר, וזאת השאלה שאני בא למשרד התחבורה, כי הנושא הזה עלה על השולחן, מדוע אינכם מקדמים את הנושא של התג הביומטרי, שהוא תג אישי.

אילן גילאון: כל כך אישי, שזה צמוד לנכה, גם כאשר הוא ילד, זה צמוד, הילד צריך להיות באוטו.

אילן גילאון: כי מה קורה בפועל, מה הבעיה בעצם?

אילן גילאון: יש 160,000, תקנו אותי אם אני טועה, אולי יותר, של תגי חניה של נכים, חלקם בכלל מזויפים, חלקם כאלה ש - - - ובגלל ריבוי תגים ומעט חניות נוצרת בעיה.

אילן גילאון: אפשר לפתור את הבעיה הזאת עם טכנולוגיות מודרניות שכבר מקובלת בכמה מן המדינות.

אילן גילאון: יש לזה עלות, מצד שני זה יעשה צדק לכולם.

אילן גילאון: אדם מוגבל יוכל באופן ביומטרי לשים את האצבע שלו, מתוך המכונית שהוא נמצא בה, בכלל לא משנה מה, כי החניה היא על האדם ולא על החניה.

אילן גילאון: למה אתם לא מקדמים את הנושא הזה, על אף שנדמה לי שדיברנו איתכם בנושא הזה כבר יותר משנה.

אילן גילאון: אז אלה שתי השאלות, אחת, למה אתם לא עושים את זה מהר, על זה אתם תענו, זו השאלה של מיקי וזה הדיון.

אילן גילאון: אני גם נתקלתי אישית במקרה של תשעה חודשים.

אילן גילאון: תשעה חודשים הוא מקבל את התג, שהיה מגיע לו.

חיים כץ: אילן, תודה.

חיים כץ: חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אני רוצה להוסיף לזה לא את הנכים הקבועים, את בעלי תו נכה זמני.

שולי מועלם-רפאלי: כשאני חליתי בסרטן חלק ממחלת הסרטן בשנה הראשונה, ככה הוסבר לי, זה קבלת תו נכה.

חיים כץ: שנה ראשונה?

שולי מועלם-רפאלי: כן, לשנה.

חיים כץ: עד שנתנו לך עברו 11 חודש.

שולי מועלם-רפאלי: לא, דווקא לא כל כך הרבה, אבל זה מקום ערטילאי, זאת אומרת אני שלחתי לאיזה מקום בחולון רשימה של טפסים, לפי מה שהסבירו לי בבית החולים, האישה שטיפלה בי בבית החולים, ובעצם כמו שחבר הכנסת רוזנטל אומר, לא ידעתי אם קיבלו, לא קיבלו.

שולי מועלם-רפאלי: רק בסוף ידעתי כשהגיע לי התו.

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתה לי שום דרך לברר מה עובר, האם שלחתי את הטפסים הנכונים.

שולי מועלם-רפאלי: בדברים הידועים, אני גם יודעת לקרוא וגם יודעת לכתוב, יש לי תחושה שאנשים שיותר זקוקים לזה ממני והמצב שלהם יותר קשה מלהיות צריך זמנית תו נכה, הקיר האטום הזה של הכתובת הזאת בחולון הוא לא דבר הגיוני.

שולי מועלם-רפאלי: בימים של זרימת מידע בלתי פוסקת והיזון חוזר במיילים עם משרדים גדולים כמו משרד התחבורה, אני חושבת שהחור השחור הזה או הכתובת העלומה הזאת בחולון, זה צריך להיפסק.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה שלא רוצים עומס במקום הזה ולכן אומרים 'תשלחו בדואר, אל תביאו ידני', אבל בואו נאפשר אולי לשלוח סרוק במייל, בואו נאפשר איזה שהוא היזון חוזר לאדם עצמו.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי זה, כשאנחנו כבר מקבלים, אז אני לפחות שלוש פעמים חוויתי את החוויה של יש לנו שני רכבים, אחד שלי ואחד של בעלי, ובמקרים שהבעל שלי הביא אותי באוטו השני לטיפולים בהדסה לא יכולנו להשתמש בזה, כי זה היה עם מספר רק - - - הם אמרו 'את צריכה לתת מספר אחד'.

אורי מקלב: זכותך לקבל שניים.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא ידעתי שיש לי זכות לקבל שני תווים, אבל אני כן רוצה לחזק את זה, שאני חושבת שתו הנכה צריך להיות לאדם עצמו, ולו יצוין שבת הדודה שלי תביא אותי לטיפול האונקולוגי בשבוע שאני נזקקת, אז גם.

