ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 125, 2013-11-27 08:00

אבישי ברוורמן: רבותי, בוקר טוב.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אני לא יכול בלי להגיד מילה על אריק איינשטיין.

אבישי ברוורמן: גם אני מעריץ גדול שלו.

אבישי ברוורמן: עצוב.

אבישי ברוורמן: הוא היה יחיד.

אבישי ברוורמן: אנחנו בעולם שבו יש כל כך הרבה שירה שטחית מכל הצדדים.

אבישי ברוורמן: הייתי צריך לשים את העניבה האדומה שלי, כי גם אני אוהד הפועל.

אבישי ברוורמן: אריק בטח מחייך בשמיים.

אבישי ברוורמן: בטח כואב לו לראות את הפועל כמו שהיא.

אבישי ברוורמן: יהי זכרו ברוך.

אבישי ברוורמן: חברים, קודם כל אני מודה לכם שקמתם בבוקר.

אבישי ברוורמן: מר לוי, כל הנציגים שנמצאים כאן.

אבישי ברוורמן: היה לנו אתמול דיון סוער.

<לאה ורון: גם דורון ינאי הוא אחד השותפים.

<לאה ורון: הוא יושב ליד מר לוי.

אבישי ברוורמן: דורון ינאי, נעים מאוד.

<דורון ינאי: בוקר טוב.

אבישי ברוורמן: אני שמח מאוד לשמוע שאתם מתקדמים, ואנחנו נעקוב.

אבישי ברוורמן: אולי נפתח בדיווח.

אבישי ברוורמן: מר לוי.

<רונן לוי: אנחנו נפגשנו אתמול עם החבר'ה מהאוצר.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין.

אבישי ברוורמן: מי עוד היה שם?

<יונתן רזניק: יונתן רזניק ועמית מרזאי.

<רונן לוי: הם הציעו לנו הצעה מורכבת מאוד שהתוצאה שלה בסופו של דבר היא פחות ממה – אפשר להשיג את זה בדרך הרגילה.

<רונן לוי: זאת אומרת, לפצל את החברה לשתי חברות.

<רונן לוי: מה שנקרא בקומבינציה לקבל שבעה או שמונה מיליון שקלים – הם יתקנו אותי, כי אני לא זוכר בדיוק – כשמתוך זה אני אצטרך להעמיד ערבות של 25%, ואז יישאר שם 5 נקודה משהו.

<רונן לוי: אחרי שעושים פיצול של שתי חברות, במקרה שכולם יעזרו לנו, זה ייקח חודשיים-שלושה.

<רונן לוי: חברי, הראשון שיושב, הציע שאני אשעבד נכס ואז אני אקבל עוד עשרה מיליון שקלים.

<רונן לוי: אמרתי לו שזו הצעה מעולה.

<רונן לוי: אולי הייתי לוקח אותו לעבוד אצלי כיועץ פרטי.

אבישי ברוורמן: יכול להיות שהוא גם יעבור.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, יש לנו מעברים.

<רונן לוי: כן.

<רונן לוי: זו הצעה גאונית.

<רונן לוי: לשעבד עוד נכס שלי ולהביא עוד ערבויות לבנק, ואז אני אקבל.

<רונן לוי: איזה יופי.

אבישי ברוורמן: ואז החלטת לאחוז את השור בקרניו.

<רונן לוי: ואז שאלתי את הבחור שיושב באמצע - -

אבישי ברוורמן: את יאיר זילברשטיין.

<רונן לוי: - - אם אני יכול לגשת ללשכה של שר האוצר כי הבטיחו לי שידברו איתי.

<רונן לוי: הוא אמר לי שאני יכול להסתובב בבניין.

<רונן לוי: ירדתי לשם.

<רונן לוי: השר לא היה.

<רונן לוי: ניסו לדבר עם מיכל עבדי.

<רונן לוי: היא ניסתה לצאת מפגישה ולפגוש אותי.

<רונן לוי: לא הסתדר לה.

<רונן לוי: הבנות שישבו שם הבטיחו לי שיקבעו לי פגישה.

<רונן לוי: אמרו לו אתמול שהיום יקבעו לי פגישה עם השר.

<רונן לוי: לא דיברו אתנו מאתמול, וככה הלך לו עוד יום.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת הכול דיבורים.

<רונן לוי: הכול דיבורים, וזה גם עלה לי 10,000 שקל היום הזה.

<רונן לוי: ראית, הבאתי את הצוות שלי, אנשים מקבלים כסף.

<רונן לוי: תוסיף עוד 10,000 שקל לנזק ולא לתועלת.

אבישי ברוורמן: אבל אתה מתקדם.

<רונן לוי: אני מתקדם כי אני לא יכול לשחק פה.

<רונן לוי: היום מדליקים נר ראשון של חנוכה, ואני לא רוצה להכניס את העובדים עם טעם מר.

<רונן לוי: יושבת פה ליזה, שעשתה פה מאמץ.

<רונן לוי: אמרתי לה עכשיו אני צריך לקנות לך מתנה רק על כמה שהיא דואגת לעובדים.

<רונן לוי: ואני אומר את זה מהלב.

<רונן לוי: ולא רציתי שהיא תודיע, ולהחזיק את האנשים זו כבר התעללות.

<רונן לוי: זו התעללות.

<רונן לוי: קודם כל, אני מוכן להקריב את הכסף שלי למען זה שהעובד יוכל ללכת ולהדליק היום נר ראשון של חנוכה, וישמח עם המשפחה שלו, ואלוהים גדול מה יהיה.

<רונן לוי: אני סומך עליך.

<רונן לוי: עשית פה מאמץ, ואני אומר את זה באמת.

<רונן לוי: לא האמנתי.

<רונן לוי: נתתי שבחים אתמול לאופן שבו ניהלת את הישיבה ולרצון, שרצית שזה יעזור.

<רונן לוי: הדברים הנכונים – זה שנזפת בהצעה הלא הגיונית שהציע הבחור, אני אומר לך, אני מרגיש שזה אמתי.

<רונן לוי: אני הולך על זה, ואני מאמין ובטוח שיעזרו לי בסופו של דבר.

אבישי ברוורמן: קודם כל, תודה לך.

אבישי ברוורמן: כמו שאמרת, זה חנוכה.

