ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 123, 2013-11-26 09:00

אבישי ברוורמן: ברשות מרנן ורבנן, גברותי ורבותי.

מאיר כהן: קהל נכבד.

אבישי ברוורמן: קהל נכבד, כבוד שר הרווחה מאיר כהן, סגן שר החינוך הבאר-שבעי ידידי משכבר הימים מר וורצמן, חברי הכנסת, ראשי הערים שנמצאים כאן: רוביק דנילוביץ', טלי פלוסקוב, מיכאל ביטון, בני ביטון, כולכם כאן.

אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון הזה בעצם בשתי שאלות מרכזיות לפני שנעבור לבעיה הנקודתית, ואני פונה פה לנציגי האוצר ולנציגי משרד הכלכלה.

אבישי ברוורמן: קודם כול השאלה הראשונה, האם אנחנו עומדים עכשיו בתחילתו של תהליך – שעקב הבעייתיות שיש לנו בייצור ובנושאים אחרים אנחנו מגיעים להחלטה של האטה מסוימת מעבר לסטארט-אפים – שהמשמעות שלו צפי לעליית האבטלה, הפיטורים במשק, או שבעצם כל מה שאנחנו אומרים עכשיו, שיש לנו בעיות נקודתיות שצריך להתמקד בהן, ואז הדיון הוא שונה.

אבישי ברוורמן: לכן, קודם כול אשמח לשמוע את משרד האוצר ואת משרד הכלכלה ברישה של הנושא הזה, מכיוון שאצטט את שר הכלכלה שאמר, שלא המפעלים הם הדברים שמעניינים אותו אלא העובדים, אז אם במידה שאנחנו טוענים – נשמע את זה ממשרד האוצר וממשרד הכלכלה – שאין לנו שום דבר שונה במשק הישראלי, שאין לנו בעיה אמיתית, למרות השאלות לגבי היצוא ודברים שקורים בשוק העולמי, אין לנו שום בעיה מבחינת פיטורים, ויש לנו רק בעיות נקודתיות שבאות עקב התנהלות המשק שיש חברות מסוימות שבאות למשבר ומפטרים עובדים במקום אחר.

אבישי ברוורמן: השאלה שלי, אם כן אני מצטט את שר הכלכלה, מה עושים אז לגבי העובדים?

אבישי ברוורמן: אם העובדים בראש מעיינינו אז במידה שיש פיטורים נקודתיים, איך דואגים גם לעובדים האלו, נניח איפה שמפטרים אותם.

אבישי ברוורמן: לכן אני רוצה מאוד בקצרה, כי אתן פה לדוברים.

אבישי ברוורמן: קודם כול, מיהו נציג האוצר הבכיר?

<יאיר זילברשטיין: יש לנו שני נציגי אוצר.

<רן רידניק: אני אתייחס לזה.

אבישי ברוורמן: קודם כול השאלה הראשונה, כבר לא אחזור על הנקודה הכללית, על מדיניות המסים, כבר אמרתי את שלי, מר כהן אמר את שלו, אני בא לנקודה הבסיסית, האם מה שאנחנו רואים כאן ב"רותם", ב"אופיס-דיפו" ובמקומות אחרים זו תחילתה של תופעה שבה אנחנו צופים עלייה בפיטורים, באבטלה שנצטרך להתמודד אתה?

אבישי ברוורמן: ואז איך ההתמודדות של האוצר ושל משרד הכלכלה, או שיש לנו אך ורק שתי בעיות נקודתיות – יהיו בעיות נקודתיות אחרות – ואז נפתח את הדיון לגבי הבעיות הנקודתיות - איך אנחנו מתמודדים אתן.

אבישי ברוורמן: אדוני.

<רן רידניק: שלום, אתייחס לסוגיית המקרו שתיארת כרגע, ואני חושב שהתיאור שלך, לפחות התיאור השני הולם.

<רן רידניק: אנחנו עוקבים באופן שוטף, אפילו באופן הדוק אחרי כל נתוני המקרו, בייחוד נתוני התעסוקה שכיום יש אפשרות גם לעקוב אחריהם בצורה חודשית טובה יותר לנוכח המעבר לכוח-אדם ברמה חודשית החל משנה שעברה.

<רן רידניק: וצריך להגיד שלגבי הסוגיות הנקודתיות – אני מניח שתדברו עוד מעט – ברמת המקרו המצב כרגע חזק, יציב ואפילו טוב מאי-פעם.

<רן רידניק: אנחנו מסתכלים על נתוני המקרו - שיעורי התעסוקה כרגע של החודשים האחרונים, של השנה וחצי האחרונה גם הם מהגבוהים מאי-פעם, כלומר יותר אנשים מאי-פעם עובדים בהשוואה היסטורית, שיעורי האבטלה גם מאוד מאוד נמוכים גם בהשוואה היסטורית לישראל, גם בטח בהשוואה למדינות רבות בעולם.

<רן רידניק: אני חושב שאנחנו נמצאים בחלק העליון, לא מעט מדינות אירופיות היו רוצות להיות ברמה שקרובה אלינו מבחינת שיעורי אבטלה.

<רן רידניק: אין פערים גדולים בעולם של חלקיות משרה, גם כאן אנחנו במצב טוב יחסית, וגם מגמות החודשים האחרונים - - -

אבישי ברוורמן: זאת אומרת – אני פשוט מקצר כי יש פה כל כך הרבה אנשים – הנקודה היא שאין פה בעיה של גל פיטורים, כמובן כבר שאמרנו שאחד הדברים שעצובים במדינת ישראל שחצי אמת יותר גרועה משקר, כי ברגע שאומרים – ראש ממשלה, שר האוצר, אפילו הנגיד לשעבר – שבישראל הכלכלה הטובה בעולם, ומצד שני היא הכלכלה הענייה ביותר בעולם המפותח, ש-50% מהעובדים מקבלים השלמת הכנסה, שהשכר לא ראוי, אז הייתי תמיד מגדיר את זה – אבל בנקודה הספציפית הזאת היום אנחנו לא מדברים כרגע על השכר של העובדים, אם הוא ראוי או לא ראוי, אתה אומר כרגע, ואני לוקח אותך - אין כרגע תנודות לדעתכם לגבי גל פיטורים, לכן - - -

<רן רידניק: אני עוד 40 שניות מסיים.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<רן רידניק: שוב, כמו שאמרת, כמו שאני קודם לכן אמרתי, נתוני התעסוקה כרגע מאוד מאוד חזקים.

<רן רידניק: בכלל, צריך לזכור שבישראל בסך הכול שוק העבודה דינמי ומתפתח, ובכל שוק עבודה שכזה יש תחלופה טבעית והגיונית של עובדים.

<רן רידניק: רק מבחינת מספרים - התחלופה הטבעית במצב חיובי הוא שלמעלה מ-10,000 עובדים מדי חודש מחליפים את מקום עבודתם, כלומר, כמה עשרות או כמה מאות עדיין בעולם המקרו זה מעט, יש תחלופה גדולה מאוד של עובדים, זה תהליך טבעי ורצוי, עובדים שבוחרים, עובדים שלא רוצים ומוצאים מקום עבודה חלופי.

<רן רידניק: בשנה וחצי האחרונות כ-12,000 עובדים סיימו את מקום עבודתם מדי חודש, וכ-20,000 עובדים נכנסו למעגל העבודה, כלומר, עדיין - - -

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, הסברת את זה.

אבישי ברוורמן: השאלה שלי עכשיו למר איצקוביץ ממשרד הכלכלה, בהנחה שהטענה של מר רידניק נכונה – כמו שציטטתי את השר בנט, אותו מעניינים העובדים ולא המפעלים בנקודה הזאת – בהנחה שיש לך את התחלופה הזאת, מה משרד הכלכלה עושה כדי שבמידה שמפטרים עובדים, עוד לא דיברתי על זה, האם יש לו בכלל מדיניות מה לעשות עם העובדים?

אבישי ברוורמן: להכשיר אותם?

אבישי ברוורמן: לעזור להם?

אבישי ברוורמן: ואז אני פותח את הדיון הנקודתי.

<נחום איצקוביץ: קודם כול, כל מפוטר זה עולם ומלואו, וכמי שלא מזמן רק יצא מעולם הרווחה אני מכיר בקושי העצום של כל משפחה ומשק בית, צריך לקחת את זה בחשבון.

<נחום איצקוביץ: אני מאשר את הנתונים, גם הנתונים שלנו, גם של שירות התעסוקה וגם של הלמ"ס מאשרים את מה שרן אמר, לא שהוא צריך את האישור שלי, אבל גם אנחנו בדקנו את הנקודה הזאת.

<נחום איצקוביץ: ישנם שני נתיבים מרכזיים שמשרד הכלכלה עוסק בהם, נתיב אחד הוא נתיב של כל מה שקשור להכשרת עובדים והתאמה של עובדים לשוק המשתנה, כך יש תקציבים, אבל כנראה שיצטרכו לתגבר אותם, במיוחד בכל נושא כוח העבודה המקצועי, הטכני שהוא בחסר מאוד גדול.

<נחום איצקוביץ: באשר לצד שנוגע גם למרכז ההשקעות, צד של הביקושים, יצירת מקומות עבודה, זה תחום שבו אני עוסק, יש לנו שני מסלולים שאנחנו מקדמים: אחד זה מסלול השקעות ההון.

<נחום איצקוביץ: אני יכול לומר שבשנה האחרונה - אני כמה חודשים בתפקיד - ביצענו השקעה בהיקף של כ-300 מיליון שקל שממנפת מיליארד וחצי ומביאה לסדרי גודל של כ-3,000 עובדים בפריפריה, אלה השקעות שביצענו ואישרנו אותם - - -

<בני ביטון: איפה בפריפריה?

<בני ביטון: איצקוביץ, איפה בפריפריה?

<נחום איצקוביץ: אגיד לך.

אבישי ברוורמן: רגע, ראש עיריית דימונה.

<נחום איצקוביץ: גם בדימונה אישרנו.

<בני ביטון: איפה?

<נחום איצקוביץ: גם בדימונה.

אבישי ברוורמן: תכף אתן לך את זכות הדיבור, אתה יודע שאתן לך, מר ביטון.

<נחום איצקוביץ: גם בעיר דימונה אישרנו, אני לא אומר שזה מספיק לחלוטין.

<נחום איצקוביץ: יש לנו גם מסלול שנקרא "מסלול תעסוקה" וגם מסלולי תעסוקה החל משכר גבוה שמניע אנשים לפריפריה ברמות שכר גבוהות בנושאים של היי-טק, אבל גם ברמות השכר - - -

אבישי ברוורמן: נחזור אליך, תודה רבה.

<נחום איצקוביץ: יש לי גם רשימה לא קטנה, כולל בדימונה.

<נחום איצקוביץ: לא מספקת, אבל לא קטנה.

אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון עכשיו, כי אני מסתכל עכשיו ברשימה שקיבלתי, ביקשתי מלאה ורון מנהלת הוועדה, ואני מתייחס כרגע לדברים של מר רידניק, שבעצם אנחנו רק בתנודתיות, אינשאללה, אבל אני רואה על הרבה מאוד חברות שבאמת - ואני חושב שחלק גדול מתרכז בפריפריה - שיש בהן פיטורים: "רותם אמפרט" תכף אנחנו נדבר, ב"כי"ל" - 130 עובדים, "פלאפון", "סלקום", "פרטנר", גם במערכת הבנקאית, "נגב טקסטיל" - 46 נסגר באמצע אוגוסט, "מריאן פלסט" במגדל העמק בתהליך הקפאה - 70 עובדים בסכנה, אנחנו מסתכלים - בקריית-שמונה יש את "סלטקס", יש בקיבוץ סאסא צמצום, אני יכול להמשיך הלאה, ב"אקספרס" באשקלון - 160 עובדי קבלן, "בזן" הודיעה על כוונה לפני שבועיים לפטר 240 עובדים ופיטרה כבר 1,000 עובדים קבלן, בתע"ש יש תוכנית של פיטורים.