שולי מועלם-רפאלי: אני זאת שמקבלת את זה, אני זאת שצריכה לקבל את התו הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אם אך אתמול צוין בכנסת, בהובלתו של חבר הכנסת אילן גילאון, יום הזכויות לאנשים עם מוגבלויות, אני חושבת שראוי לנו, כמי שמדברים פה על ראיית האנשים, לא להשאיר שום דבר שהוא בן אדם איש שקוף, שינוי של תווי החניה ונתינה לאדם הפרטי שזקוק להם יפסיקו לראות בנכויות מין משהו כללי ויתחיל להסתכל על כל אדם - - -

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: צריך לדעת, להגיד את זה בגלוי, שהבקשה להחמיר ולהקטין בהנפקת תעודות נכה הגיעו מהנכים עצמם, לא דווקא משרדי הממשלה, כדי שלא תהיה זילות, כי הנושא הזה התרחב, ואנחנו בזמנו, עוד בכנסת הקודמת, דנו בוועדה לפניות הציבור בעניין הזה.

אורי מקלב: יש שני דברים, יש אישור עקרוני והנפקה, פעם האישור היה במקום אחר וההנפקה הייתה במשרד התחבורה, היום הכול, גם האישורים עצמם, עברו למשרד התחבורה, על אף שאין להם את המומחיות הספציפית, יש חברה חיצונית שבודקת את זה, כמו שהיה עד לפני תקופה.

אורי מקלב: הדבר הזה, שהוציאו את זה החוצה, גרם לכמה בעיות באישורים החדשים, אלה בעיות קשות מאוד, שאין שפה אחת למי שנזקק להוציא תעודת נכה.

אורי מקלב: מזה מבקשים מסמכים אלה ואלה, מאחרים אחרי חודשיים, 'לא, אבל תביא רופא מקצועי שגם מאשר את זה', 'תביא מרופא אחר', ככה חודשיים ועוד חודשיים, עד שהוא מברר למה, לא שמענו אף פעם וביקשנו, לא מהיום, שפה אחת, מה אתם מבקשים?

אורי מקלב: הורים לילדים נכים סובלים הכי הרבה.

חיים כץ: אתה מדבר עד האישור הראשוני.

אורי מקלב: כן.

חיים כץ: אנחנו מדברים על שנתת כבר אישור.

מיקי רוזנטל: הדיון הוא לא בזה.

אורי מקלב: יש לך כבר.

חיים כץ: מקלב, אנחנו מדברים, הבאת ב-17 שפות ורצת והלכת והיית אצל הרופא וקיבלת אישור - - -

מיקי רוזנטל: ולא קיבלת כלום.

חיים כץ: והודיעו לך שיש לך אישור ואתה לא מקבל כלום.

מיקי רוזנטל: הביטוח הלאומי לפחות שולח לך SMS 'התקבל'.

אורי מקלב: בפניות שאני קיבלתי ואני מטפל בזה, אני כבר פונה למוקד אחרי חודשיים, 'אין לנו בכלל את המסמכים'.

אורי מקלב: בשלב הזה, הכי בעייתי, זה שבכלל המסמכים ששולחים לא מגיעים ליעדם.

אורי מקלב: או שבכלל לא מנפיקים אותם, המחשב אחרי חודשיים - - -

<קריאה: אין מוקד.

מיקי רוזנטל: איזה מוקד?

מיקי רוזנטל: אין מוקד.

חיים כץ: אוקיי, כל חברי הכנסת דיברו.

חיים כץ: אתה רצית להגיד משהו, אדוני?

חיים כץ: לפרוטוקול, מי אדוני?

<דוד צלניק: אני נציג עמותת מושתלי הכבד בהדסה.

<דוד צלניק: אני נפגש עם כל מושתלי הכבד בתיאום עם המחלקה למחלות כבד.

<דוד צלניק: הרופאים ביקשו ממני את זה, כי אני מושתל כבר, לשמחתי, שמונה וחצי שנים.

<דוד צלניק: אני מתנדב בהדסה, כל פעם שקוראים לי, אני יושב שעה עם המשפחה ועם המושתל ואני מעביר לו את כל הניסיון שלי ואני מראה לו שאני חי ואני הולך ומעודד אותו, כי הוא במצב מאוד מאוד קשה, כי זה הניתוח הכי מסובך שיש.

חיים כץ: אבל זה לא הנושא.

<דוד צלניק: אני רציתי רק הערה קטנה.