אבישי ברוורמן: אנשים בדרך כלל לא מצליחים להגיע לאמפתיה אמתית עם האחר עד שהם בעצמם עוברים את החוויה.

אבישי ברוורמן: אני ראיתי בימי חלדי – זה היה עוד בזמן שהותי בוושינגטון – אנשים שהיו מלכי עולם, ופתאום כשקיבלו את המכה, פעם אחת הם הבינו שגם הם בני אדם.

אבישי ברוורמן: בסופו של דבר, ההוויה יוצרת את התודעה.

אבישי ברוורמן: אני באמת חושב שעם כל החדשות הנהדרות – הורדות מסים, פתאום יש ניהול שיש עודף תקציבים וכל הבלגן הזה.

<רונן לוי: קודם שירוויחו, אחרי זה שיהיה מה להוריד.

אבישי ברוורמן: משרד האוצר, בואו נבנה פה ונעבוד.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אני מודה לך, מר ינאי, על הנכונות להתקדם.

אבישי ברוורמן: אנחנו נעקוב.

אבישי ברוורמן: אני אתן למר זילברשטיין.

אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, בכל מה שאני למדתי בגיל צעיר – בבית ספר תיכון היה לי מורה בשם פרופסור ישורון למתמטיקה.

אבישי ברוורמן: אז פרופסורים לימדו בבית ספר תיכון.

אבישי ברוורמן: הוא היה אומר: כשהדרך נכונה, חשוב הפתרון.

אבישי ברוורמן: כשהפתרון נכון, חשובה הדרך.

אבישי ברוורמן: מעבר לכל הדברים ששמעתי ונשמע, אני חושב שיכולת ההקשבה לאנשים היא מאוד חשובה.

אבישי ברוורמן: וכשאתה מקשיב לאנשים – ברגע שמתחילים שכל אחד צודק ולא מחפשים פתרון, אז אפילו זה שצודק, נוצר כעס וחיכוך.

אבישי ברוורמן: החוכמה הזאת היא החוכמה הכי גדולה בניהול.

אבישי ברוורמן: אחת הבעיות בניהול המודרני היא שהניהול שהיה בעבר היה מנהיגות, שאתה בונה חברה, ואתה לומד לשוחח עם אנשים, ואתה נותן להם גיבוי, והם הולכים אחריך – בניהול המודרני, בגלל שיש חברות גדולות, אז לוקחים מישהו שמתעסק רק בפיננסים או תקציבן, מפטרים עובדים.

אבישי ברוורמן: לכן אני חושב שגם בתהליך הזה אנשים צריכים ללמוד איך לנהל ולהנהיג.

אבישי ברוורמן: זה קרה בצמרת התעשייה הישראלית והחברות הישראליות, שלקחו אנשים שלא הייתה להם שום גישה לבני אדם, בזמן הבוננזה הגדולה, שמו אותם בראשי חברות.

אבישי ברוורמן: בגלל התשואה לגודל, הם קיבלו משכורות על.

אבישי ברוורמן: הם פיטרו אנשים והציגו רבעונים נהדרים.

אבישי ברוורמן: אחרי כמה שנים הלכו הביתה עם "בוחטות", והרסו חברות מכיוון שבסופו של דבר, ניהול ומנהיגות זה רק בני אדם ולעבוד.

אבישי ברוורמן: זו רק הערה כללית שבאה כדי להירשם.

אבישי ברוורמן: אחד הדברים שחסרים לי היום יותר ויותר, התבונה הזאת, שכולנו בני אדם.

אבישי ברוורמן: לכולנו יש חולשות.

אבישי ברוורמן: אנחנו צריכים להגיע לפתרונות, אבל הדבקות הזאת בעמדה וחוסר ההקשבה הם לפעמים חלק מהדברים שבבית שאני נמצא בו ובניהול הממשלתי, זו אחת מהרעות החולות, שכל אחד צודק, ואנשים בסוף הולכים הביתה עצובים.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, בבקשה.

<יאיר זילברשטיין: אני רוצה לדווח גם מהצד שלנו.

<יאיר זילברשטיין: אכן ישבנו אתמול עם החברים, וניסינו להציג להם את כל המרכולת שהמדינה יכולה להציע לחברות מהסוג הזה.

<יאיר זילברשטיין: חשוב לי להדגיש פה בצורה מדויקת, אנחנו ננסה להושיט לחברים האלה את כל העזרה שאנחנו יכולים.

אבישי ברוורמן: מתי החשבת – שר האוצר בטח עסוק בכל הפגישות הגדולות, ואני מעריך את שר האוצר כמובן.

אבישי ברוורמן: אני אדם מאוד פשוט.

אבישי ברוורמן: דבר אחד למדתי מאבא שלי, אני לא פוליטיקאי.

אבישי ברוורמן: מילה זו מילה.

אבישי ברוורמן: כשאני נותן את המילה שלי, אני לא שובר.

אבישי ברוורמן: אם אני אומר שאני נפגש עם מישהו תוך 24 שעות, אני נפגש אתו.

אבישי ברוורמן: אני יודע שבפוליטיקה מילים לא חשובות.

אבישי ברוורמן: אבל אני מבקשת שאם החשבת אמרה שהיא תפגוש את מר לוי ואת מר ינאי – היום.

אבישי ברוורמן: כי אחרת הפטפוטים האלה סתם.

אבישי ברוורמן: אם אומרים, עושים.

<יאיר זילברשטיין: אני לא יודע.

<יאיר זילברשטיין: הם מדווחים פה שהבטיחו להם כל מיני דברים.

<יאיר זילברשטיין: אני לא מכיר הבטחות כאלה.

<רונן לוי: נבדוק את זה.

אבישי ברוורמן: רגע, סליחה, על הקו פה דנה של שר האוצר.

אבישי ברוורמן: אולי היא רוצה להגיד לי.

<רונן לוי: תנסה לבדוק.

<רונן לוי: אם הם לא הבטיחו לי, אז אני מוותר.

אבישי ברוורמן: דנה, אני יושב כרגע בישיבה משודרת.

אבישי ברוורמן: את שומעת אותי?

אבישי ברוורמן: אולי יש לה בשורה.

אבישי ברוורמן: דנה היא הישירה של שר האוצר.

אבישי ברוורמן: דנה, כרגע אני בישיבה משודרת.