אבישי ברוורמן: אני רואה את הדברים האלה ונדמה לי שגם יש פה איזה פירוז לפריפריה, ולכן אפתח דווקא בשיחה שאני רוצה עם הקברניטים של האזור, אנשים שמובילים עכשיו, במקרה יש לנו פה באמת לאור הדיון גם ארבעה אנשים מהדרום.

אבישי ברוורמן: אפתח - ברשותך, מאיר, אתה כבר לא ראש עיר, אתן לך תכף לדבר.

אבישי ברוורמן: אני מודה לדוד צור שהעלה את הנושא, כמובן אתן לך לדבר, גם לחבר הכנסת רוזנטל - אבל אפתח בראשי העיריות: ראש העיר המוביל בדרום רוביק דנילוביץ, אחריו – הגב' פלוסקוב, אחריה – ראש עיריית דימונה בני ביטון, ואחריו – ביטון השני, מיכאל ביטון ראש עיריית ירוחם.

אבישי ברוורמן: אני מבקש בקצרה, ממוקד, כי אנחנו רוצים באמת לשמוע את כולם.

<רוביק דנילוביץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי וחברי השר, סגן השר, חברי הכנסת, תודה רבה שהעליתם את הסוגיה הזו על סדר-היום.

<רוביק דנילוביץ': אנחנו נמצאים כאן כי אנחנו מאוד מודאגים, אנחנו מודאגים מאוד מכיוון שהממשלה, גם הקודמת וגם הממשלה הנוכחית, החלו בכמה צעדים חשובים מאוד בכל מה שקשור בפיתוחו של הנגב: שינוי של תפיסה, מעבר צה"ל דרומה ויחידות העילית בראש, תקשוב, 8200 מודיעין, פארק ההיי-טק שכבוד היושב-ראש הוא בעל החזון של הפארק, עיר הבה"דים, וקורה תהליך שהוא תהליך מאוד חיובי: השקעה בתשתיות תחבורה, רכבות, כבישים, מחלפים, בעזרת השם גם נבטים, יש תהליך שהוא תהליך טוב.

<רוביק דנילוביץ': אנחנו פתאום מוצאים את עצמנו בחשש כבד מאוד לגל של פיטורים שרק מתחיל עכשיו ואנחנו לא יודעים איפה הוא יסתיים.

<רוביק דנילוביץ': אני אומר את הדברים האלה, ודווקא נמצאים פה חברים נכבדים מהנהלת "כי"ל" שיש שיתוף פעולה באמת פורה ויוצא דופן בנגב, הם בסך הכול מעסיקים את התושבים שלנו, ואנחנו כולנו מבקרים במפעלים.

<רוביק דנילוביץ': לא מדובר רק בתושבים של באר-שבע, יש דימונה, ערד, ירוחם, הקיבוצים המושבים והחברה הבדואית, אכפת לנו שהאנשים האלה ימשיכו להתפרנס בכבוד.

<רוביק דנילוביץ': ביקרתי במפעל הזה לפני מספר חודשים, אני רוצה לומר לכם, ארץ-ישראל היפה, העובדים שם עובדי כפיים, אנשים שבאמת אכפת להם ממקום העבודה שלהם, כל כך מסורים, כל כך מקצועיים, כל כך אוהבים את מה שהם עושים, כל כך תורמים לתוצר הלאומי, וכשאנחנו רואים מפעל כזה שהוא חשוב לנו, גם ברמה הלאומית, ואנחנו רואים את העובדים, אנחנו כראשי הרשויות לא יכולים לתת את היד שהתושבים האלה ייפגעו, כי הם בסך הכול מניעים את גלגלי הכלכלה.

<רוביק דנילוביץ': ברגע שיחל גל פיטורים שכזה, אנחנו לא יודעים איפה הוא יסתיים.

<רוביק דנילוביץ': ולכן – ביקשת בקצרה, אדוני, ואני מכבד את בקשתך כי יש עוד הרבה דוברים – אני ממש מבקש, אני פונה להנהלת "כי"ל" - עשינו הרבה מאוד דברים משותפים ביחד, ואני יודע שיש לכם עוד אתגרים גדולים, לא דיברנו פה עוד על שדה בריר אולי זה לא המקום, אולי במקומות אחרים, יש עוד מה לעשות, אני ממש מבקש מכם, עד היום היה שיתוף פעולה, כשאני מדבר שיתוף פעולה, אז זה לא רק בין ההנהלה לוועד העובדים שזה יחסי עבודה ביניכם וזה במסלול אחר, גם בינינו, ראשי הרשויות לבניכם, אנחנו ממש מבקשים מכם: כרגע תעצרו, תקפיאו את מכתבי הפיטורין, שבו ביחד, אני מאמין גדול שאפשר יהיה להגיע לפתרונות שהם בהסכמת כולם, אנחנו ממש מבקשים לא לעשות את הצעד החד-צדדי הזה.

<רוביק דנילוביץ': תודה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני ראש העיר.

אבישי ברוורמן: טלי פלוסקוב, ראשת עיריית ערד, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני נמצאת עכשיו בעיצומו של תהליך מאוד כואב, כמו שהקראת רשימה של מפעלים שעכשיו מפטרים עובדים, כרגע בערד נסגר מפעל "פלקסטרוניקס" שחלק מהעובדים הועברו לאופקים, חלק מהעובדים נשארו בבית.

מאיר כהן: כמה עובדים?

טלי פלוסקוב: מדובר על כ-150 עובדים, זו מכה קשה מאוד לעיר שלנו, קשה מאוד, והמצב הוא מאוד לא יציב, וכולנו מודאגים, גם התושבים מאוד מודאגים.

טלי פלוסקוב: אני מאוד אהבתי את האמירה: אני לא דואג למפעלים, אני דואג לעובדים.

אבישי ברוורמן: ציטטתי את שר הכלכלה.

טלי פלוסקוב: כן, הבנתי.

טלי פלוסקוב: אבל מצד שני, אם לא נדאג למפעלים אז איך נדאג לעובדים?

טלי פלוסקוב: זה לא סוד שהמדינה עדיין לא מצאה נוסחה שנותנת מספיק הטבות ליזמים כדי להגיע לערי הפריפריה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת לשעבר, השר לשעבר רן כהן, בוא תמצא מקום בשולחן.

רן כהן: אמצא, תודה.

אבישי ברוורמן: בוא פה על-ידי, רן, בוא.

רן כהן: אני בא.

טלי פלוסקוב: עדיין לא מצאנו נוסחה שתיתן ליזם להבין שאנחנו רוצים אותו גם בערי הפריפריה.

טלי פלוסקוב: הפער בין מס החברות שהוא משלם במרכז הארץ לבין המס אצלנו הוא קטן מאוד, זה עדיין לא מספיק כדי לשכנע אותו להגיע לשם.

טלי פלוסקוב: דבר נוסף שאני רוצה לגעת בו זה הסמכויות שלנו כראשי רשויות.

טלי פלוסקוב: למה לנו אין say בכלל בנושא הזה?

טלי פלוסקוב: אנחנו לא יכולים לצ'פר אותו לא בארנונה, לא בשום דבר אחר.

טלי פלוסקוב: הייתי במשרד הפנים והצעתי להם נוסחה, הנוסחה שהצעתי היא כזו: בואו ניתן להם על חשבוני, על חשבון הרשות, שנה ראשונה אני מוכנה לתת לו פטור מארנונה, ושלוש שנים הבאות אני מוכנה לתת לו הנחה בארנונה במקביל למספר מקומות עבודה שהוא מייצר, כמה שיותר מקומות עבודה אני מוכנה לתת לו יותר הנחה בארנונה כדי שמשנה חמישית, כשהוא עומד חזק על הרגליים כבר, להתחיל לגבות כל מה שמגיע שהוא ישלם למדינה ולנו.

טלי פלוסקוב: שוב פעם אני אומרת, העיניים היפות שלנו והרצון הענק שלנו לעזור להם לא עוזר, חברים, זה לא מדבר אליהם, אנחנו חייבים למצוא נוסחאות כדי שישתלם להם כלכלית להגיע אלינו.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, טלי.

טלי פלוסקוב: אסור לנו לרכז – משפט אחרון – את הכול במדינת תל-אביב, אנחנו עושים טעות ענקית, גם אסטרטגית וגם כלפי המדינה.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה תיקחו את זה בחשבון ותחשבו את זה כלכלית, נקודה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מבני ביטון ראש עיריית דימונה.

<בני ביטון: אדוני היושב-ראש, מכובדי, שר הרווחה ראש עיריית דימונה לשעבר שעשה רבות למען דימונה, ראשי הרשויות וחברי הכנסת, מדברים יפה פה, אבל אנחנו בפצצה חברתית, רבותי, אני מדבר על דימונה, דימונה היום ב-17% אבטלה.

<בני ביטון: אז מדברים לי על 120, 130 עובדים, אני אומר לכם ש"כימיקלים לישראל" זה העוגן שלנו היום בדרום, ואם "כימיקלים לישראל" תפטר את ה-130 האלה, העובדים האלה, אני אומר שאפשר היום להגיד שאנחנו סוגרים את דימונה.

<בני ביטון: ואני קורא פה, אדוני היושב-ראש, לקחת את כל הנושא הזה של התעסוקה בכלל בדרום ובפרט בדימונה – אז מדברים אתי על עיר הבה"דים, אני שומע את רוביק דנילוביץ, זה יפה מאוד, עיר הבה"דים יורדת, התשתיות, רכבות, הכול, אבל איך אני אסביר לאימא או לאבא שבאים אלי ללשכה, ומאיר יודע, וראשי הרשויות יודעים שאין להם מה לאכול, אין עבודה.

<בני ביטון: אני חודש ימים בלשכת ראש העיר, אני מתעסק רק בתעסוקה, תעסוקה, תעסוקה, תעסוקה.

<בני ביטון: אני פונה אליכם, חברי, באמת חברי, אני קורא לכם, כמו שרוביק אמר, אנשי הנהלת "כמיקלים לישראל", להקפיא לאלתר את הפיטורים שלכם וללכת להידברות יחד עם ועד העובדים, אני יודע שיש לכם בעיות, ושדה בריר על הפרק, אפשר לשלב את זה ביחד, אני אומר את זה, אפשר לשלב את זה ביחד.

<בני ביטון: אנחנו זוכרים את חוק עידוד השקעות שרוביק, מאיר, אנוכי וטלי דיברנו, היינו אוזן קשבת לכם, תהיו אוזן קשבת לנו.

<בני ביטון: ה-130 האלה הם כמעט 70%, 80% מעובדי דימונה, אני אומר לכם מעובדי דימונה.

<בני ביטון: אני לא יודע מה לעשות, זה חורה לי, זה קשה לי, אני אומר לכם - זה קשה לי.

<בני ביטון: אני מאמין שיחד עם חברי הכנסת, יחד עם ראשי הרשויות תקפיאו את זה, בואו אתנו, בואו אתנו להידברות, אני מוכן להיות אוזן קשבת שלכם, אני מוכן לשבת אתכם, גם עם שרת הבריאות, וגם דיברתי עם מאיר כהן, ולדבר על שדה בריר, אני יודע שזה – אל תערבו את שני הדברים האלה ביחד, ה-130 עובדים זה מכת מדינה.

<בני ביטון: אדוני היושב-ראש, - - -

אבישי ברוורמן: תודה.