<דוד צלניק: לפני תשע שנים כל האישורים הגיעו מהלשכה המחוזית של משרד הבריאות, דרך הביטוח הלאומי, בלי משרד התחבורה.

<דוד צלניק: מה הקשר של משרד התחבורה לזה?

שולי מועלם-רפאלי: לא, שם התחילה הבעיה, לדעת כולם.

<דוד צלניק: זו הבעיה, אני טוען שצריכים לחזור לזמן שהלשכה המחוזית טיפלה בזה.

<דוד צלניק: הכול דרך משרד הבריאות וביטוח לאומי ביחד, ולא היו בעיות.

<ישראל אבן זהב: אני ממטה מאבק הנכים.

<ישראל אבן זהב: לגבי החלפת תגים יש בעיה גם לנכים קבועים.

<ישראל אבן זהב: כשמחליפים לרכב חדש משרד התחבורה לא יודע איזה מספר רכב להשאיר, אז הוא לא עושה כלום, משאיר את שני המספרים.

<ישראל אבן זהב: עד שלא פונים אליו, אחרי חודש, חודשיים, הוא לא מחליט איזה מספר רכב להשאיר.

<ישראל אבן זהב: מה שקורה זה שיש תגים שיש עליהם שני מספרי רכב, אז במקום להכניס את הרכב החדש ולשלוח תג, ואם הנכה ירצה להוסיף עוד רכב, שיצלצל ויודיע ויחפש, אז פשוט לא עושים כלום ותוקעים את הרכב.

<ישראל אבן זהב: ואני יודע את זה מלפני חודשיים, כשאשתי החליפה רכב, היה לי סיפור שלם לקבל תג נכה חדש בשבילה.

<ישראל אבן זהב: לגבי תג אישי, היתרון שלו יהיה שגם אם אני נוסע במונית באותו יום אני אוכל להשתמש במונית, אין שום צורך בשני תגים.

<ישראל אבן זהב: התג האישי יפתור את הבעיה הזאת.

<מנשה גור: אני יושב ראש עמותת רוצים לחיות, עמותה שהוקמה לפני שנתיים לטובת כל המושתלים בארץ.

<מנשה גור: אני מקבל אין ספור של פניות על כל מיני דברים הזויים שקורים מול משרד התחבורה.

<מנשה גור: אני ניסיתי פעם אחת לפתור איזה שהוא נושא ונסעתי למשרד התחבורה בחולון ונתקלתי במבנה של רופא, תאמינו לי, סטלג, מוקף בגדרות, עם קונצרטינות ואין לך סיכוי להיכנס לשם.

שולי מועלם-רפאלי: כמו הימים הטובים של אגף השיקום במשרד הביטחון.

<קריאה: אבל הוא לא יושב שם.

חיים כץ: עוד מעט אדוני יענה.

<מנשה גור: אבל זה עצוב, התשובה הזאת.

<מנשה גור: התשובה הזאת היא העצובה ביותר ששמעתי פה, כי כשאני בא לברר איפה יושב הרופא כולם מצביעים לי על המקום שהוא לא יושב שם.

<מנשה גור: זה מלמד על דבר אחד, על נתק מוחלט בין הרשות המספקת לבין החולה.

<מנשה גור: ואני רוצה להגיד דבר אחד, אנחנו פה מדברים באמת דברים נהדרים, מרנינים את הלב, אבל אנחנו מדברים על עוד מאותו הדבר ואני חושב שהוועדה הזאת צריכה לבוא ולהצביע על כיוון חדש, שהוא כבר עלה פה, משרד התחבורה הוא לא הדמות לטפל בנכים, אין לו מושג מה זה נכה.

<מנשה גור: אין לו מושג וחצי מושג מי עומד מולו ולכן הוא מרשה לעצמו - - -

חיים כץ: אוקיי, אדוני, הבנו.

<מנשה גור: - - - את כל מה שפה אנשים סיפרו.

<מנשה גור: תודה רבה.

<עדי מרלה: עורכת דין עדי מרלה, נגישות ישראל.

<עדי מרלה: יש לי כמה נקודות מאוד מהותיות וקצרות להעביר.

<עדי מרלה: אחת, זה העניין של תג חניה שיהיה בינלאומי, שיכירו בו גם בחו"ל ותגים מחו"ל יוכרו גם בארץ.

<עדי מרלה: זה משהו שלא קיים היום.

יעקב מרגי: לא קיים ומתעללים בנכים, הם מקבלים דוחות.