אבישי ברוורמן: כרגע אמרתי שלגבי "אופיס דיפו" יושבים פה אנשים – רונן לוי ומר ינאי – שמתקדמים בסיפור.

אבישי ברוורמן: אבל הם ממשיכים כי הם לא רוצים שבחנוכה יהיו פיטורי עובדים.

אבישי ברוורמן: שר האוצר הודיע שהוא יפגוש אותם תוך 24 שעות.

אבישי ברוורמן: אמרתי שהוא בטח עסוק, אבל לפחות – ואני אומר את זה בשידור.

אבישי ברוורמן: אני אשמח מאוד, אבל אני מציע לפחות שמישהו ידבר איתם, זה הכול.

אבישי ברוורמן: אם לא ברמה הזאת, אז שהחשבת תדבר איתם.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: החשבת דיברה איתם?

אבישי ברוורמן: מתי?

<לאה ורון: לא, הם אומרים שהחשבת לא דיברה איתם.

אבישי ברוורמן: החשבת לא דיברה איתם.

אבישי ברוורמן: החשבת דיברה אתכם אי-פעם?

<קריאה: חיכינו להיפגש אתה.

אבישי ברוורמן: הם חיכו, ישבו כל הזמן, החשבת לא דיברה איתם.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: ביי.

אבישי ברוורמן: נו, הם אומרים שהחשבת דיברה אתכם.

אבישי ברוורמן: החשבת דיברה אתכם?

<דורון ינאי: לא.

אבישי ברוורמן: מעולם לא?

<דורון ינאי: רק אתמול בלשכה של שר האוצר - - -

<רונן לוי: לא.

<רונן לוי: איתי היא לא דיברה מעולם.

<רונן לוי: בשבוע שעבר היא דיברה עם סמנכ"ל הכספים שלי.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

<לאה ורון: אבל צריך לשאול, יונתן הוא הנציג של החשבת הכללית.

<יונתן רזניק: אתמול – מן הסתם היה לחשבת הכללית לו"ז שנקבע מראש.

<יונתן רזניק: יש לה לו"ז עמוס מאוד.

<דורון ינאי: אנחנו אמרנו – השאלה היא רק אם העבירו לה את זה.

<יונתן רזניק: היא ניסתה לעזור במהלך השבוע שעבר - -

<דורון ינאי: אני יודע.

<דורון ינאי: אני מאוד מעריך את זה.

<יונתן רזניק: - - אם הם אומרים שבלשכה שלה אמרו שהיא תתפנה - - -

אבישי ברוורמן: לא, ניסו.

<דורון ינאי: אם אפשר להתקשר אליה, להגיד לה שאנחנו פה, שתיפגש אתנו במקום שר האוצר.

<רונן לוי: אמרנו שלא נפגשנו אתה.

<רונן לוי: אמרו לו עכשיו שהיא פגשה אותנו.

<רונן לוי: היא לא פגשה אותנו.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מעריך את החשבת, ואני מכיר את הרצינות ואת דברים שלה.

אבישי ברוורמן: השאלה היחידה היא – ותגידו מה עמדתם, ונסיים את הישיבה הזאת.

<יאיר זילברשטיין: בדיוק התחלתי.

<יאיר זילברשטיין: אנחנו מאוד נשמח לעזור לצמצם את הבירוקרטיה למינימום.

<יאיר זילברשטיין: נעשה את הדברים בצורה הכי מהירה.

<יאיר זילברשטיין: בתקופות משבר של חברה ספציפית אנחנו יודעים לנסות לעזור ולקדם את הדברים במסגרת התוכניות שקיימות אצלנו.

<יאיר זילברשטיין: הן ממשלתיות, הן בירוקרטיות.

<יאיר זילברשטיין: אנחנו יודעים לצמצם את זה, להוביל אתכם יד ביד בשביל לנסות להגיע לפתרון - - -

אבישי ברוורמן: יאיר, עכשיו השאלה היא כזאת – עוד לא סיימת.

<יאיר זילברשטיין: בדבר הזה אנחנו ננסה לעזור כמיטב יכולתנו.

אבישי ברוורמן: תודה.

<יאיר זילברשטיין: אין לנו לא כוונה ולא יכולת ליצור העדפה או אפליה לחברה כזאת או למשקיעים כאלה ואחרים על-פני חברות אחרות.

<יאיר זילברשטיין: הם צריכים להבין את זה.

<יאיר זילברשטיין: ככל שכולם יבינו את זה וינסו להשתלב במסגרת הדברים הקיימים – ננסה לעזור כמיטב יכולתנו.

<יאיר זילברשטיין: לא נוכל ליצור אפליה או העדפה לחברה כזאת או אחרת על-פני חברות אחרות.

אבישי ברוורמן: זה ברור.

<רונן לוי: תראה, אתה נותן לי עצה ללכת בדרך של קומבינציה - - -

<יאיר זילברשטיין: שנייה, אני רוצה להבהיר.

<יאיר זילברשטיין: אני לא נתתי שום עצה.

<רונן לוי: אוקיי, אני אמתין ואחר כך אני אשאל.

<יאיר זילברשטיין: גם את הדבר הזה אני חייב לתקן פה.

<יאיר זילברשטיין: אני לא עורך הדין ולא רואה החשבון שלכם.

<יאיר זילברשטיין: לא נתתי לכם שום עצות עסקיות איך לעשות את הדברים האלה.

<יאיר זילברשטיין: החברים פה הסבירו מה התנאים של הקרן.

<יאיר זילברשטיין: בסופו של דבר, אתם צריכים לחשוב - - -

<רונן לוי: העזרה האחרונה שהאוצר ייתן לי - - -

אבישי ברוורמן: סליחה, מר לוי, אני מבקש.

אבישי ברוורמן: רק שנבין, יש קרנות.

אבישי ברוורמן: הקרנות הן לתת ערבות ועזרה לעסקים בינוניים וקטנים שהם במצוקה, נכון?

<יאיר זילברשטיין: לא.

<יאיר זילברשטיין: לא במצוקה.

<יאיר זילברשטיין: זו קרן בערבות מדינה לעסקים קטנים ובינוניים.

אבישי ברוורמן: לעזור.

אבישי ברוורמן: המגבלה של הקרן הזאת היא שהגודל של העסקים צריך להיות בסביבות?