<בני ביטון: אני לא מסיים, אני עוד דקה רוצה להגיד לך, יורדת עיר הבה"דים, כל צבא הגנה יורד, אנחנו רואים את 8200 - בשבוע שעבר היה סקר שהם לא רוצים לרדת לדרום, שהם לא.

אבישי ברוורמן: נכון.

<בני ביטון: דיברתי, עליתי לתקשורת ודיברתי בתקשורת ודיברתי עם מפקד 8200.

<בני ביטון: יש לנו עיר מצוינת בדימונה, יש מערכת חינוך לתפארת, יש עיר טובה, אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, זה יהיה הפתיל החברתי הבא, זה ואדי סאליב מה שיקום היום בנגב אם לא נעצור את זה, אני אומר לך שאני יחד עם עובדי "כימיקלים" ועם "רותם" אני אעצור, אין כניסה לא לים המלח ולא ל"רותם", אני אעמוד על הכבישים יחד עם כל ראשי הרשויות.

<בני ביטון: אני מתריע שעה אחת קודם, זה 17% אבטלה, זה לא בא ברגל, זה לא ערד, זה לא באר-שבע וזה לא ירוחם גם, זה דימונה, ודימונה עיר מצוינת, עיר ואם בישראל.

<בני ביטון: אני מבקש ממך אדוני היושב-ראש וגם ממך, אדוני שר הרווחה ראש עיריית דימונה לשעבר, שבאמת עוזר לי וכל היום, אז אני מבקש מכל חברי הכנסת.

אבישי ברוורמן: כמו ששמעתם הבוקר, מאיר כהן הוא יד ימינו של שר האוצר, אני באמת חושב שיש לו השפעה.

<בני ביטון: הוא יד ימינו של שר האוצר, אבל תעסוקה, תעסוקה זו המכה, זו המכה החברתית.

דב חנין: יד שמאלו אנחנו - - - יד שמאלו.

אבישי ברוורמן: היום זה נשמע כמו יד ימינו.

אבישי ברוורמן: אבל בכל מקרה אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: מיכאל ביטון ראש עיריית ירוחם.

<מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, קודם כול זאת שעת רצון נדירה שעולה לדיון משהו שקשור לנגב.

<מיכאל ביטון: יושב-ראש ועדת כלכלה הוא איש הנגב, והשר הבכיר שיושב כאן הוא בן ירוחם ובן דימונה ואיש הנגב, וסגן השר בחינוך הוא בן באר-שבע, אז עכשיו יש פה איזה היפוך תפקידים, אנחנו בני הנגב כולנו, עובדי הנגב, תושבי הנגב נושאים עיניים לאנשי ממשלה וכנסת שמייצגים אותנו.

<מיכאל ביטון: אנחנו גאים בכם וזו שעת רצון שאתם בתפקידים האלה, אבל זאת גם חובה ואחריות.

<מיכאל ביטון: אני רואה פה עוד חברי כנסת וראשי ערים, הנהלת "כי"ל", והעובדים שהם הכי חשובים.

<מיכאל ביטון: אני רוצה להגיד לך שבנגב מצד אחד יש שעת רצון שרוביק דיבר - השקעות ופיתוח, יש הזדמנויות, אבל יש איום גדול, המספרים לא מתחברים.

<מיכאל ביטון: זה שיש צמיחה, זה שאיש האוצר מדווח על העסקה מקסימלית במדינה יותר מאי-פעם זה לא עושה טוב בינתיים, לא לאופקים, לא לדימונה, לא לירוחם, לא למצפה, זה לא עושה טוב, הנתונים לא עובדים שם.

<מיכאל ביטון: ואז מה קורה, יש פה מפעל שבעינינו הוא פסגת ההעסקה המכובדת, כשאתה עובד ב"רותם" אתה גאה, אתה פועל גאה, בסדר, זה לא הנמל ולא שחיתות, זה עבודה קשה במכרות, בחום, ב-40 מעלות, אבל אתה בא הביתה עם משכורת טובה ועם פנסיה עתידית.

רן כהן: עד אתמול.

<מיכאל ביטון: כל עובד כזה שיוצא ממעגל ההעסקה המכובדת זה נזק ארוך טווח למשפחה, לקהילה ולעיר, וכל הערים האלה נושקות את 10% מלמעלה ומלמטה של אבטלה, וזה לא המספר הלאומי, לכן זה יחס מיוחד למקרה הזה.

<מיכאל ביטון: ואני אומר, אני מסכים, יש לנו קשר טוב עם "כי"ל" והם שותפים, ואני מאמין – מתוך היכרות עם הוועד הזה שנבחר והוא חדש והוא מתון והוא אחראי – שאם ישבו למשא-ומתן ויבנו פתרונות יצירתיים, הרבה עובדים יפרשו בהסכמה ובתנאים ובפנסיה מכובדת, אבל ללא צעדים חד-צדדיים.

<מיכאל ביטון: הדבר הזה גם מזיק, ראינו מה קרה ב"טבע" ובמקומות אחרים שהעלו בלון ניסוי לאוויר של פיטורים, זה פגע בשמה הטוב של החברה, פגע במעמד שלה במדינה, בכנסת ובממשלה.

<מיכאל ביטון: רגע לפני הברדק הזה, לעשות הקפאה, לשבת למשא-ומתן, ולהגיע להסכמות שקטות.

אבישי ברוורמן: מיכאל, אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להגיד לכם את סדר הדיבור - אתן עכשיו לשר ולסגן השר, ואתחיל לעשות זגזוג בין חברי הכנסת.

אבישי ברוורמן: נתחיל בנושא של הדרום, ולכן ניתן לאנשי "כי"ל", לאנשי הוועדים.

אבישי ברוורמן: אחר כך אעבור גם לנושא השני של "אופיס-דיפו".

אבישי ברוורמן: אדוני שר הרווחה.

מאיר כהן: תודה רבה, בוקר טוב לכולם, אדוני היושב-ראש; דודי, תודה רבה שהעלית את הנושא הזה על-פי בקשתנו; חברי ראשי הערים, כל אחד בהצלחה גדולה אחרי הבחירות; אנשי "כי"ל"; אנשי הוועד; רן, מורנו ורבינו; וחברי הכנסת הטובים, צריך לעשות הפרדה ברורה בין שאלת "אופיס-דיפו" לבין "רותם", הפרדה ברורה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נעשה את זה נקודתית אחר כך.

מאיר כהן: אני סומך עליך, אתה יודע לעשות את זה הכי טוב שבעולם.

מאיר כהן: תראו, אני רוצה להתחיל ולציין במהלך 2012 חברת "רותם" העבירה ל"כימיקלים" 140 מיליון דולר.

מאיר כהן: אנחנו לא מדברים על חברה שמפסידה כסף.

מאיר כהן: אני רוצה לתת עוד נתון, ולהערכתי הוא לב העניין - רק 28% מכלל העובדים במדינת ישראל מאוגדים בוועדים.

מאיר כהן: אם אתם שואלים - זה הנתון.

אבישי ברוורמן: זו שערורייה.

מאיר כהן: אם אתם שואלים אותי מה הסנונית שמבשרים הפיטורים האלה, זה שאנחנו ההנהלה, אנחנו קובעים, אנחנו נחליט, אנחנו נפטר.

מאיר כהן: אני לא שולל את זכותה - - -

<אבנר מימון: או מאיר, זה לא זה.

מאיר כהן: שנייה.

<אבנר מימון: מאיר, זה לא זה.

מאיר כהן: שנייה.

<מיכאל ביטון: זה זה, זה זה, זה בדיוק ככה.

<קריאות: - - -

מאיר כהן: אצלנו לא – לא נהוג כאן להיכנס לדברים, אני לא אכנס לדברים שלך.

אבישי ברוורמן: רבותי, מה שאני מבקש, ועדת הכלכלה - זה החוזה שלי - מתנהלת אחרת, לא נכנסים אנשים, - -

מאיר כהן: בדיוק.

אבישי ברוורמן: - - איש בדברי חברו, גם ביקשתי מחברי כנסת, כי אתה יודע כמה אני מכבד לא רק את החותן שלך אלא גם את כל מה שאתה עושה.

אבישי ברוורמן: ושמתי לי במשרד דבר שאף אחד לא שם בכנסת, שבע תכונות שיש לחכם שאמרו בירושלים, אחת מהן שלא נכנס לדברי חברו והיפוכו בגולם.

אבישי ברוורמן: לכן אנחנו מתנהגים פה - אני משתדל בוועדת הכלכלה שלא יהיה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

מאיר כהן: אני לא מעקר את הזכות של ההנהלה לייעל, חופש הניהול - זכותכם הבלעדית, אבל יש לכם בראש ובראשונה כמפעל מצליח מחויבות לעובדים שלכם.

מאיר כהן: איפה המחויבות?

מאיר כהן: אני שואל, איפה המחויבות?

מאיר כהן: הרי אי-אפשר – אני רוצה לפתוח סוגריים, אבי עבד במפעל הזה 30 שנה, 30 שנה כל בוקר ירד למחצבה לעבוד, ואני זוכר שהוא חלה, קראו לו, ואמרו לו: בוא נגיע אתך לפשרה, תעזוב.

מאיר כהן: אבי באותו יום בכה.

מאיר כהן: אני זוכר אותו, זיכרונו לברכה, עלה הביתה ופרץ בבכי, אחרי 30 שנה הוא נעלב מזה שקראו לו ואמרו לו: בוא, תפרוש – איפה המחויבות לעובדים האלה?

מאיר כהן: לי יש תחושה קשה מאוד שהסיבה לפיטורים האלה היא לא סיבה כלכלית - אתם לא מפסידים, אתם לא בגירעון, השיח עם המדינה היה שיח מאוד נדיב כלפי "כי"ל", אתם לא טיילתם כעניים בפתח, כל פעם שרציתם אמרנו כן, גם כראש עיר, כל הזמן רצתי אתכם במסדרונות הכנסת כדי לדאוג לכם.

מאיר כהן: וכאן אתם נבחנים, וכאן אתם צריכים להגיד לוועד: שבו אתנו, אבל לא רק אנחנו נכתיב את התנאים.

מאיר כהן: ומה קרה?

מאיר כהן: אז מה אם יש עובד שעובד 30 שנה ומרוויח טוב?

מאיר כהן: אז צריכים לקרוא לו ולהגיד לו: תפרוש?

מאיר כהן: הוא לא רוצה לפרוש.

מאיר כהן: מה הסיפור?

מאיר כהן: כל פעם שרואים איזה תלוש שיש בו מעבר לממוצע אז צריך לקרוא לו ולהגיד לו: אנחנו מפטרים אותך כדי לקלוט מישהו עם שכר נמוך יותר?

מאיר כהן: אני חי בדימונה, אני שומע, אדוני היושב-ראש, את הקולות, התחושה בדימונה היא שמפעלי "כי"ל" הביאו איש חדש שהחליט לעשות סדר, זה לא עקיבא מוזס, זה לא האנשים שידעו מה היא ציונות.

מאיר כהן: הביאו מחו"ל איש חדש, ואמרו לו: בוא תעשה סדר, על חשבון מי?

מאיר כהן: על חשבון מה?

מאיר כהן: אני אומר לכם, אעשה הכול, הכול, כדי שלא תפטרו מתי שנוח לכם.

מאיר כהן: אהיה תמיד הגון כמו שהייתי אתכם, ובשאלת שדה בריר אקבל החלטה ואעמוד איפה שצריך, אבל אנחנו ככנסת אמורים לדאוג גם לעובדים, לא רק לאנשי התעשייה.

מאיר כהן: ובמקרה הספציפי הזה, חברים, טלו קורה מבין עיניכם, שבו עם הוועד, אתם לא יכולים לשחרר 130 חבר'ה שרובם הגדול מדימונה, אין דבר כזה ולא יהיה דבר כזה.