<עדי מרלה: לא קיים, אנשים שמגיעים לארץ, תיירים, ובסך הכול הם רוצים לבוא ומעודדים אותם להגיע לארץ, לא יכולים להתייחס אליהם כאל אנשים עם מוגבלות והם לא יכולים לחנות בחניית נכים.

<עדי מרלה: דבר נוסף, אני מאשרת ומעודדת את מה שחבר הכנסת רוזנטל אמר לגבי הטיפול - - -

חיים כץ: קודם כל בשמו, אני מודה לך שאת מאשרת את דבריו.

<עדי מרלה: וזמן הטיפול בהנפקת הכרטיס הוא באמת ארוך מנשוא, אנחנו מקבלים אין ספור פניות לגבי זה שאנשים ממתינים אפילו שנה לקבלת התג, שלא לדבר על תגים זמניים וקבועים לאנשים שם.

<עדי מרלה: המצב שלהם לא השתפר, המצב שלהם הוא נכות קבועה, מדוע הם מקבלים תגים זמניים, זה גם משהו שהוא לא ברור לנו.

<עדי מרלה: דבר נוסף, כל העניין של הטכנולוגיה.

<עדי מרלה: אם זה ביומטרי או טכנולוגיה אחרת, אפשר להכניס אותה למערכת ובאמת לדאוג שאותו אדם יפעיל את ה - - -

חיים כץ: אנחנו באנו לנסות לטפל, שלא יחכו כל כך הרבה זמן, אם נפתור את הבעיה הזאת נלך לדברים אחרים.

חיים כץ: מרוב כל הדברים לא נעשה כלום.

<עדי מרלה: דבר אחרון ובקצרה, היום מחלקים את התגים לשניים, יש תג ירוק ותג כחול ובפועל אין שום הבחנה בחניות ביניהם, זה גם משהו שצריך לפעול.

מיקי רוזנטל: גם בחוק, אין הבדלה בחוק.

חיים כץ: אדוני, אחרון הדוברים.

חיים כץ: אנחנו צריכים לסיים ואני רוצה לשמוע את משרד התחבורה, זה שצריך לתת לנו תשובה.

חיים כץ: אנחנו כולנו מדברים ולא נקבל תשובה, כי הדיון מסתיים, המליאה מתחילה ב-11:00.

<מידד גיסין: בוקר טוב.

<מידד גיסין: אני אקצר, כי הבנתי שהנושא היום הוא חידושים, אבל בכל זאת אני פה בכובע של נשיא ארגון בעלי סטומה ואני רוצה לציין את הצורך של בעלי סטומה בקבלת תו נכה, קודם כל, יותר מ-90% - - -

חיים כץ: אנחנו מדברים על חידושים, אנחנו לא מדברים על הנפקה.

חיים כץ: אנחנו לא מדברים על מי זכאי, אנחנו מדברים על אלה שכבר קבעו את זכאותם ולמה הם לא מקבלים.

<קריאה: כי אחרי שנתיים צמחו להם רגליים, לקטועי רגל.

חיים כץ: לא הייתי מחליף אותך, אבל אני אגיד לך שאמא שלי, עליה השלום, הייתה אומרת, יש שני סוגי אנשים, יש מצליחים ויש מסבירים.

חיים כץ: אלה שמצליחים ונותנים את האישורים בזמן לא צריכים להסביר כלום.

חיים כץ: אתה, במצבך, כנראה צריך להסביר למה לא מקבלים.

חיים כץ: בבקשה, אדוני, לפרוטוקול שם ותפקיד.

<ציון מזרחי: בוקר טוב, אני ציון מזרחי, אני מנהל אגף הרישוי.

<ציון מזרחי: ראשית כל נלך להצלחה.

<ציון מזרחי: אני לוקח את העצה שלך, אדוני, אני הולך להמלצות שאתה אמרת בתחילת הישיבה.

<ציון מזרחי: להערכתי שתג אישי, שלא יהיה ניתן להעברה למישהו אחר, אלא למוגבל הניידות שיוכל להשתמש בו וזה יעבור איתו לכל רכב שהוא ישתמש בו, כולל אם הוא קנה רכב חדש, כולל אם הוא עשה העברת בעלות, ייתר את הגעתו למשרד הרישוי או להחלפה או לשינוי.

יעקב מרגי: למה אתם לא עושים את זה?

יעקב מרגי: למה אתם מחכים?

אילן גילאון: כולל אם הוא ב - - -

<ציון מזרחי: רבותיי, חברי הכנסת.

<ציון מזרחי: איך אומרים?