<עמית מרזאי: עד מאה מיליון.

אבישי ברוורמן: עד מאה מיליון.

אבישי ברוורמן: ולכן פה הנקודה הייתה, לפי מה שאני הבנתי, שאם מפצלים לשתי חברות - - -

<יאיר זילברשטיין: מכיוון שהם מתכוונים להקים – אני לא יודע, לפי מה שהוצג לנו – חברה חדשה, הם יכולים לעשות את זה בכל מיני דרכים, לפי השיקולים שלהם.

אבישי ברוורמן: אפשר לבנות את החברה באמצעות תת-חברות.

<יאיר זילברשטיין: יש להם כנראה מגוון שיקולים.

<יאיר זילברשטיין: הם אנשי עסקים מכובדים.

<יאיר זילברשטיין: יש שיקולי מס, שיקולי יעילות - - -

<רונן לוי: - - -

אבישי ברוורמן: סליחה, מר לוי, אמרתי לך.

אבישי ברוורמן: אתמול אתה התבטאת בצורה לא טובה – ואני נתתי לך – שרק פגעה בך, תאמין לי.

<רונן לוי: מקבל.

אבישי ברוורמן: בכבודך ובדברים.

<רונן לוי: אני מתנצל.

<יאיר זילברשטיין: יש להם, כמובן, הרבה מאוד שיקולים לגיטימיים איך הם מממנים את ההשקעה הזאת.

<יאיר זילברשטיין: אני לא מודע ולא מכיר לא את מבנה ההשקעה ולא את השיקולים שלהם.

<יאיר זילברשטיין: הסברנו להם איך הם יכולים לנסות להשתלב במסגרת הזאת.

<יאיר זילברשטיין: הם צריכים לראות הלאה אם הם - - -

אבישי ברוורמן: הם הגיעו למסקנה שבמסגרת הזאת – היו שתי נקודות ששמעתי בדבריו של מר לוי.

אבישי ברוורמן: א', שהיא יכולה לקחת יותר מדי זמן.

אבישי ברוורמן: אבל פה את מוקד הזמן אני חושב שאפשר לקצר מאוד.

<יאיר זילברשטיין: את מוקד הזמן אנחנו נוכל לקצר.

<יאיר זילברשטיין: אנחנו מבטיחים לקצר למינימום האפשרי.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: פה אנחנו נעמוד עם הסטופר.

אבישי ברוורמן: הנקודה השנייה שהייתה – ואני מסת

אבישי ברוורמן: כל פה על סדרי גודל לגבי אותם שמונה מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: זה מגיע רק ל-70% מתוך השמונה של הערבות, ואז חסרים – 80 כפול 7 – 5.6.

אבישי ברוורמן: חסר 5.4 שצריכים – אז בעצם זה מה שנשאר, פחות או יותר, נכון?

<רונן לוי: רק העלויות של - - -

<יאיר זילברשטיין: מחלוקת או לא מחלוקת – מה שהקרן נותנת זה 70% ערבות מדינה על כל סכום.

<יאיר זילברשטיין: הסכום המקסימלי שאפשר לקבל בקרן הוא שמונה מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: אז אמרתי, פה נשאל אותם.

אבישי ברוורמן: מר לוי, אתה רוצה להוסיף משהו לפה?

<רונן לוי: אני רוצה להבין, שנבין כולנו, מה אתה אומר שהעזרה?

<רונן לוי: העזרה היא שאתה תקצר לי את הדרך מארבעה חודשים לחודשיים, במקסימום שאתה יכול?

<רונן לוי: אני שואל, האם יש עוד עזרה - - -

אבישי ברוורמן: שאלה, האם אפשר לגמור את זה - - -

<רונן לוי: סליחה, כבוד היושב-ראש, אני חייב לסיים.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

אבישי ברוורמן: סליחה.

<רונן לוי: אני בטוח לא יכול לקבל את העצה שלך, ובטח לא הייתי לוקח אותך שתהיה יועץ שלי.

<רונן לוי: יש יועצים יותר טובים, שייתנו לי עצה איך לפצל אולי לארבע חברות, ואז אני אוציא 20 מיליון שקל.

<רונן לוי: אני לא מעוניין, כי כל פיצול של חברה זה עוד כאב ראש, זה עוד קליטה של עובדים.

<רונן לוי: זה פיצול של עובדים לחברות שונות.

<רונן לוי: אז העצה שלך לא מתקבלת אצלנו.

<רונן לוי: השאלה שלי היא כזאת - - -

<יאיר זילברשטיין: אמרתי, לא נתתי שום עצה.

אבישי ברוורמן: יאיר, אתה רוצה להקשיב?

אבישי ברוורמן: תתחיל להקשיב כדי למצוא פתרון.

<רונן לוי: אני שואל מה שר האוצר, שהבטיח לי – ואת זה אפשר לבדוק אתו, הוא לא מכחיש והוא לא יכחיש.

<רונן לוי: השאלה אם בסוף הדרך, העזרה שלי היא להרוויח חודש זמן בבירוקרטיה.

<רונן לוי: זאת אומרת, זו העזרה שהממשלה נתנה לי.

<רונן לוי: במקום שלושה או ארבעה חודשים, בגלל המצוקה, בגלל 800 עובדים, בגלל שאתה מביא כסף משלך, העזרה היחידה שהמדינה תיתן היא לקצר את ההליך.

<רונן לוי: במקום שהתיק שלך ישב מתחת לערימה, נעלה אותו קצת למעלה.

<רונן לוי: זה מקצר את הזמן בחודש.

<רונן לוי: אם יש עזרה מעבר לזה, אני מבקש שנשמע אותה כולנו ביחד.

<דורון ינאי: עוד מילה תוספת.

<דורון ינאי: אתמול, אדוני היושב-ראש, שלחת אותנו לחשוב מחוץ למסגרת.

<דורון ינאי: וכל הזמן מנסים לקבע אותנו במסגרת.

<דורון ינאי: זה עצם העניין פה.

<דורון ינאי: זה הכול.

<דורון ינאי: אם אפשר למצוא פתרון מעבר למסגרת, או שהמסגרת הזאת לא מתאימה – שלחת אותנו למצוא איזשהו פתרון.