מאיר כהן: אין, נגמר.

מאיר כהן: יש כאן אנשים שדואגים לציבור הזה, קיבלתם כל כך הרבה כסף ממדינת ישראל, כל כך הרבה מסים ביטלו לכם, כל כך הרבה תנאים נהדרים קיבלתם – אל תסתכל – אז הגיע הזמן שתפרעו את זה.

מאיר כהן: את הדבר הזה אתם תעצרו.

מאיר כהן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מאיר, תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: אני מעביר עכשיו את זכות הדיבור, נעביר את זה גם לחבר כנסת.

אבישי ברוורמן: דוד צור, אתה העלית את הדיון, אני מודה לך, אתה רוצה להוסיף בנושא הזה?

דוד צור: אני רוצה להוסיף בקצרה.

דוד צור: שמעתי את נתוני המקרו המעודדים של האוצר, אני לא אומר את זה בציניות, אבל בסופו של דבר כשלוקחים את הפריזמה של הנגב, או הגליל לצורך העניין, אז נתוני המקרו והמיקרו הרבה הרבה פחות טובים.

דוד צור: ואחרי ששמענו פה את ראש עיריית דימונה מדבר על 17% רק בעיר דימונה, ומן הסתם אם יהיו הפיטורים האלה אז גם נשמע עוד נתונים של 25% או 30%, לכן ההסתכלות שונה.

דוד צור: ציין פה ראש העיר את אנשי הנגב, אני לא איש נגב, אבל גדלתי באשקלון בפריפריה, והיום אני גר בתל-אביב, אני רואה את ההבדלים והפערים.

דוד צור: אני זוכר את עצמי כילד מסתכל על זה כשגם אבא שלי עבד במפעל והודיעו ביום בהיר אחד שמורידים 100 איש - מה זה עשה בתוך המשפחה.

דוד צור: ואומר לכם את זה אדם בתפיסת עולם ליברלית, כמעט קפיטליסטית, שלא רואה צורך להתערב בניהול של מפעל כזה או אחר, אלא במקומות שיש בהם כשל שוק.

דוד צור: הנגב והגליל זה שני מקומות שבהם יש הרבה כשלי שוק.

דוד צור: מה שקורה פה לדעתי זה דבר מאוד מעודד, יש פה כנסת לעומתית למצב שבו חברות באופן שרירותי מפטרות עובדים, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו, במיוחד לא בפריפריה.

דוד צור: מדובר פה במפעל חזק שאנחנו רוצים לחזק אותו, הייתם אתי בדיון, אני גם חבר בוועדת הפנים, אני מהתומכים הגדולים של הצורך שלכם להיכנס לשדה בריר, ו"הלכו לי על הראש" גם מהירוקים וגם איכות הסביבה וכל העולם ואחותו היו אצלי - למה זה אסור.

דוד צור: רק מהזווית שזה יעשה טוב לעובדים בנגב אני תומך בניסוי שצריך להיעשות בשדה בריר.

דוד צור: וגם דיברתי עם ראש העיר של ערד שזו צריכה להיות גם העמדה שלכם, כי בסופו של דבר הדברים לא מובהקים, אבל אני לא חושב שצריך להיות קשר.

דוד צור: זכותה של חברה פרטית גם לבצע, לצורך העניין, פיטורים לצורך התייעלות, אני לא חולק על זה, אבל תעשו את זה בצורה נכונה - שבו עם העובדים, תגיעו אתם להבנות, לעידוד פרישה כפי שעשיתם רק לפני שנתיים או שלוש במפעלי "ברום", אז זה דבר שאתם יכולים לעשות, ואם צריך לעמוד באמצע ולהיות אפילו איזה סוג של מתווך, אני - - -

אבישי ברוורמן: יש מספיק מתווכים.

דוד צור: נכון.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לחבר הכנסת צור, אני יודע שאתה צריך לעזוב עוד מעט, שר הרווחה, יש לי רק הערה, מכיוון שהפרדת ואמרת דברי אלוהים חיים בנושא של הדרום, אבל אני מוכרח לציין גם את "אופיס-דיפו", כי אתה לא תהיה בדיון כש"אופיס-דיפו" יוצג שם.

אבישי ברוורמן: נגידת בנק ישראל דיברה בימים האחרונים על כך שיש בעיה ביצוא, וציינתי את זה בתחילה, ושהמשרות החדשות בשנתיים האחרונות הן בעיקר אך ורק במגזר הציבורי.

אבישי ברוורמן: שר הרווחה, בהקשר של המפוטרים שתכף נעלה ב"אופיס-דיפו" שבאמת יש להם תנאים הרבה פחות טובים מאלה שאנחנו מקווים שלא יפטרו אותם ב"כי"ל", אתה האחראי על הביטוח הלאומי, המפוטרים האלה יקבלו דמי אבטלה מהנמוכים ב-OECD, לא תהיה להם הכשרה מקצועית, ולכן אני מבקש שנוסף למחויבות של כולנו כאנשי הדרום, לא נשאיר גם את האנשים האחרים.

אבישי ברוורמן: ופה אני פונה אליך, כי זה באחריות האישית שלך, כמו שטיפלת ב"כי"ל" אני פונה אליך.

אבישי ברוורמן: אני ממשיך עכשיו את הדיון.

אבישי ברוורמן: אני מבקש ממר וורצמן, בבקשה, סגן ראש עיריית באר-שבע לשעבר, היום סגן שר החינוך.

אברהם וורצמן: להיות הסגן של רוביק כנראה זה נשאר תמיד.

אברהם וורצמן: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר חברי מאיר כהן, ראשי הערים, ראש העיר שלי רוביק דנילוביץ, כל ההנהלה של "כי"ל", העובדים של "כי"ל", של "רותם" וכל המכובדים שנמצאים יחד אתנו, תראו, אני בן באר-שבע, אני חי בבאר-שבע, גר בבאר-שבע, מסתובב הרבה בנגב, גאה מאוד בנגב.

אברהם וורצמן: גאה בנגב כי הנגב נמצא בגל פיתוח מאוד משמעותי, מאוד משמעותי.

אברהם וורצמן: יותר נעים להיות בבאר-שבע ובנגב, הסביבה נראית יותר טוב, החינוך נראה יותר טוב, התשתיות נראות יותר טוב, אבל בלי תעסוקה איכותית, בסופו של דבר כל המרקם האדיר הזה שהממשלה, שגם אנחנו שותפים לה, בונה - -

אבישי ברוורמן: אתה בממשלה.

אברהם וורצמן: - - יהיה חסר.

אברהם וורצמן: ולכן, אני רוצה לומר דבר נוסף באופן ספציפי לגבי "כימיקלים לישראל", "כימיקלים לישראל" לא רק שדאגו לתעסוקה בנגב, אלא גם דאגו לתעסוקה איכותית בנגב.

אברהם וורצמן: וכדי למשוך אוכלוסייה איכותית לאזור שלנו, לנגב, וכמובן גם לגליל, צריך מפעלים כאלה שימשיכו לשגשג ולעבוד, ולכן הממשלה בצדק השקיעה הרבה, נתנה הרבה הטבות למפעלים כמו "כימיקלים לישראל" כדי שהם יוכלו להתפתח ולתרום לפיתוח הנגב.

אבישי ברוורמן: זו הצהרה שלכם.

מאיר כהן: לא, זה הוא כתב.

אבישי ברוורמן: לא, אבל זה אליך.

אבישי ברוורמן: סליחה, יש פה איזה התכתבויות בינינו שאני לא מבין.

אברהם וורצמן: ברשותכם, אני חושב שזו שעת מבחן גם ל"כימיקלים לישראל" כשותפים שלנו, כשותפים של הערים והעיירות בדרום, אנחנו קוראים לכם, האינטרס שלכם מצד אחד עסקי, אבל מצד שני אתם שותפים לבניין הלאומי של הנגב, אתם שותפים לציונות, ולכן אתם צריכים להסתכל גם על האינטרס הזה כחלק משיקול הדעת שלכם.

אברהם וורצמן: אני רוצה לומר פה דבר אחד בקשר לחברי נפתלי בנט, כי היו לי כמה שיחות אתו, שר הכלכלה, אכפת לו מאוד מהעובדים ואכפת לו גם מהמפעלים.

אברהם וורצמן: עד לפני חודש וחצי ישבנו עם הוועדים של המפעלים, הייתי - - -

אבישי ברוורמן: לכן שאלתי את האנשים פה מה עושים.

אברהם וורצמן: הייתי יחד אתם.

אברהם וורצמן: הייתה לכם פה איזושהי הצהרה שכאילו לא אכפת מהמפעלים.

אבישי ברוורמן: לא, אמרתי – תקשיב מה שאמרתי - - -

אברהם וורצמן: שנייה, אכפת מהמפעלים, ובמיוחד אני מצפה ואני קורא לו גם כן, בוא נתמקד במפעלים בנגב ובגליל, בוא נראה – המקומות האלה במיוחד עם הנתונים השבירים שאתה, אדוני היושב-ראש, הבאת, בוא נתמקד, ניתן סיוע מיוחד למקומות האלה כדי שבסופו של דבר נוכל באמת להצמיח את הנגב והגליל.

אברהם וורצמן: הצמחת הנגב והגליל, באר-שבע חזקה, כל האזור חזק זו ציונות חזקה.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להסביר לך, סליחה, אני רוצה להעביר עכשיו את הכדור ל"כי"ל", אבל אני רק רוצה לציין דבר אחד, כשציטטתי את שר הכלכלה, ציטטתי אותו כלשונו ופניתי למר איצקוביץ - בהנחה שהעובדים חשובים גם בנושא הפיטורים.

אבישי ברוורמן: לי לא ברור מה קורה גם אחרי זה, ולכן פניתי למר איצקוביץ.

אבישי ברוורמן: ביקשתי גם את נציגי "כי"ל", גם את נציגי "החברה לישראל", אבל אני מבין שהנציגים היחידים הם רק נציגי "רותם אמפרט".

<אבנר מימון: נציגי "כי"ל דשנים".

אבישי ברוורמן: נציגי "כי"ל דשנים", אבקש מהמשנה למנכ"ל אבנר מימון, שמעת, בוא נתייחס כרגע לנקודה, ואני מחדד את מה שאמרו פה השר, ראשי הרשויות, חלק מחברי הכנסת - "כי"ל" היא חברה שסך הכול רווחית, אין לה בעיה במחירי הפוספטים שלא כמו מחירי האשלג, יש לה ויכוח לגבי שדה בריר, שיוכרע במידה זו או אחרת – מדוע הסיבה עכשיו, האם יש פה איזשהו צורך בהתייעלות כל כך משמעותית שבלעדיה "כי"ל" החזקה שמקבלת סך הכול גיבוי יפה, כמו שאמר השר ואחרים מכאן, זקוקה לעשות את הדבר הזה כאשר אמרו את זה כולם: יש איתותים נהדרים בנושא התשתיות ובמקום הקטן הזה פגיעה תעסוקתית יכולה לקלקל את כל המומנטום של ההשקעה התשתיתית.

<אבנר מימון: אז שלום לכולם, הלוואי והיית צודק, כבוד היו"ר, הלוואי והיית צודק בכך - -

אבישי ברוורמן: תקן אותנו.

<אבנר מימון: - - שבמחירי הפוספטים לא חלה ירידה - אולי הדברים מתחילים מתוך זה.

<אבנר מימון: ראשית, אולי באיזושהי תשובה גורפת לכל הקטגוריה הרבה שנשמעה כאן, הייתי אומר שאנחנו מודעים היטב למרכזיות של "כי"ל" כעמוד שדרה מרכזי בתעסוקה בנגב, החשיבות עצומה, גם בגלל ההיבט הכמותי של המועסקים, מדובר ב-5,000 מועסקים ישירים, ועוד 30,000 מועסקים במעגלים שניים ושלישיים, והדברים מוצקים לגמרי מבחינה מספרית.