<ציון מזרחי: אני מקבל את שלכם, תגידו לנו נעשה את זה.

אברהם מיכאלי: לא, הוא חדש במקצוע, הוא לא 20 שנה.

חיים כץ: בואו, כולנו דיברנו - - -

אילן גילאון: לא, אנחנו מתרגשים, זו באמת בשורה.

<ציון מזרחי: זה עניין אחד.

<ציון מזרחי: העניין השני, שאני רוצה להביא דוגמאות שכן עובדות ומהר מאוד, כמו - - -

<קריאה: מתנהלים כמו במאה ה-14.

חיים כץ: תסלח לי, אדוני.

<ציון מזרחי: במשרד הביטחון, אגף השיקום, יש רופא, שהוא המוסמך בחוק.

<ציון מזרחי: הם מעבירים לנו במדיה מחשובית, בלילה, את רשימת הזכאים, אנחנו עושים את הקורלציה, רישיון נהיגה, רישיון רכב, מנפקים את זה תוך 14 יום.

<ציון מזרחי: זה לא מחכה - - -

אילן גילאון: אתה רק מוסיף חטא על פשע.

אילן גילאון: אני מצטער מאוד.

אילן גילאון: אם זה מה שאתה אומר, אז - - -

<ציון מזרחי: תנו לי רגע.

<ציון מזרחי: חבר הכנסת גילאון, אם אני יכול לדבר - - -

אילן גילאון: - - - תוך 14 יום ומישהו אחר ב - - -

<ציון מזרחי: דקה, לא, רגע.

<ציון מזרחי: אני אסביר, אם תרשו לי.

<ציון מזרחי: בבקשה, תרשו לי.

<ציון מזרחי: זה עניין ראשון, דוגמה אחת.

<ציון מזרחי: משרד העבודה והרווחה, שמעביר לנו את קובץ העיוורים ואלה מטופלים במיידית במחשב, בצ'יק צ'אק.

<ציון מזרחי: למה אני מזכיר את הדברים האלה?

<ציון מזרחי: כי אמרו פה חברי הכנסת דברים נכונים, משרד התחבורה ואני, כראש רשות הרישוי, רבותיי, אין לנו מושג ירוק בלבדוק בלדעת מי מוגבל ניידות, מי נכה ולמה, ויש פה עניינים שמתווספים מדי פעם, אם זה חולי כבד ואם זה חולי כליות ואם זה כל מיני עוד כאלה דברים.

<ציון מזרחי: רבותיי, לבנו לבנו לכולם, אנחנו רוצים לתת לכל מי שמגיע, אבל שסמכות רפואית אמיתית תגיד לנו למי מגיע.

אילן גילאון: אבל זה - - - בכלל?

<קריאה: נכות ביטוח לאומי לא מספיק?

<ציון מזרחי: שאלתי ובקשתי, רק תנו לי לדבר.

<ציון מזרחי: אני יכול לבקש את הגנת היושב ראש?

אילן גילאון: שואלים אותך למה כל כך הרבה זמן.

אילן גילאון: מה זה קשור ל - - -

<ציון מזרחי: זה לא לוקח כל כך הרבה זמן, אבל אני אסביר גם את זה.

<ציון מזרחי: המומחיות שלנו בנושאי רכב ונהיגה, שם אנחנו טובים, שם אנחנו יודעים לעשות.

<ציון מזרחי: הבאת את הדוגמה של המכונות.

<ציון מזרחי: אני אביהם מולידם.

<ציון מזרחי: אני שמח, אני שמח ש-130,000 אזרחים בשנה האחרונה פנו למכונות ולא באו למשרד הרישוי.

<ציון מזרחי: אני נהנה מזה כל יום.

<ציון מזרחי: כיף לי, אני רוצה גם להגיע כאן למצב מצוין, שאזרחים לא יגיעו אליי אלא רק אקבל את המידע הנכון ממי שאני צריך לקבל ואנפק להם את תג החניה.

<ציון מזרחי: לא רוצה להתעסק עם זה.

<קריאה: אין להם לאן להגיע.

<קריאה: הם לא מגיעים אליך, אין להם לאן להגיע.

<ציון מזרחי: רק דקה.

<ציון מזרחי: ב-2008, לצערי, זה כמו תינוק שנעזב ליד הפתח של איזה שהוא מישהו ואומרים לו 'אתה תטפל בזה', גלגלו את עניין הנכים למשרד התחבורה.