אבישי ברוורמן: או שיתערבו בדרגים גבוהים יותר.

<רונן לוי: לפחות נוכל להגיד לשר תודה על חודש קיצור בתהליך.

<רונן לוי: נודה לו.

<רונן לוי: נשלח זר פרחים ללשכה, שעזרו לנו לקצר את ההליך בחודש.

<רונן לוי: אלא אם כן יש משהו נוסף שאני לא יודע עליו, אבל תגיד.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

אבישי ברוורמן: עורכת הדין חדש, כן.

<ליזה חדש: אני רוצה להעלות פה, ברשותכם – בקשה הוגשה אתמול בלילה לאשר את המכר למר לוי.

<ליזה חדש: מבחינת העובדים זה ממש נס חנוכה.

<ליזה חדש: אנחנו כולנו מקווים שבית המשפט יאשר.

<ליזה חדש: זה עוד תלוי בממונה על ההגבלים.

<ליזה חדש: עוד מספר ימים.

<ליזה חדש: אנחנו מקווים שנעבור את כל המשוכות.

<ליזה חדש: נס הגשת הבקשה והמכירה זה לא הדבר שעומד בפנינו.

<ליזה חדש: יש כאן חברה שצריכה להתקיים ולפעול.

<ליזה חדש: כך שאנחנו מבקשים את עזרתכם בכדי שתהיה לה זכות קיום לא לחודש-חודשיים, אלא לשנים רבות.

<ליזה חדש: שהעובדים האלה יוכלו לשמור על מקומות העבודה שלהם בעתיד.

<ליזה חדש: ולזה צריך את התמיכה של המדינה באיזושהי דרך.

<ליזה חדש: והעזרה היא לא רק בפרט - - -

אבישי ברוורמן: בואי נמקד את השיחה.

<ליזה חדש: העזרה בהחלט נדרשת, גם הוגשה בקשה וגם אושר המכר.

אבישי ברוורמן: בסדר.

אבישי ברוורמן: עברנו אותה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה למקד את השיחה.

אבישי ברוורמן: לגבי הנושא הבירוקרטי, שהציג אותו בצורה ברורה מר לוי, אני בטוח שכמו שיש צורך לפעמים לערוך מסיבת עיתונאים תוך יום, או שיש התנתקות או יש דברים כאלה, כל דבר שרוצים, אפשר לקדם במהירות.

אבישי ברוורמן: אז זו שאלה של רק רצון.

אבישי ברוורמן: איך אומרים?

אבישי ברוורמן: הסורים על הגדרות.

אבישי ברוורמן: כל דבר אפשר אם זה בעדיפות.

אבישי ברוורמן: נניח שאת הנושא הבירוקרטי יש מספיק רצון טוב לקדם.

אבישי ברוורמן: מעבר לנושא הבירוקרטי, השאלה הבסיסית כאן היא מה אפשר לעשות?

אבישי ברוורמן: לכן, לאור מה שאני שומע כרגע, מה שאני מבין – קודם כל, אומר מר זילברשטיין, ובצדק, מר לוי ומר ינאי הם שחקנים בתוך הרבה מאוד שחקנים של חברות.

אבישי ברוורמן: לכל אחד צריך לתת את האפשרות הזאת.

אבישי ברוורמן: לכן גם בנקודה הזאת צריכה להיות הזהירות האפשרית כדי שההתנהגות תהיה לגבי כל חברה, זו או אחרת, שגם היא במצוקה, גם אצלה מפטרים עובדים, וכולי.

אבישי ברוורמן: מעבר לנושא הזה, השאלה שאני מבקש עוד פעם – ואני רואה שלא תהיה לי תשובה היום – אני מבקש עדיין שבין רואי החשבון המתוחכמים שיושבים פה וביניכם תמצאו דרך.

אבישי ברוורמן: המפעל הזה – חנוכה, העובדים לא מפוטרים – נקווה שאם בית המשפט יאשר, יצא לדרך.

אבישי ברוורמן: מי מכם שייקח את זה בתור פרויקט וילווה אותם, ויחשוב ביחד עם החשבים, כשהם יוצאים לדרך, איך אפשר לעזור להם – כי תמיד אפשר לעזור – בצורה שתהיה הגיונית מבחינת התפקוד שלהם כחברה מול העובדים.

אבישי ברוורמן: מצד שני, מכיוון שהוקמו קרנות במדינת ישראל, והקרנות הוקמו בדיוק בשביל הסיבה הזאת, למצוא את הדרך להביא את הקרן לתת את התמיכה הזאת.

אבישי ברוורמן: והמבחן בסופו של דבר יהיה בתפקוד של החברה הזאת בחודשים הקרובים, אם היא תהיה חברה ויאבילית ורצינית.

אבישי ברוורמן: את זה אני לא יכול לשפוט כאן, זה יהיה מבחן המציאות.

אבישי ברוורמן: לכן הבקשה שלי אליכם – אני מבקש מכם – שלא יסתיים הדיון כאן.

אבישי ברוורמן: נרשם פרוטוקול.

אבישי ברוורמן: כי כל יום יש כותרת אחרת במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אנשים רצים מכותרת לכותרת.

אבישי ברוורמן: אתם בתור פקידים של civil service, שבאים לשרת לתקופה ארוכה, לא צריכים רק בגחמה זו או אחרת – תנסו לשבת ולעבוד.

אבישי ברוורמן: אחד מכם חייב לקחת את זה בתור פרויקט אישי.

אבישי ברוורמן: שאת הדבר הזה אחד מכם ייקח כפרויקט אישי עם פתיחות.

אבישי ברוורמן: לא לבוא – כמו שהרבה פעמים אנשים באים – זאת עמדתי, ניצחתי בדיון.

אבישי ברוורמן: מעבר למר לוי ומר ינאי יש פה מאות עובדים.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין אומר יפוטרו כאן – אמרת אתמול – יעבדו במקום אחר.

אבישי ברוורמן: לא תמיד.

אבישי ברוורמן: אני אומר לך– ואמרתי את זה, עברתי גם במשפחתי דברים – שהחוויה הזאת שאדם מפוטר, ולעיתים רבות הוא לא מוצא עבודה, היא טראומה כל כך אדירה לחיים האישיים שלו, לחיים המשפחתיים.