<אבנר מימון: אבל – וזה עלה כחוט השני לאורך כל מה שהדוברים אמרו כאן – "כי"ל" היא מקום עבודה נהדר, היא מקום עבודה שמשלם היטב לעובדיו, היא מקום עבודה ששומר על זכויות עובדיו הן בהיבט הישיר היומיומי, הן בהיבט של הרווחה, הן בהיבט של הפנסיה, וככה היא.

<אבנר מימון: לכן, בהחלט מישהו אמר כאן, כשמישהו עובד ב"כי"ל" או עובד במפעלי ים המלח נהוג לומר בדימונה, ערד, באר-שבע וירוחם שהוא זכה בפיס, זה באמת כך.

<אבנר מימון: מה קורה כאשר חברה כזאת כמו "רותם" נכנסת למצוקה אמיתית של ירידה דרמטית במחירי התוצרת שלה?

<אבנר מימון: ירידה שהיא לא באחוזים בודדים, אלא ירידה של לפעמים עשרות אחוזים במוצרי הדגל שלנו, אפילו 50%, היא לא יכולה לשאת על עצמה את מה שנהגה לשאת באופן רגיל לפני כן.

מיקי רוזנטל: אתה יכול לתת מספרים?

<אבנר מימון: בהחלט.

אבישי ברוורמן: אתה שואל, מיקי, חבר הכנסת רוזנטל, מה השינוי במחירים של הפוספטים?

מיקי רוזנטל: את הנתונים של מחיר הפוספטים בעולם, תן - מה היה, מה עכשיו, ומה אנחנו - - -

אבישי ברוורמן: על האשלג כבר הסכמתי, אבל לגבי פוספטים תן לנו את הנתונים.

<אבנר מימון: עם האשלג זה בעיתונים, ולכן זה קל, ואת הפינה הקצת פחות מוארת שזה הפוספט, את זה פחות מכירים.

<אבנר מימון: אז בסלע הפוספט, רבותי, קיימת צניחה מרמות של 160 - - -

אבישי ברוורמן: תן לו פשוט את הנתונים, מה השינוי במחירי האשלג בשנים האחרונות לעומת השינוי במחירי הפוספטים.

<אבנר מימון: השינוי במחיר הוא 45% בפוספט.

<אבנר מימון: באשלג כולנו קוראים עיתונים, אנחנו יודעים שזה כ-30% ירידה לעומת הממוצע של שנה קודמת.

<אבנר מימון: עכשיו, כאשר - - -

דב חנין: הסיבה לירידה היא עודפים?

דב חנין: עודפי תוצר?

<אבנר מימון: חשבתי שלא מפריעים כאן, סליחה.

דב חנין: עודפי חומר?

דב חנין: למה יש ירידה?

דב חנין: זו ירידה קבועה, מהותית, אסטרטגית?

<אבנר מימון: הירידה נובעת מאגרסיביות בשוק של המתחרים, מהעובדה שחברה מובילה בשוק, חברתOPC המרוקנית, נלחמת מלחמת חורמה בכל מכרז, על כל לקוח, מורידה מחירים שהם משמעותית נמוכים מעלויות הייצור שלנו.

<אבנר מימון: קל מאוד להגיע למצב שבו העגלה הזאת, והעגלה הזאת בין היתר נושאת את החברים שלנו, נושאת את משה חדד, נושאת את מומי, נושאת את ארז, שאת כולם - - -

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, מה שאתה אומר, אבנר, בצורה פשוטה, הירידה במחירי הפוספטים מחייבת אותך להתייעל, - -

<אבנר מימון: בדיוק.

אבישי ברוורמן: - - אין לך מספיק בקופה כדי להמשיך, כי אתה ואני יודעים שלפעמים יש - - -

מיקי רוזנטל: רגע, אני לא מבין, שנייה, את הנתונים - זה נורא חשוב, כי - - -

אבישי ברוורמן: אתן לך, תן לי רק לגמור.

<אבנר מימון: אם אני יכול להשלים רק את דברי.

אבישי ברוורמן: רק דקה.

אבישי ברוורמן: - - - האלה, לכן עדיף לשלוח אותם הביתה להתייעל ולעמוד – אולי המחירים יעלו, אבל, חבר הכנסת רוזנטל, יש לך נתונים אחרים, כן.

מיקי רוזנטל: לא נמסרו נתונים, אמרו עשרות אחוזים וזה הכול.

דב חנין: אני רוצה לחדד את השאלה שלי.

מיקי רוזנטל: הדרישה בתחום האשלג רק עולה כל הזמן, נכון שהמחירים זמנית יורדים בגלל שאחד מנסה להשתלט על השני, אבל לא יותר מכך, והדרישה, הכמות - - -

<אבנר מימון: האשלג לא על הפרק כאן.

<אבנר מימון: אנחנו מדברים על הפוספט - - -

מיקי רוזנטל: היה על הפרק, נתת דוגמה של ירידה 30% באשלג, אז אני אומר לך שזה בגלל שחברה אחת מנסה להשתלט על השנייה, אבל יש יותר דרישה בשוק.

<אבנר מימון: התייחסתי לשאלת היו"ר.

אבישי ברוורמן: לא, מיקי, אני שאלתי אותו על אשלג מול הפוספט.

<אבנר מימון: סליחה, כבוד היו"ר שאל, עניתי.

מיקי רוזנטל: אז רק תיקנתי את העובדות.

<אבנר מימון: נא לא לערבב דבר בשאינו אותו סוג.

דב חנין: אדוני, השאלה שלי בעניין הפוספטים, אני מבקש תשובה קצרה וברורה.

דב חנין: האם להערכתכם הירידה של מחירי הפוספטים הוא נתון קבוע לשנים הקרובות, שנובע מאיזשהם עודפים שאולי קיימים בשוק העולמי, ואז זו הבעיה, או שזה מהלך טקטי נקודתי זמני של איזושהי בעיה מסחרית עם חברה כזאת או אחרת?

<משה חדד: זה בדיוק ככה.

<אבנר מימון: שאלה מצוינת.

אבישי ברוורמן: תודה, חבר הכנסת חנין.

<אבנר מימון: אנחנו רואים כמעט מתחילת השנה ירידה הדרגתית וקבועה במחירי התוצרת, זה החמיר בחצי השנה האחרונה, זה גורם לזה שכרגע ברבעון הרביעי, שאנחנו נמצאים בעיצומו, עלות התוצרת שלנו גבוהה משמעותית ממחירי התוצרת, זה משהו שלא נגמר בתוך - - -

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אתה טוען שיש מגמה שתתמשך, ואתה ואני יודעים שיש תנודות במחירי הקומודיטיס.

<אבנר מימון: ודאי.

<משה חדד: זה תמיד קיים, אבנר, התנודות האלה קיימות כל הזמן.

אבישי ברוורמן: סליחה, אדוני, אתן לך לדבר רק ברשות דיבור.

אבישי ברוורמן: ולכן אתם לא מוכנים לקחת, לספוג את התנודתיות הזאת, ואתם מעדיפים עכשיו לפטר עובדים, למרות – וזאת השאלה – שיש לכם בכל זאת חברה מאוד מאוד רווחית.

<אבנר מימון: אני רוצה לומר, כאשר אנחנו מדברים על - - -

מיקי רוזנטל: כשיש רווח לוקחים דיבידנדים וכשיש ירידה אז מפטרים עובדים.

דב חנין: את העובדים שמשתכרים באופן ראוי.

<אבנר מימון: אם אפשר לקבל את זכות הדיבור.

אבישי ברוורמן: אתן תכף לאנשי הוועד, ויש פה את נציג ההסתדרות מר יריב, או שהוא יצא כבר.

אבישי ברוורמן: כן, הלאה.

<אבנר מימון: כאשר אנחנו מדברים על לשלוח עובדים הביתה, בוא נבין כולנו על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על 127 עובדים שהגענו כמוצא אחרון, אנחנו בתהליך התייעלות בחברה הזאת, תהליך שאני מנהל אותו כבר שנה, הגענו לנושא של הקטנת עלויות עבודה כ-last resort.

<אבנר מימון: כל עובד כאן הוא עולם ומלואו, אמר את זה ראש עיריית ירוחם, עולם ומלואו, הוא צודק, ודאי שהוא צודק, ואנחנו מתייחסים לזה במלוא האמפטיה האפשרית.

<אבנר מימון: אנחנו גם שמים, - - -

אבישי ברוורמן: הבנתי, אבנר, אתה אומר - - -

<אבנר מימון: כבוד היו"ר, שנייה, מספרים, - - -

חנא סוייד: ניסיתם אולי להוריד קצת את השכר של המנהלים הבכירים?

<אבנר מימון: ודאי שכן, תהיה הדדיות מוחלטת.

<משה חדד: בכמה הגדלתם את המצבה שלכם בארבע שנים האלה?

<משה חדד: ב-50%, אז עכשיו אתה רוצה להוריד 10%.

<אבנר מימון: באפס.

<משה חדד: לא באפס.

<קריאות: - - -

<אבנר מימון: אם אפשר להשלים את דברי.

<אבנר מימון: כאשר אנחנו מדברים - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, תכף אתן לנציגי העובדים לדבר, כל אחד יישמע פה, אבנר, אני רק רוצה שתתקרב לסיכום כי התשובה שלך - - -

<אבנר מימון: אני עושה את זה.

אבישי ברוורמן: הלוא בסופו של דבר אתה מנהל, אבל מעליך יש מנהל על, זו הסיבה שרציתי פה גם את האנשים הבכירים ב"כי"ל חברה בישראל", הייתי שמח גם אם היו פה אנשים גם אפילו מעבר ליאיר זילברשטיין.

אבישי ברוורמן: והשאלה היא כזאת, האם יש לכם ביזור מוחלט בקבלת ההחלטות או בעובדה שחברה – שחלק גדול מהאנשים למעלה מרוויחים הרבה ויש לה רווחים – לא יכולה בתקופה שבה במדינת ישראל מתחילים להיות חששות לפיטורים, כאשר בנגב, אמר את זה ראש העיר וכל ראשי הערים, יש תהליך אדיר - מדוע להתחיל דווקא עכשיו ולא לספוג את זה לאור העובדה שמי שהולך לטווח הארוך יודע שיש תנודתיות במחירי הקומודיטיס, יספוג את זה, זה לא דבר כל כך גדול, האם זה ייהרג ובל יעבור?

<אבנר מימון: "רותם" חייבת להתייעל - - -

רן כהן: תרשה לי להוסיף, בבקשה.

אבישי ברוורמן: בבקשה, השר לשעבר, מר כהן.

רן כהן: אם אפשר, מאחר שהיושב-ראש מנה אז אני באמת שואל אותך, כי אם היית בא אלי בתור שר התעשייה והמסחר השאלה הראשונה שהייתי שואל אותך - - -

אבישי ברוורמן: הוא היה שר התעשייה והמסחר בממשלתו של אהוד ברק שהייתה שנה בלבד.

רן כהן: וכבר מאז קיבלתם הטבות, דרך אגב, אתם ממשיכים לקבל אותם, אתה רק לא מונה אותם, אבל נעזוב את זה.

רן כהן: מה האלטרנטיבות לפיטורים שבדקתם?

רן כהן: האם בדקתם אלטרנטיבות לפיטורים ומהם?

רן כהן: אתה מוכן לחשוף אותם בפני הוועדה?

דוד צור: ואיזה תהליך הידברות יש, אם בכלל, עם הוועד?

דוד צור: תתייחס גם לזה.