<ציון מזרחי: אני לא רוצה לפרטנות למה ואיך, זאת הייתה טעות איומה, הצטרכנו להתארגן, כל שנתיים אנחנו עושים מכרזים, שוכרים רופאים שרואים רק ניירות, ואני מדגיש, הם רואים ניירות, הם לא רואים אנשים, ולפי הנייר הוא צריך לקבוע אם מגיע תג נכה או לא מגיע תג נכה.

אילן גילאון: לא שאלו אותך למי מגיע, שאלו אותך - - -

חיים כץ: אתה מדבר, אני אשמור עליך, אבל תוריד את הטון.

<ציון מזרחי: לא, אני פשוט חשבתי שלא שומעים.

חיים כץ: אתה לא עושה עלינו פוזות.

חיים כץ: תשמע, תקשיב, אתה לא עושה עלינו פוזות - - -

<ציון מזרחי: אני מדבר מדם לבי.

חיים כץ: מדם לבך.

חיים כץ: שמעתי אותם גם מדם לבם.

חיים כץ: כשאנשים מחכים תשעה חודשים ושמונה חודשים - - -

מיקי רוזנטל: ואנשים שזכאים, אל תמרח אותנו בשטויות.

מיקי רוזנטל: אני לא רציתי לתת את הדוגמה הזאת, עכשיו אני אתן את הדוגמה הזאת.

מיקי רוזנטל: אדוני, אני נבחרתי לכנסת, היה לי אוטו של נכה, החליפו לי את האוטו כי נבחרתי לכנסת.

מיקי רוזנטל: ביקשתי מספר, על ההחלפה הזאת חצי שנה חיכיתי לקבלת התו, ארבעה מכתבים מהרשם של הכנסת.

מיקי רוזנטל: מה אתה מבלבל את המוח?

<קריאה: הם לא מגיבים, הם לא עונים.

<יהודה בר אור: זה גם לא רופאים שעושים את זה.

מיקי רוזנטל: מה זה שייך לרופאים?

<יהודה בר אור: אבל אני רציתי לדבר - - -

חיים כץ: הלו, אני אוציא אותך.

<יהודה בר אור: תוציא אותי.

חיים כץ: תוציא אותו, תוציא אותי החוצה.

<יהודה בר אור: תוציא אותי.

<יהודה בר אור: לא יכול להיות ש - - - אתה לא יכול למנוע ממני לדבר.

<יהודה בר אור: אל תזמין אותי מתל אביב הרחוקה בשביל לבוא ולא לתת לי לדבר.

<יהודה בר אור: אתה עוד לא כזה גדול שתהיה את זה.

<יהודה בר אור: אני מבקש ממך, פעם הבאה, לא להזמין אותי יותר.

<יהודה בר אור: תתביישו לכם.

<יהודה בר אור: אני יש לי פה 14 וחצי אלף איש אחוריי, אתה תמנע ממני לדבר אתה?

<יהודה בר אור: אל תיגע בי.

אילן גילאון: מי אתה?

<יהודה בר אור: אני יהודה בר אור, יו"ר איגוד נהגי המוניות בישראל.

<יהודה בר אור: ואתה לא תמנע ממני לדבר ולהציג את נהגי המוניות שלי, עם כל הבדיחות שיש - - -

חיים כץ: תוציא אותו החוצה.

חיים כץ: ותדאג שהוא לא ייכנס לכנסת יותר, שלא יבוא.

<יהודה בר אור: כן, תודה רבה.

<יהודה בר אור: תודה רבה לך על ההתנהגות הזאת.

<יהודה בר אור: ואני דברן אני עוד אדבר איתך.

אילן גילאון: הוא לא יודע שגם אתה דברן.

<ציון מזרחי: אם אנחנו ממשיכים להסבר של מה אנחנו יכולים לעשות מהר או במיידי, אם הביטוח הלאומי ולשכת הבריאות המחוזית, במה שהם עוסקים היום, הביטוח הלאומי בודק נכים, הוא פשוט רק לא מעביר לנו את מה שהוא גמר לבדוק.

<ציון מזרחי: אם הוא יעביר לנו הנכה לא צריך לפנות אלינו מחדש.

<ציון מזרחי: כמו משרד הביטחון, בבקשה, ביקשנו מהם את זאת, היו דיונים, אני מצטער, זה לא נעשה, ואולי יש פה חברי כנסת שיכולים לה - - -

אילן גילאון: תגיד, מה קשור שמיטה לכלי מיטה.

אילן גילאון: שאלו אותך, הבן אדם, הוא צריך להעביר תג נכה ממקום אחד לשני, למה זה לוקח לו כל כך הרבה זמן?