אבישי ברוורמן: אני לא מדבר פה על הכנסה, זה הרס פסיכולוגי.

אבישי ברוורמן: כל הזמן אומרים שהאבטלה פה היא כל כך נמוכה.

אבישי ברוורמן: אז את השכר הנמוך והעוני – את הדברים האלה שוכחים להגיד, ואני שמח שיותר ויותר אנשים מתבטאים בנושא.

אבישי ברוורמן: אבל בנושא הזה, בואו נשמור שהאבטלה תהיה נמוכה.

אבישי ברוורמן: חלק מזה זה לעיתים להכניס את הפקק.

אבישי ברוורמן: הנער ההולנדי והסכר בחור והמים יוצאים – לפעמים מספיקה אצבע אחת קטנה של אחד מכם.

אבישי ברוורמן: אז אם אני מבקש לסכם את זה - - -

<עמית מרזאי: אפשר להוסיף משהו לפני?

<ליזה חדש: יש גם נקודה חשובה בנוגע להתחייבות העסקה לעובדים, על מנת שנבין שזה לא מס שפתיים.

<ליזה חדש: יש התחייבות ל-12 חודשים.

<ליזה חדש: אין כוונה לקלוט - - -

<רונן לוי: תגידי כמה כסף זה יוצא, ליזה.

<ליזה חדש: מיליונים רבים שיעלו לחברה - -

<רונן לוי: 60 מיליון שקל.

<ליזה חדש: - - וגם נחסכים למדינה, אם יופנו לדמי אבטלה.

<רונן לוי: או שאני אשלם או שהמדינה תשלם.

<רונן לוי: כאשר מדובר על התחייבות ל-12 חודשים, יש כאן עסק אמתי שרוצה להתקיים יותר.

<רונן לוי: אז תעזרו לו, אם אפשר.

<רונן לוי: כבוד היושב-ראש, יש לי הצעה.

<רונן לוי: אני חושב שאולי צריך לעשות פה שינוי בחוק.

<רונן לוי: לא אכפת לי לקחת מימון עד לשינוי החוק.

<רונן לוי: חברות שמגיעות לפירוק אחרי הקפאת הליכים – בהקפאת הליכים, יכולה להיות חברה טובה שבאים כמה רוכשים שמתמקחים במחיר.

<רונן לוי: יש התמקחות, ומישהו זוכה.

<רונן לוי: ואז לא צריך התערבות, כי אם יש בה פוטנציאל, יש בה כסף, יש בה רכוש, קונים אותה.

<רונן לוי: אם לא נמצא לה קונה והיא הלכה לפירוק – פירוק, זאת אומרת, זהו, מביאים דחפור, מוחקים את החברה.

<רונן לוי: אז צריכה לבוא פה התערבות.

<רונן לוי: ונמצא רוכש, שבמצב רגיל אי-אפשר לרכוש את החברה, כי הוא יפסיד פה עשרה מיליון שקל לטווח של עד חמש שנים, ואחרי זה הוא מאמין שהוא יוכל להחזיר את זה.

<רונן לוי: למעשה, זו ההלוואה שאני מבקש.

<רונן לוי: אני רוצה שיבינו, גם בטוקבקים וגם בציבור – יומיים אני לא מתראיין ולא עונה לעיתונאים.

אבישי ברוורמן: בסדר, טוב מאוד.

<רונן לוי: כי חושבים שרונן מקבל פה מציאה.

<רונן לוי: למה שיבקש?

<רונן לוי: זה מגזר פרטי.

<רונן לוי: אני חושב שאם יעשו פה את החוק הזה - - -

אבישי ברוורמן: אתה מדבר על עזרה כאשר חברה מתפרקת ומישהו אחר רוצה להיכנס - -

<רונן לוי: ויש בה מעל מאה עובדים.

אבישי ברוורמן: - - מעל מאה עובדים – ויש לו בעיה של מימון ביניים לתקופה, המדינה צריכה להיכנס.

אבישי ברוורמן: אני מאוד אשמח.

אבישי ברוורמן: תעביר לנו את זה בצורה מסודרת.

<רונן לוי: אני אומר עוד פעם, לפי דעתי תהיה פה הצלה של – עוד פעם, אולי יקראו לזה בסוף, ואני אשמח, "חוק רונן", כמו ששאל אותי רזי ברקאי ברדיו.

<רונן לוי: אני אומר לך עוד פעם, בוא נחשוב על זה ביחד ותראה - - -

אבישי ברוורמן: אני אגיד לך, אני אדם מאוד פשוט.

אבישי ברוורמן: תקרא לזה "חוק רונן", "חוק ינאי", "חוק חדש", "חוק זילברשטיין" - -

<רונן לוי: אלפי עובדים – אלפי מובטלים.

<רונן לוי: אני מוכן גם להתאמץ, אם מישהו יגיד שיש משהו לא בסדר ברעיון שלי.

אבישי ברוורמן: אז תכתוב לי את זה.

<רונן לוי: שלחתי לך במייל.

אבישי ברוורמן: תשלח לי בצורה מסודרת - -

<רונן לוי: שלחתי לך.

אבישי ברוורמן: - - נקרא את זה, נשב אתם ביחד.

אבישי ברוורמן: כל חוק שאפשר להעביר אותו והוא חכם - - -

<רונן לוי: אם היא חברה טובה, יבואו משקיעים, ייתנו כסף, ייקנו.

אבישי ברוורמן: לגבי הדבר הזה, אם הרעיון - - -

<רונן לוי: אם יבטיחו לי שמישהו – אני מוכן שמישהו ייקח את החוק הזה - - -

אבישי ברוורמן: הבנתי מר לוי.

<רונן לוי: אני אקבל אותו רטרואקטיבית אם הוא יעבור בכנסת.

אבישי ברוורמן: מר לוי, הבנתי.

אבישי ברוורמן: בוא נעשה את זה פרה-פרה.

אבישי ברוורמן: את החוק נבדוק.

אבישי ברוורמן: נראה מה הוא - - -

<רונן לוי: אני מוכן להמתין עד שיעבור החוק אם מישהו יגיד לי שהוא לוקח את זה.

<רונן לוי: הוא לא יעבור, אני גם אוותר על הכסף.

אבישי ברוורמן: בסדר, אני הבנתי.

<רונן לוי: אבל אני רוצה שמישהו יוביל את זה.