מיקי רוזנטל: כי הוועד טוען שאתם עושים את זה באופן חד-צדדי.

<אבנר מימון: בהחלט, אם יתנו לי.

אבישי ברוורמן: תכף ניתן לוועד.

אבישי ברוורמן: מר מימון, סליחה, אבל חידדנו את השאלות, אנחנו מכבדים אותך, ענה, ולאחר מכן נציגי הוועד.

<אבנר מימון: ראשית, לעניין התנאים שבהם העובדים פורשים, אנחנו מדברים על 18,000 ש"ח פנסיה ממוצעת לאותה קבוצה שאנחנו מציעים לה פרישה.

מיקי רוזנטל: לא שאלו אותך את המספר, שאלו אותך אם דיברת עם הוועד לפני ההודעה.

<אבנר מימון: חשבתי ששאלת על מספרים, כבוד חבר הכנסת.

מיקי רוזנטל: לא, עזוב, יש שאלות, ואתה עונה על שאלות אחרות.

מיקי רוזנטל: האם ניהלתם תהליך הידברות עם הוועד לפני ההודעה על הפיטורים?

מיקי רוזנטל: התשובה - כן או לא.

<אבנר מימון: אנחנו מנסים מזה שבועיים להגיע להידברות עם הוועד.

רן כהן: והוועד לא בא.

<קריאה: לא שומע, הוועד לא שומע.

אבישי ברוורמן: אבנר יסיים ונציג הוועד, תחליטו מי ידבר אחריו.

<אבנר מימון: כבוד היו"ר, יש כאן חוסר איזון מוחלט בין השקט שבו נהגתי כלפי כל הדוברים לבין השיסוע הבלתי פוסק מצד פיגורות לאומיות, הייתי אומר.

אבישי ברוורמן: אתה צודק.

אבישי ברוורמן: אתה צודק ואני אגן עליך ממרום מלוא מטר שמונים ותשעה סנטימטר שלי.

אבישי ברוורמן: יש לך, כן, בבקשה.

<אבנר מימון: תודה.

<אבנר מימון: אנחנו קוראים לוועד להגיע להידברות עניינית, לא להטמין את הראש בחול, הייתי אומר מעשה בת יענה כמעט, ולהגיד שהחלום הרע הזה יחלוף מאליו.

<אבנר מימון: הדבר הזה לא יקרה.

<אבנר מימון: ישנו מצב, התפקיד שלנו כמנהלים ושל הוועד כמייצג ציבור העובדים, ואנחנו מכבדים עבודה מאורגנת - במפעלי "כי"ל" היא מהחזקים ביותר שקיימים במדינה.

אבישי ברוורמן: נכון.

<אבנר מימון: שני הצדדים צריכים לשבת ולדון אמיתית במצב, ולהגיע להבנות איך לפתור אותו לטובת אותם 1,100 עובדים שעדיין זה מקום העבודה שלהם, לטובת אותם 8,000 מועסקים, משה, שמסתכלים עליך במעגלי תעסוקה שניים ושלישיים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש עכשיו, נציג הוועד, מי מדבר מהוועד?

<משה חדד: אני מדבר.

אבישי ברוורמן: שמענו את הטיעון, אני רוצה שבאמת תענה לאבנר דבר דבור, מדוע אתם לא יושבים, האם הבעיה – מה אתה מציע.

<משה חדד: תראה, קודם כול, אני רוצה לציין, אני עובד בחברה 30 שנה, אבנר יודע ועמי יודע ויעקב יודע, היו בחברה במהלך השנים האלה תקופות הרבה הרבה יותר קשות מאשר היום.

<משה חדד: הוא מדבר לי על הבדל בין מחירי הפוספט, אני זוכר מחירי פוספט שהיו גם 10% מהמחיר היום.

<משה חדד: מעולם בחברה שנוהלה בהנהלה הקודמת של "כי"ל" המילה "פיטורים" לא הייתה בלקסיקון של החברה, מעולם.

<משה חדד: התחלפה הנהלת "כי"ל", יש מחזורית תמיד בשוק הדשנים, מי שיודע, ב-2009, תסכימו אתי, הייתה תקופה קשה מאוד, סגרנו מתקני ייצור לחודש ימים, אף אחד לא העלה את המילה "פיטורים" על שפתיו, הוציאו עובדות לחופשות מרוכזות מאולצות, המילה "פיטורים" לא הייתה על הפרק.

<משה חדד: משהו השתנה בגישה הניהולית של החברה, משהו השתנה בתפיסה שלהם, וזה כנראה טרנד שנפוץ בכל הארץ.

<משה חדד: באים ואומרים: לא כי מפסידים מפטרים, אם יש לנו ירידה ברווחים מפטרים.

<משה חדד: "כי"ל" מחלקת דיבידנדים של מאות מיליוני דולרים כל שנה, "רותם" חילקה בחמש שנים האחרונות האלה מאות מיליוני דולרים כדיבידנד.

<משה חדד: לא ייתכן שיש לנו מצב שוק זמני כרגע, באים ל-130 עובדים מהיום למחר.

<משה חדד: ראית מה הוא אמר, דיברנו לפני שבועיים, המשא-ומתן היה ככה:

<משה חדד: לפני שבועיים המנכ"ל שלח אלי מכתב שבכוונתם לפטר 130 עובדים ולהפחית בשכר של עובדי "רותם".

<משה חדד: ישבנו על משא-ומתן, המשא-ומתן היה ככה: זה הנייר, נו, מה החלטתם?

<משה חדד: אני אומר, אנחנו לא מקבלים פיטורים בכפייה, לא היו ולא יהיו ב"רותם" פיטורים בכפייה.

<משה חדד: נשב נדבר, תבוא עם תוכנית פרישה מרצון, תשפרו את תוכנית הפרישה, כמו שאמרו אחרים, הייתה ב"ברום" תוכנית פרישה טובה, יצאו אנשים.

<משה חדד: התחייבתי בפגישה האחרונה שאם ישפרו, יביאו לי את תוכנית הפרישה של "ברום", לא 100 עובדים, 200 עובדים יעמדו בתור לצאת לפרישה הזאת.

<משה חדד: הם לא מוכנים לשמוע, הם אומרים: זאת התוכנית שלנו, או שתקבלו אותה, אם לא, אנחנו מחליטים.

<משה חדד: זאת הגישה וזה המשא-ומתן שמתנהל מול ההנהלה, ואחרי זה הם באים ואומרים: אתכם אי-אפשר לסגור דברים, זו הגישה.

אבישי ברוורמן: משה, אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: אתה רוצה להוסיף עוד?

<שלומי ירוחם: אני?

<שלומי ירוחם: הוא אמר.

אבישי ברוורמן: הוא אמר את כל הדברים, לא צריך להגיד, הנקודה ברורה, והשאלה היא עוד פעם, - -

<שלומי ירוחם: באים עם אקדח לרקה.

אבישי ברוורמן: - - היא הרבה יותר גבוהה מאשר אליך, אבנר מימון.

<משה חדד: "רותם" חברה שמרוויחה היום, גם נכון להיום "רותם" מרוויחה, שכולם ידעו את זה.

<שלומי ירוחם: שייתן מספרים מאחד עד תשע מה עשו ברבעונים, ביקש ממך חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אבישי ברוורמן: אבנר, מה שאני אומר – אתה יודע שאני מכבד אותך, את פועלך בנגב, את המשפחה המפוארת שלך, את כל הדברים – השאלה שאני מפנה היא לא אליך, היא לסטפן בורגס, היא להנהלה הבכירה של "כי"ל" שלא נמצאת כאן, שיקשיבו לשיחה הזאת, תעביר להם, אנשים שיושבים כאן, אנשים שנתנו את כל חייהם, אנשים רציניים, ואפילו נותנים לך פתח שאומר:

אבישי ברוורמן: אני לא הולך לבקר פה את ראשי החברה של "כי"ל" בעלי הבתים, הלוא עמדתי הייתה גם בעבר שאחרי שראיתי את תהליך ההפרטה, הלוואי - - -

<משה חדד: באו אתמול לעובדים שעובדים 30 שנה:

<משה חדד: אתה ברשימת המפוטרים - זה יחס שמגיע לעובדים אחרי 30 שנה?

אבישי ברוורמן: סליחה, רגע.

<קריאה: קח אותי, קח אותי כדוגמה, משה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שזו הייתה טעות היסטורית, - - -

<קריאה: לבית-החולים שלחנו אנשים.

<משה חדד: אנשים הלכו, התפנו לבתי-חולים.

<קריאות: - - -

<קריאה: קח אותי כדוגמה, שייתן לי זכות דיבור.

<אבנר מימון: תנו כבוד ליו"ר, תנו.

אבישי ברוורמן: זו הייתה טעות להפריט את "כי"ל" מכיוון שחברה של משאבי טבע – נכון שהיה ניהול כושל בתקופה הזאת, זה היה בזמן כהונתה של מפלגת העבודה, יכלו לנהל את משאבי הטבע, כרגע אנחנו במצב – אבל אותם אנשים פרטיים שמובילים את "כי"ל" צריכים להבין שמשאבי הטבע שמהם מקבלים את התמלוגים הגדולים שלהם, להבדיל מארצות-הברית, מה שמתחת לקרקע ומה שמעל זה של אזרחי מדינת ישראל, והם מחזיקי הפיקדון.

אבישי ברוורמן: והאנשים האלה שעבדו כל השנים אני חושב – זה לא אליך, זה למנכ"ל של "כי"ל" – שאפשר למצוא פתרון, וכשאני שומע את מה שמשה אומר, תקשיבו לו, תשבו אתם, לפעמים גמישות זה כוח - ויתור זו עוצמה, זו ההמלצה שלי אליך, שתעביר אותה למנכ"ל "כי"ל".

אבישי ברוורמן: מישהו רוצה להוסיף פה עוד בנושא הזה?

אבישי ברוורמן: מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, להוסיף כמה דברים ולמכובדי כולם, תראו, אני רוצה להתייחס גם לנתוני המקרו שמסר פה האוצר, מתפרסמים היום נתוני הלמ"ס על תוחלת החיים של תושבי מדינת ישראל - תוחלת החיים במדינת ישראל עולה כל הזמן וזה מצוין, אלא שתושב ברמת-גן חי שלוש שנים יותר מהתושב של באר-שבע, ותושב רעננה חי שבע שנים בממוצע יותר מתושב רהט, וזה חל גם על נתוני המקרו שהציג פה האוצר.

מיקי רוזנטל: זה נכון שיש שיפור במקרו, אבל זה לא הגיע לדרום בכלל, זה לא הגיע לפריפריה, זו השערורייה הכי גדולה במדינת ישראל הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: כמו שיש פערים בתוחלת החיים, יש פערים בתנאי החיים, בשכר וגם בתמונת המצב של הנגב הפרוע.

מיקי רוזנטל: עכשיו אני מגיע רגע להנהלת "כי"ל" ולסוגיה העקרונית.

מיקי רוזנטל: תראו, לא מדובר פה במפעל פרטי, ויש חילוקי דעות בין הקפיטליסט לימיני ובין תפיסתי, אבל "חברה לישראל" זו חברה שמבקשת מהמדינה כל הזמן דברים ומקבלת הרבה מאוד דברים.

מיקי רוזנטל: לצערי, חוק עידוד השקעות הון – וזה דבר שצריך לתקן – צריך להתלות גם את מספר המועסקים בהטבות המופלאות שאנחנו נותנים ל"כי"ל", זה בסדר - - -

<נחום איצקוביץ: בהשקעות זה קיים.

מיקי רוזנטל: זה בסדר ש"כי"ל" מקבלת הטבות, - -

<יאיר זילברשטיין: בהשקעות זה קיים.

אבישי ברוורמן: לא בתעסוקה.