אילן גילאון: זה כל השאלה ששואלים אותך, מה אתה מערבב לי פה - - -

<ציון מזרחי: החלפת רכב, או החלפת בעלות על רכב או קניית רכב חדש, אנחנו האצלנו סמכויות ליבואנים.

<ציון מזרחי: אתה קונה אצלו רכב חדש, אתה מקבל את זה אצלו, משם זה משודר.

<ציון מזרחי: זה לא צריך להתעכב.

<ציון מזרחי: אחת - - -

אילן גילאון: אבל זה מתעכב.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה אם אתם אוכפים את זה, אדוני.

<ציון מזרחי: אנחנו בהחלט אוכפים, חייבנו את היבואנים תוך 48 שעות לדווח למחשב של הרשות שהאיש הפלוני אלמוני קנה אוטו וזה רשום.

<ציון מזרחי: זה דבר ראשון.

<ציון מזרחי: דבר שני, כל העברת בעלות כזו או אחרת שנעשית צריכה, לצערי, להיעשות במשרד הרישוי משום שיש תשלומים של אגרת נכה, אבל ברגע שזה נעשה מול הפקידה או הפקיד במשרד הרישוי וזה נרשם במחשב, זה לא צריך להמתין יותר מ-14 ימי עבודה.

<ציון מזרחי: אני אומר לכם את זה באחריות - - -

שולי מועלם-רפאלי: תוך 14 ימי עבודה הנכה יקבל את התג?

<ציון מזרחי: רגע, דקה.

<ציון מזרחי: אנחנו קצת מערבבים עם בקשות חדשות.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת רוזנטל לא מדבר על בקשות חדשות, אדוני.

<ציון מזרחי: אני לא יודע, אני מוכן לבדוק.

שולי מועלם-רפאלי: תקשיב למה שנאמר פה, כל חברי הכנסת דיברו לא על בקשות חדשות.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה שתבדוק, זו לא הבעיה שלי הפרטית.

<ציון מזרחי: זה נעים להיות כאן מותקף, אבל אני מנסה לקדם דברים.

שולי מועלם-רפאלי: חלילה, חלילה.

חיים כץ: ציון, דנים פה ברומו של עולם בכל מיני חוקים וחוקים ואני לא רואה כזה כעס של חברי הכנסת, לא רואה, והם מלאי טרוניות.

חיים כץ: או שכולם לא מבינים איפה הם חיים, או שאתה צודק.

חיים כץ: לא רציתי להגיד, תקשיב, לא ראיתי - - - יש פה, אתה יודע כמה ח"כים שהם לא חברי ועדה?

חיים כץ: שבאו במיוחד כי כואב להם, כי הם צריכים לענות לאנשים ואין להם תשובה, ואתה בא ומספר פה סיפורים, שהכול דבש, 'אין בעיה', 'תוך שבועיים' - - -

<ציון מזרחי: לא, זה לא אמרתי.

<ציון מזרחי: אדוני היושב ראש, זה לא אמרתי.

חיים כץ: חברי מיקי רוזנטל, צר לי שאתה לא יודע על מה אתה מדבר.

חיים כץ: אין לך מושג.

חיים כץ: מילא אילן גילאון, הוא מבין שאין לו מושג.

אילן גילאון: לא, אני פניתי אליו שיסדר לי את זה, אתה לא מבין?

אורי מקלב: אתה יכול להגיד לוועדה שתוך שבועיים יהיה קו טלפון, אדם שממונה לברר מה קורה עם הדברים?

חיים כץ: שיישב שם, שים ארבע מרכזניות שייתנו תשובה לאנשים.

<קריאה: הם לא עונים לשר אפילו.

<קריאה: לשר ולסגנית השר הם לא עונים.

<קריאה: נפגשתי עם סגנית השר, הם פועלים בעניין הזה, הם לא עונים בכלל.

חיים כץ: הלו, אתה לא מתפרץ יותר.

חיים כץ: ראית מה קרה להוא, אתה לא מתפרץ יותר.

אילן גילאון: 14,000.

אילן גילאון: אם לי היו 14,000 הייתי מקים מפלגה.

חיים כץ: כן, אדוני, תן לנו תשובות.

חיים כץ: חבר'ה, הדיון נגמר ב-11:00, לא מדברים יותר.

חיים כץ: נגמר.

חיים כץ: יש סדר יום, לא מדברים יותר.

<קריאה: הערה לגבי ביטוח לאומי.

חיים כץ: לא הערה, לא מדברים, זה גם לא נרשם.