אבישי ברוורמן: אני לא יכול לענות לך כרגע, אלא אם כן אני אקבל את זה בצורה כתובה.

אבישי ברוורמן: אני אבדוק את הדברים, ואז אני אתייחס.

אבישי ברוורמן: זה יהיה לא אחראי.

אבישי ברוורמן: כי אני אמרתי לך, כשאני אומר משהו, אני מתכוון ואני אסיים.

<רונן לוי: בסדר גמור.

אבישי ברוורמן: מר רזניק.

<עמית מרזאי: אני עמית מרזאי.

<עמית מרזאי: אני רוצה להוסיף לעניין הקרן – היה אתמול דיון סוער, וזה נאמר.

<עמית מרזאי: אבל זה לא נאמר כאן, וחשוב לי שזה יאמר.

<עמית מרזאי: הקרן מציעה תנאים, יש לה כללים, ואלו התנאים והכללים שקיימים.

<רונן לוי: אתה לא מבטיח לי שאני עומד בכללים.

אבישי ברוורמן: רונן.

אבישי ברוורמן: אני מבקש ממך, מר לוי.

אבישי ברוורמן: מר לוי.

אבישי ברוורמן: בסוף תהיה כוכב תקשורת בצורה הזאת.

אבישי ברוורמן: זה רק יפגע לך בעסקים.

<לאה ורון: עמית, אתה ממשרד הכלכלה וגם מהאוצר?

<עמית מרזאי: מעכשיו כן.

<עמית מרזאי: מה שאני רוצה לומר, נאמרו כל מיני דברים באוויר – כן חברה שנייה, שלוש חברות, לצקת פעילות.

<עמית מרזאי: זה מה שנאמר אתמול.

<עמית מרזאי: אני אומר שגם הדברים האלה צריכים לקבל את האישור.

<עמית מרזאי: בסוף זה גם אשראי בנקאי שצריך לקבל את אישור הבנק.

אבישי ברוורמן: ברור.

<עמית מרזאי: כלומר, אנחנו אומרים פה הרבה דברים - - -

אבישי ברוורמן: ברור לי.

אבישי ברוורמן: אבל השאלה היא כזאת, האם אתה לוקח על עצמך, מר מרזאי, את הנושא הזה עכשיו בתור אדם, שזה דבר נקודתי, לשבת עם אנשים, לא לחשוב על האגו – לפעמים מישהו אומר מילה קשה, דברים כאלה.

אבישי ברוורמן: לבוא בפתיחות ובאהבה - - -

<עמית מרזאי: אני חושב שזה מה שהיה אתמול.

אבישי ברוורמן: בסדר גמור.

אבישי ברוורמן: גמרנו.

אבישי ברוורמן: תשבו בלי תקשורת, תנסו למצוא פתרון.

אבישי ברוורמן: במה שאני יכול לעזור, אני אעזור גם כן.

אבישי ברוורמן: אני בטוח - - -

<רונן לוי: כבוד היושב-ראש, אין להם פתרון.

<רונן לוי: הם אומרים.

<רונן לוי: אנחנו סתם.

<רונן לוי: עוד פעם, אנחנו באנו מכפר-סבא.

<רונן לוי: לקח לנו שעתיים להגיע אתמול, שעתיים היום.

<רונן לוי: אתמול כל היום לא עבדנו.

<רונן לוי: אפשר לסכם את הדיון שאין עזרה, שהם הציעו את הדרך הרגילה.

<רונן לוי: אם יש מישהו – ואני קורא – במדינת ישראל שיכול להבין, שיכול לעזור, שחושב שצריך לעשות – עוד פעם, אלו הרבה חברות שיהיו בהן מפוטרים בגלל שהכסף הזה כלוא, שאי-אפשר לשחרר אותו בגלל הבירוקרטיה.

אבישי ברוורמן: הבנתי מה שאמרת.

אבישי ברוורמן: לגבי הנושא הזה, תעביר לי את זה בכתב.

אבישי ברוורמן: אני מיד אבדוק את זה.

אבישי ברוורמן: אני לא יכול לענות לך על הנושא הזה.

<רונן לוי: בסדר גמור.

<רונן לוי: מקובל עלי.

אבישי ברוורמן: עכשיו השאלה היחידה היא אם אתה חושב שאתה לא יכול לעזור, אז תלך.

אבישי ברוורמן: אז תגיד.

<רונן לוי: הוא אמר.

<דורון ינאי: לא, הוא אמר.

<דורון ינאי: מה שהוא יכול לעזור הוא כבר אמר.

<דורון ינאי: אבל זה לא מתאים.

אבישי ברוורמן: אין לך שום פתרון אחר?

<עמית מרזאי: אני הצעתי את - - -

אבישי ברוורמן: אני שמעתי כבר את הסיפור.

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה את השיחות - - -

<רונן לוי: הדרך הקונבנציונלית – הוא לא יעזור.

אבישי ברוורמן: רונן, מספיק כבר.

<רונן לוי: טוב.

אבישי ברוורמן: את ההצעה שהייתה – הצעתם להם לפצל את החברות כדי שיעמדו בקריטריונים ויקבלו 80% ערבות.

אבישי ברוורמן: זאת ההצעה שנתתם.

אבישי ברוורמן: הם דחו אותה מהסיבות שלהם.

אבישי ברוורמן: השאלה אם ישנו עוד פתרון נוסף שאתה יכול לחשוב עליו להקל במשהו.

<עמית מרזאי: אני לא יכול לומר כרגע, ולא במסגרת הקרן.

<עמית מרזאי: מה שהצענו היה במסגרת הקרן.

<עמית מרזאי: שוב, אנחנו לא הצענו לפצל שום דבר.

<עמית מרזאי: היה איזשהו שיח, אבל הם שללו את ההצעה.

<עמית מרזאי: בפורום הזה, בנקודת הזמן הזאת, אני לא יודע להציע הצעה אחרת.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

אבישי ברוורמן: רבותי, אין לי מה להוסיף על מה שנאמר כאן.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אני מאחל לכם חנוכה שמח.

אבישי ברוורמן: מה שאני מבקש בכל זאת, תודיעו לנו מתי תהיה לכם פגישה עם החשבת ומה היו תוצאות הפגישה.