<יאיר זילברשטיין: בהשקעות ובתעסוקה זה קיים, אבל לא בהטבות המס.

מיקי רוזנטל: - - אבל צריך להתלות את זה בתעסוקה, גם בתעסוקה בנגב ובפריפריה.

מיקי רוזנטל: חלק מהעניין שמדינת ישראל אומרת: תחפשו מקומות עבודה, אם אתם - -

<אבנר מימון: החריגו את "כי"ל", כבוד חבר הכנסת.

אבישי ברוורמן: אבנר, אתן לך לדבר, לאט לאט.

מיקי רוזנטל: - - מייצרים – שיהיו מספרים, שיעמדו ביעדים, זה דבר אחד, זו הטענה שלי כלפי המדינה.

מיקי רוזנטל: אבל לגבי הנהלת "כי"ל", זה לא יכול להיות, אין מצב שתיקחו דיבידנדים במיליארדים בשנים טובות, וכשהשנים פחות טובות תפטרו עובדים.

מיקי רוזנטל: לא, אתם תרוויחו פחות.

מיקי רוזנטל: ואם לא תשמעו את הדבר הזה, את הקריאה מהכנסת הזאת לא לפטר את האנשים, - -

אבישי ברוורמן: וכדאי שישמעו את זה גם בלונדון.

מיקי רוזנטל: - - וקודם כול להידבר עם העובדים.

מיקי רוזנטל: העובדים אומרים לכם: תבואו לדבר אתנו, אל תכתיבו לנו תנאים, תבואו לדבר אתנו על התנאים ואנחנו מוכנים גם לשמוע, אבל אם אתם תבואו להכתיב אז יש לעניין הזה מקל וגזר, כשאתם תבואו לבקש פה דברים לא תקבלו יותר, אני אומר לכם את זה באחריות.

<קריאה: ואז הם יפטרו יותר.

מיקי רוזנטל: אם לא תדברו עם העובדים - לעניין הזה יש שני צדדים, יש לכם אחריות כמי שקיבל משאב טבע של המדינה, את הרווחים שאתם עושים זה לא כתוצאה מהגאונות של אף אחד מכם, אתם שואבים מהלשד של המדינה, ולכן אתם תתייחסו לנכס הזה ולעובדים האלה כנכס, ואם אתם לא תעשו כן, אנחנו נדאג לטפל בזה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך את זה באחריות מטעם כל נציגי – אני באופוזיציה, אבל בעניין הזה כל שרי הממשלה מאוחדים.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת בולדוזר, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תכף אתן לחבר הכנסת חנין גם להוסיף כאן, אבל אני רוצה רק להוסיף כאן את הנקודה של "אופיס-דיפו", כי אני רוצה אחרי זה להגיע לסיכום.

אבישי ברוורמן: צר לי ששר הרווחה לא כאן, כולנו פה עם מחויבות אדירה לנגב והבעיה בנגב קשה למרות הפיתוח האדיר שקורה שם, אבל דווקא רציתי להוסיף את "אופיס-דיפו" מכיוון שפה זה לא מפעל שהוא בדיוק בנגב, אבל ביום ראשון זה היה בתוכנית של אורלי וגיא, התברר לנו של"אופיס-דיפו" יש – מר לוי נמצא פה?

<רונן לוי: כן.

אבישי ברוורמן: בבקשה תצטרף לשולחן.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לברר את זה ולשמוע את האוצר - יש פה עם מר מלכה, "אופיס-דיפו", העסק הולך להיסגר, מאות עובדים יפוטרו ונאמר – ואני לא יודע – שיש קונה שמוכן לקחת את החברה הזו.

אבישי ברוורמן: התפקיד של שר האוצר או של ועדת הכלכלה זה לא לפתור בעיה נקודתית שאם מישהו פושט רגל - מה לעשות, אבל הבעיה שלנו היא העובדים והמשק.

אבישי ברוורמן: ולכן, כאשר בתוכנית הזו נאמר שמה שחסר למר רונן לוי זה 10 מיליון שקלים, גם הייתה שיחה של שר האוצר עם מר לוי, הייתה שיחה אתי ובאמצעותה הייתה שיחה גם עם מר ציון קינן מנכ"ל בנק הפועלים של החשבת הכללית ושלי.

אבישי ברוורמן: דיברתי עם מר קינן הבוקר, ולכן אני רוצה לשמוע ממך, מר לוי, בצורה מאוד ברורה – מה שאני מבין, לא כמו שהסבירו לי, שאתה זקוק לאשראי של 40 מיליון שקל.

<רונן לוי: לא.

אבישי ברוורמן: לכן תכף אני שואל.

אבישי ברוורמן: אני מבין שמהבנקים לא תקבל את הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: לגבי ערבות ממשלתית, אני מבקש ממר זילברשטיין הנציג הבכיר של האוצר כאן להסביר, אם אתה באמת מציב שכדי למנוע פיטורים אתה יכול לקחת את החברה הזו וחסר לך רק 10 מיליון שקל, קודם כול יש בעיה פה של ערבות המדינה, אבל יש פה את נציגי שר הכלכלה, אולי מר איצקוביץ יש לו איזה פתרונות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להבין גם כאן את הבעיה של "אופיס-דיפו", כי מצד אחד אנחנו מבינים שלעתים יש ניהול כושל שגורם נזק, אבל אם אדם מסוגל להרים אותה, התפקיד של הממשלה והכנסת לעזור לו.

אבישי ברוורמן: השאלה אם הוא מסוגל להרים אותה ומה הם הנתונים האמיתיים, כי מר קינן אמר לי שלא כצעקתה.

אבישי ברוורמן: מר לוי, בבקשה.

<רונן לוי: יש פה בעיה של 800 עובדים בשוק הפרטי - ברגע שזה במגזר הפרטי אי-אפשר לעזור להם, כולם רוצים לעזור, כבוד היושב-ראש, אתה מאוד ניסית לעזור, שר האוצר מאוד ניסה לעזור, ממש כולם ניסו לעזור וחשבו שזה נכון לעזור, אבל אף אחד לא יכול מבחינת החוק לעזור.

אבישי ברוורמן: תסביר לנו את הבעיה שלך, אתה רוצה לקנות עכשיו, לקחת את הכול, אם לא, יפוטרו 800 עובדים - -

<רונן לוי: נכון.

אבישי ברוורמן: - - מה חסר לך?

אבישי ברוורמן: מה הבעיה שלך?

<רונן לוי: ביקשנו כנגד 30 מיליון שקל שלנו, כסף שאנחנו מביאים, המשקיעים שלי ואני, ביקשנו 10 מיליון שקל שהמדינה תהיה ערבה, זה גם לא כסף, כי אם לא, היא תשלם 60 מיליון שקל דמי אבטלה לכולם.

<רונן לוי: ופה זה בכל הארץ, גם בבאר-שבע ובכל מקום יש לנו סניפים, בסך הכול זה 800 עובדים.

<רונן לוי: אם הם היו עובדי הסתדרות או משהו אחר, המדינה הייתה נסגרת באוויר, בים, ביבשה, בטוח - פה זה אנשים פרטיים, אפשר לעשות אתם מה שרוצים, הם ילכו הביתה, אין מי שיגן עליהם.

<רונן לוי: בסך הכול מה שביקשנו זה 10 מיליון שקל ערבות מדינה לבנק הפועלים ואת היתר אנחנו מביאים מהבית, אז מסרו לך אינפורמציה לא נכונה ולא מה שביקשנו.

<רונן לוי: אני אומר את זה פה בקול רם, 10 מיליון שקל יפתרו את הבעיה.

<רונן לוי: כולם ניסו לעזור, שלושה ימים באמת כולם ניסו לעזור, שר האוצר ניסה לעזור, כולם, חוץ מלבזבז זמן על פגישות עם כל הלחץ ש-800 עובדים יושבים בבית - כלום לא יצא מזה, אתה רואה, בסוף הגיע גם סיפור לא נכון שביקשתי 40 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: אז, מר לוי, אני רוצה לחדד, כי פה יש תכתובת בכל מקום ובתקשורת, אתה אומר שבשביל לקחת את החברה הזאת - - -

<רונן לוי: אם יבטיחו לי, אני מודיע בעוד שעה לבית-המשפט שאני רוכש.

אבישי ברוורמן: זה לא דבר של חודש-חודשיים, אתה יכול בצורה בת-קיימה - -

<רונן לוי: יומיים.

<רונן לוי: תוך יומיים - -

אבישי ברוורמן: - - לקחת את החברה הזאת.

<רונן לוי: - - אני מעמיד 30 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: 30 מיליון שקל יש לך עכשיו - -

<רונן לוי: מייד.

אבישי ברוורמן: - - וחסר לך רק ערבות של 10 מיליון שקלים.

<רונן לוי: אמרתי את זה גם בבנק הפועלים, נמצא פה סמנכ"ל הכספים שלי, מר קינן ממן, הוא יכול להעיד.

<רונן לוי: ביקשנו 40 מיליון שקלים?

מיקי רוזנטל: איצקוביץ.

<יאיר זילברשטיין: רציתי לעזור.

<רונן לוי: כשרוצים לא לתת אז יודעים להמציא סיפורים.

מיקי רוזנטל: רציתם לתת בנגב טקסטיל, מה אכפת לכם?

מיקי רוזנטל: לא נתתם, תנו לו.

<נחום איצקוביץ: לא רצינו לתת - - -

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני אומר עוד פעם, הבוקר אמרתי לפני הישיבה, שוחחתי עם מר קינן - - -

<רונן לוי: מיקי, גם לא ביקשנו כסף, ביקשנו ערבות.

<רונן לוי: המדינה תוציא 60 מיליון שקל על אבטלה, זה לא משנה, זה לא כואב הלב.

דוד צור: לזה יש סעיף.

אבישי ברוורמן: שוחחתי עם מר קינן, בנק הפועלים "נייט" בנושא הזה, הטענות שלו אחרות.

אבישי ברוורמן: השאלה היחידה, מר זילברשטיין, מר איצקוביץ, האם יש דרך?

אבישי ברוורמן: אני מבין את הבעייתיות שממשלה לא יכולה לכל מפעל שקורה פתאום לתת לו ערבות, אחרת אנחנו פה - היום יש מר לוי, מחר מישהו אחר, אבל יש פה 800 עובדים, ואני פחות אופטימי משר הרווחה, שלפעמים הוא מדבר דבר בהתאם לבעל הבית שלו, האם יש פתרון?

אבישי ברוורמן: כי אם לא, מה שאני מבין פה – ב"כי"ל" אני עוד מקווה שיהיה פה משא-ומתן לגבי העובדים ונגיע לפתרון – הנושא כאן מה שאני מבין, שאם העסק הזה, תקן אותי מר לוי, לא יגיע לפתרון מכתבי הפיטורים יוצאים - -

<רונן לוי: הם מוכנים.

אבישי ברוורמן: - - והעסק הזה נסגר.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, ביקשתי גם שנציג אפילו יותר בכיר ממך, ואתה בכיר לי מאוד, יהיה כאן, מר איצקוביץ, אנחנו מכירים שנים, ואני יודע כמה חשוב לך - איך תהנדסו פה משהו?

אבישי ברוורמן: האם בין כל הדברים האלה אתם לא יכולים ליצור?

אבישי ברוורמן: אתה ממונה על השקעות, משהו מן הגורן ומן היקב כדי לעזור כאן, מר איצקוביץ, מר זילברשטיין.

<יאיר זילברשטיין: אשיב, בימים האחרונים ניסינו לבדוק האם החברה יכולה לקבל איזושהי תמיכה מהמדינה במסגרת הכלים.