חיים כץ: יש סדר יום, נגמר ב-11:00, הוועדה לא יודעת לעבוד אחרי שמתחילה מליאה, יש כללים בכנסת.

חיים כץ: יש כללים ויש חוקים.

חיים כץ: כן, תן לנו תשובות, תגיד משהו, שמעת.

חיים כץ: אתה אחראי, 'אני אשים ארבע פקידות שייתנו תשובות לאנשים', אנשים זכאים להתייחסות, הם לא בובות.

חיים כץ: משהו, תעשו משהו.

חיים כץ: השר שלך נבחר בגלובס במקום שביעי, מה אתה רוצה שאני אגיד לו? שהוא לא סחורה?

חיים כץ: שהוא לא עונה, שלא מגיבים?

חיים כץ: שהמשרד שלו לא מתפקד?

חיים כץ: זה לא רק בנייה.

אילן גילאון: גם בפריימריז הוא קיבל מקום לא רע.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, תאפשרו לו.

<ציון מזרחי: אני מבין את הרוח הסוערת - - -

חיים כץ: אם הכול טוב, אז לא היה צריך להיות רוח סוערת.

<ציון מזרחי: אני לא אמרתי שהכול טוב, אבל הכול מתחיל ממה שלא דנים כאן ודוחים את הדיון, אבל אני לא אכנס לזה.

<ציון מזרחי: אמרו פה חברי הכנסת המכובדים שזה בדיון נפרד, שייקבע מי הנכה.

<ציון מזרחי: מי צריך לקבוע במדינת ישראל מי נכה, אני לא מקבל מביטוח לאומי, אם הייתי מקבל 30% מהבקשות היו רצות כך.

<ציון מזרחי: אבל בואו, אני מבין את העניין, יש לנו מענה בכוכבית - - -

אילן גילאון: מי שיש לו את האישור, כמה זמן ייקח לו כדי לקבל את התו?

<ציון מזרחי: ברגע שזה מאושר, תוך 14 ימים זה צריך להגיע אליו הביתה.

<ציון מזרחי: ואם לא, אני בודק את זה.

<ציון מזרחי: אני הולך לבדוק את זה.

מיקי רוזנטל: זה לא קורה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך.

מיקי רוזנטל: ואני לא מדבר על מי שזכאי, מי שיש לו אישור ולא מקבל.

<ציון מזרחי: חבר הכנסת רוזנטל - - -

חיים כץ: שנייה.

חיים כץ: אתה עוד טוען, ציון, שאתה הולך עכשיו למשרד שלך והולך לבדוק למה אין מענה למי שיש אישור תוך שלושה שבועות.

חיים כץ: לא 14 יום, אני אתן לך גרייס.

חיים כץ: יש אישור לקבל תו נכה, למה הוא לא מקבל חידוש, אתה הולך לבדוק?

<ציון מזרחי: כן.

חיים כץ: מיקי, בעוד שבועיים אתה עושה דיון נוסף פה?

<ציון מזרחי: אתה נותן לי שלושה שבועות ואומר לו בעוד שבועיים?

מיקי רוזנטל: אדוני, אני מבקש לדיון הבא, שלא יוכלו - - -

חיים כץ: תקשיב, מהיום, ביום שלישי בעוד שלושה שבועות, אתה מהיר, תוך שבועיים, יתקיים פה דיון שיוביל אותו חברנו חבר הכנסת מיקי רוזנטל, שתיתן מענה לכל השאלות סביב הנושא של אלה שכבר זכאים.

חיים כץ: אני לא מדבר על חידושים ואלה, אלה שזכאים, שהחליטו שהוא כבר זכאי, למה הוא צריך לחכות כל כך הרבה זמן, ומענה לעניין של מה שעשית בינתיים, לתת מענה אנושי לבירורים ופניות.

<קריאה: צריך עוד דיון אחד, שכבודו ייזום - - -

<ציון מזרחי: אני יכול לבקש משהו?

<ציון מזרחי: שבקשת היושב ראש תיכתב להליך מעשי?

חיים כץ: כן, אתה גם תבוא ותיתן לנו עצות.

חיים כץ: אתה מכיר אולי את המערכת - - -

אילן גילאון: חיים, אתה החמצת משהו, הוא הודיע פה שיהיה תג ביומטרי, או האישי.

אילן גילאון: מתי זה מתחיל, הדבר הזה?

<ציון מזרחי: האישי?

<ציון מזרחי: כמה שנים מריצים להמלצה, אבל צריך להריץ את ה - - -

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.