אבישי ברוורמן: אתה בטח תשב שם בישיבה, והישיבה תהיה ללא מוצא.

<לאה ורון: תודיעו בבקשה לוועדה.

אבישי ברוורמן: לוועדה, ואנחנו נמשיך לעקוב.

אבישי ברוורמן: המטרה שלנו, למרות כל מה שנאמר כאן, למצוא פתרון כדי שהחברה תתפקד.

אבישי ברוורמן: אם יש צורך במימון ביניים מסוים, שיימצא לזה פתרון.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכם.

<יובל ארד: אם אפשר, רק שאלה קטנה.

<יובל ארד: עורך דין יובל ארד, שותפה של עורכת הדין ליזה חדש, מייצג את עובדי "אופיס דיפו".

<יובל ארד: שאלה קטנה לאנשי האוצר, אם אפשר.

<יובל ארד: הרי לכל קרן אמנם יש את הכללים ואת התקנון שלה, אבל ידוע לי שלקרנות האלה יש גם ועדות חריגים.

<יובל ארד: אני מניח שהמצב הנקודתי הפעם מצדיק פה להיכנס לוועדת החריגים באישור שר האוצר.

<יובל ארד: אפשר גם להגיע לפתרונות שהם חורגים מתקרת הקרן.

<יובל ארד: השאלה אם הדבר הזה נבחן או שהוא פשוט נשלל על הסף.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך על השאלה.

אבישי ברוורמן: מר מרזאי.

<עמית מרזאי: אני ניסיתי להעביר את המסר הזה קודם.

<עמית מרזאי: אני אומר את זה שוב.

<עמית מרזאי: יש ועדת חריגים לקרן, ויש חברות שחורגות מהכללים היבשים של הקרן.

<עמית מרזאי: לפעמים מאשרים ולפעמים לא.

<עמית מרזאי: זה מה שרציתי לומר גם כאן.

<עמית מרזאי: אם יבנו איזשהו מבנה שיכול להתאים לכללים של הקרן, זה יצטרך לעבור את ועדת החריגים.

אבישי ברוורמן: תקשיב מה שאני אומר לך עכשיו, אני לא יכול לסבול יותר את הבירוקרטיה הישראלית.

אבישי ברוורמן: תאמין לי, אני הייתי נשיא אוניברסיטה.

אבישי ברוורמן: אתה יודע שבאו אלי בהתחלה – באתי ב-1990.

אבישי ברוורמן: היו 5,000 סטודנטים.

אבישי ברוורמן: גירעונות עתק, ואני ביקשתי איזו עזרה.

אבישי ברוורמן: לא נתנו לי בהתחלה כלום.

אבישי ברוורמן: אם לא היו באים כמה אנשים מבחוץ – ובהתחלה התחלתי לסחוב עלי.

אבישי ברוורמן: היו אומרים לי תעשה את זה ואת זה.

אבישי ברוורמן: שואלים אותך עכשיו פה שאלה.

אבישי ברוורמן: יש פתרון פה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש ממך, אם הייתי מנכ"ל של חברה גדולה והייתי שוכר אותך בתור סמנכ"ל, והייתי אומר לך תמצא פתרון, היית עושה את זה.

אבישי ברוורמן: פה תמיד ישנה סיבה.

אבישי ברוורמן: יש את התהליך והוועדה.

אבישי ברוורמן: אז נניח ש-800 האנשים האלה ילכו הביתה.

אבישי ברוורמן: נניח שזה נכון, שהם הולכים הביתה.

אבישי ברוורמן: ונניח שבשונה ממר זילברשטיין, הם לא ימצאו עבודה.

אבישי ברוורמן: אז בשביל 800 המשפחות האלה, בוא תשב עכשיו ותחשוב במהירות, כאילו החיים שלך – אבא שלך יכולים עכשיו לפטר אותו, והוא ימצא את עצמו ללא עבודה, מה שקרה אצלי במשפחה במקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: ותחשוב עכשיו איך אתה לוקח ומכנס תוך יום – איך אתה עושה ועדת חריגים, ואת אותם אנשים עסוקים, מכנס אותם.

אבישי ברוורמן: אולי יש לזה פתרון.

אבישי ברוורמן: זו הבקשה שלי.

אבישי ברוורמן: לא להגיד לי מה קרה.

אבישי ברוורמן: מי עומד בראשות ועדת החריגים הזאת?

<לאה ורון: מי עומד בראשות ועדת החריגים?

<עמית מרזאי: חברים בה נציג ציבור, סוכנות עסקים קטנים ובינוניים ונציג של החשב בכללי.

אבישי ברוורמן: נו, אז אי-אפשר לקרוא להם היום?

<לאה ורון: אבל מי עומד בראשותה?

אבישי ברוורמן: מי בראשותה?

<עמית מרזאי: זה שנתנו כותרות – ועדת חריגים, זה משהו שיכול להתכנס ברגע.

<עמית מרזאי: זה בכלל לא עניין של זמן.

אבישי ברוורמן: אז מה הבעיה?

<עמית מרזאי: אין בעיה.

<עמית מרזאי: אני פשוט - - -

<רונן לוי: למה לא התכנסנו אתמול?

<יאיר זילברשטיין: צריך לפנות - - -

<יונתן רזניק: - - -

אבישי ברוורמן: חבר'ה, מה שאני רואה ממכם – אני רואה קיר.

אבישי ברוורמן: החיים זה שפת גוף .

אבישי ברוורמן: אני רואה אותך, אני רואה את שפת הגוף – באנו לישיבה עם ברוורמן בשמונה בבוקר.

אבישי ברוורמן: לא יהיה שום פתרון.

אבישי ברוורמן: רשמנו, הלכנו.

אבישי ברוורמן: כי בסופו של דבר זה רק כנסת ישראל.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מבקש שתיקחו את ההערה שלי לא מהכנסת, מהלב שלכם.

אבישי ברוורמן: אם יש ועדת חריגים, שהם שלושה פקידים שאפשר לכנס, ואם יש אדם יצירתי שאומר בוא נפתור את הבעיה באיזושהי צורה – יכול להיות שהכול יסתדר.

אבישי ברוורמן: אבל יכול להיות שילכו 800 אנשים לרחוב.

אבישי ברוורמן: וזה יהיה על הראש שלכם.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.