<יאיר זילברשטיין: כפי שאתם יודעים, בשנה שעברה הוקמה קרן של 2.5 מיליארד שקל של הלוואות לעסקים בערבות מדינה - 70% ערבות, מדובר על עסקים קטנים ובינוניים עד גובה של 100 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: הוא בעצם בינוני-גדול.

<רונן לוי: סליחה, כמה נתנו מזה כבר?

<רונן לוי: כמה אנשים קיבלו מתוך ה-2.5 מיליארד שקל?

<יאיר זילברשטיין: בערך מיליארד וחצי.

<רונן לוי: למי זה הלך בעיקר?

<יאיר זילברשטיין: למאות ואלפי עסקים בכל המגזרים במשק.

<יאיר זילברשטיין: החברה הזאת זו חברה עם מחזורים של מאות מיליוני שקלים, בין 300 ל-600 מיליון שקלים בשנים האחרונות, ולכן היא פשוט לא עומדת בתנאים של הקרן.

<יאיר זילברשטיין: מי שמפעיל את הקרן בסוף זה הבנקים, כולל בנק הפועלים.

אבישי ברוורמן: אשאל אותך שאלה עכשיו, שאלה של איפכא מסתברא, מחוץ לקופסה, התשובה שלך ברורה, הם קצת גדולים מדי, הם ייפלו, אני סוגר את הישיבה, מר לוי אומר ביי-ביי, 800 אנשים הולכים הביתה, האם לפעמים יש אנשים שיכולים לחשוב מחוץ לקופסה ולהגיד: במקרה הזה אולי – אני תמיד יודע לשכור עורך-דין, יש פה את עורך-דין נאמן הוא מובטל עכשיו, הוא לא שר, תמיד לוקחים את עורך-דין נאמן והוא יודע מה לתפור, זו המומחיות שלו.

אבישי ברוורמן: אני בטוח שמישהו כאן יכול לתפור שבמקרה הזה אולי הגודל, הבינוני, כדי למצוא פתרון, אם לא, זה הולך הביתה.

<רונן לוי: אמרו לנו שאפשר להעביר את זה בוועדת חריגים ולאשר את זה.

דוד צור: למשל שהעובדים יקבלו מניות - - -

אבישי ברוורמן: סליחה, רק רגע, מר צור, אפשר לעשות את זה בוועדת חריגים.

<רונן לוי: גם הבנק אמר שהוא מוכן לקחת 20% מה-10 מיליון עליו אם המדינה תיקח 80%.

אבישי ברוורמן: בבקשה, אז אם הבנק לוקח 20% - - -

דוד צור: שרק יהיה שותף אפילו במניות.

מיקי רוזנטל: ועוד דבר נוסף, שאלה רק, האם בדקתם בכלל את התוכנית העסקית שלו, כי יכול להיות שהתוכנית העסקית שלו לא שווה כלום ובאמת חבל על הכסף של המדינה, אבל אם באמת - - -

<רונן לוי: מיקי, סליחה, קודם כול חבל על ה-30 מיליון שלנו - - -

אבישי ברוורמן: מר לוי, לאט לאט.

מיקי רוזנטל: והוא בא עם כסף מהבית, הוא מביא כסף מהבית, ומצילים 800 עובדים, אז יאללה, מה.

אבישי ברוורמן: מר איצקוביץ ומר זילברשטיין, אני חוזר ומחדד, אם הוא כמו שהוא ציין את ה-2 מיליון יכול לקבל, בעבור ה-8 מיליון שקל מחר יפטרו 800 עובדים?

אבישי ברוורמן: מכיוון שכל הפקידים יסבירו לי שאי-אפשר לסגור את זה?

<ליזה חדש: כבוד היושב-ראש, אם אפשר בבקשה, בנוגע לעובדים יש כמה דברים שצריך להעלות.

<ליזה חדש: אני מייצגת את עובדי "אופיס-דיפו" ואם כבר לפרוטוקול אז גם את עובדי "מריאן" שאנחנו, ולא המדינה, מצאנו להם מזור ומצאנו רוכש והם מועסקים, הם לא פוטרו, עובדי "מתאים לי" ו"ג'אמפ" - -

אבישי ברוורמן: כן, אבל בואי נתמקד.

<ליזה חדש: - - 400 עובדים שמצאנו להם את הפתרון והם לא פוטרו נכון לאתמול, ויש רוכש ולא בעזרת המדינה, עובדי "אקספרס מבנים" - 160 עובדים שפוטרו ולא יהיה להם פתרון, ועובדי "אופיס-דיפו" שנמצאים כיום על השולחן.

<ליזה חדש: גם בנושא של "אופיס-דיפו", חברי, עמלנו רבות ביחד עם רונן לוי כדי למצוא את המתווה ולמנוע את הפיטורים, בניגוד לפיטורים אחרים שאני שומעת כאן שהם אולי קשים אבל הם קצת יותר נוחים, רצינו ליצור את ההבחנה.

אבישי ברוורמן: אין ספק, רבותי, בגלל זה רציתי ששר הרווחה אחרי הנאום קורע הלב שלו – ואני אומר את זה מכל הלב, כי אני יודע גם, אבי פוטר בתור נגר – שדיבר, אבל בנושא של "אופיס-דיפו" שזה באחריות פה כל הדברים האלה - הוא לא נמצא, אז אני אומר:

אבישי ברוורמן: הנגב קרוב לכולנו אבל גם הסיפור הזה, בעבור 8 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: אם בעבור 8 מיליון - - -

מיקי רוזנטל: זה לא 8 מיליון, זו ערבות ל-8 מיליון.

<ליזה חדש: ערבות ל-8 מיליון.

מיקי רוזנטל: זה אפילו לא במחיר הזה - - -

אבישי ברוורמן: על זה דיברתי.

אבישי ברוורמן: אם בערבות ל-8 מיליון שקל אני סוגר את הישיבה הזו ומר לוי ילך הביתה ויהיו מכתבי פיטורים, איך אפשר להסביר מפה ושם?

<ליזה חדש: זה יעלה למדינה הרבה יותר מ-8 מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: יש ועדת חריגים שיכנסו אותה עכשיו וידאגו לזה.

<ליזה חדש: חודש אבטלה לעובדים האלה זה 5 מיליון שקלים.

דוד צור: היושב-ראש, שאלה, אני שואל את עורכת-הדין ליזה, האם בחברה פרטית – כולם פה רוצים מאוד שהעובדים האלה ימשיכו להתקיים, האם תמורת ה-10 מיליון ערבות הזאת לא ניתן להמיר את זה נאמר בחלק מהמניות שיכולים – או משקיע פרטי, או לצורך העניין המדינה לא תחזיק מניות ב"אופיס-דיפו", אבל אני שואל האם הציר הזה לא הלך, לא נבדק?

דוד צור: 10 מיליון זה נראה לי - - -

<ליזה חדש: נבדקו כל האפשרויות, נעשו פניות של משקיעים, של קרנות כדי באמת לבצע את העסקה הזו.

אבישי ברוורמן: זה 8 מיליון.

דוד צור: לא, אפילו הבנק, הבנק לא - - -

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: כבר דיברתי עם הבנק הבוקר – אני אומר פה למען הגילוי הנאות – אני לא רוצה להיכנס, יש יחסים בין בנק לקליינט שיש שם דיסקרטיות, מר קינן, פניתי אליו, הוא אמר: אין סיפור, זה יותר גדול, אמר אין, אין.

אבישי ברוורמן: פניתי אליו בתחילה, החשבת הכללית פנתה אליו, הוא אמר לי לא, ולכן, ברגע שבנק הפועלים אמר לא, הדרך היחידה, מר איצקוביץ, מר זילברשטיין, זה למצוא את ה-8 מיליון שקל האלה, לשבת עכשיו, ללכת לשר האוצר - - -

<ליזה חדש: אבל, כבוד היושב-ראש, הבעיה הרבה יותר גדולה, אנחנו מדברים על חדלות פירעון.

<ליזה חדש: חברות שמגיעות לחדלות פירעון - ויותר ויותר חברות במשק מגיעות למצב הזה, מדובר בפיטורים גורפים, כל העובדים מפוטרים, אין להם את השכר, אין להם את הפיצויים, המוסד לביטוח לאומי - -

אבישי ברוורמן: זה לא "כי"ל", חבר'ה, זה לא "כי"ל", זה ממש לא "כי"ל", אתה מבין?

<ליזה חדש: - - נושא במיליונים ומיליארדים של כספים שצריך לשלם מדי שנה, וזה רק הולך ומתגבר.

<ליזה חדש: ואתם יכולים פה לעשות איזשהו מעשה כדי למנוע וגם ליצור מתווה שימנע את זה, ייתכן בעתיד, ולא נגיע לאחר מעשה כמו שאנחנו נמצאים היום, ומחר נהיה במצב גרוע עוד יותר כאשר הם יפוטרו, ויושתו כל החובות על המדינה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, עורכת-דין חדש.

מיקי רוזנטל: תן לו לענות, אולי הוא יביא פתרון.

מיקי רוזנטל: פנייתנו נוגעת ללב, ואולי פתחה את הלב של האוצר.

אבישי ברוורמן: יאיר זילברשטיין, איך אומרים, אתה יודע, פעם היו אומרים:

אבישי ברוורמן: The eyes and the face of the nation are upon you, כולם מסתכלים עליך.

דב חנין: יש אבנים עם לב של אבן.

<יאיר זילברשטיין: לבנו תמיד פתוח, וכבר מספר ימים מנסים לבחון ובאמת להפוך כל אבן, אני חושב שגם אנשים מהחברה שהיינו אתם בקשר יודעים את זה.

<יאיר זילברשטיין: לצערי הרב, אומרים: אפשר לתפור לכל חברה, בהחלט אפשר לתפור לכל חברה, אבל זו תהיה טעות מאוד מאוד מרה.

<יאיר זילברשטיין: בשנים האחרונות וגם בתקופה שלי פנו למדינה עשרות חברות ופונים כל מספר שבועות חברות יותר גדולות בפריפריה, בתעשייה, ובאים למדינה, ואומרים: אנחנו רק צריכים ערבות של 20 או 30 מיליון שקל ואם לא אנחנו סוגרים, וזה מגיע אלינו השכם והערב, וזה חלק גדול ומרכזי מהעבודה שלי.

אבישי ברוורמן: ולכן התשובה?

<יאיר זילברשטיין: ולצערי הרב, חברה כזאת כמו "אופיס-דיפו" שהיא חברה שיש בה 30 סניפים מפוזרים בכל הארץ, יש בה אני חושב בממוצע 15 או 20 עובדים בכל מקום, זה לא מפעל עוגן בפריפריה במקום מוכה אבטלה, הוא לא עומד בשום אבחנה - -

<רונן לוי: לא נחשבים, לא נחשבים הם, הדם שלהם לבן, דם לא אדום.

<ליזה חדש: אז זה כל המדינה.

<יאיר זילברשטיין: - - שבה המדינה התערבה בשנים האחרונות.

<יאיר זילברשטיין: הרי באותם מקומות שהם יושבים בקניונים, במקומות הכי יקרים בארץ, הם לא יישארו ריקים, יקומו שם חנויות אחרות, יעסיקו שם אולי הרבה יותר עובדים ממה שהם מעסיקים היום - -

דב חנין: בטח, עם עובדים אחרים.

<יאיר זילברשטיין: - - עם השיקולים - -

<רונן לוי: מצוין, תקרא לאבטלה גדולה יותר, שייסגרו עוד חברות, נקרא לעוד חברות לסגור ואז יהיו מקומות יותר טובים, מצוין, זה רעיון נפלא.

<ליזה חדש: גם הילדים במרכז יודעים להיות רעבים.

<יאיר זילברשטיין: - - שנעשה – הם לא עומדים - - -

אבישי ברוורמן: גמרנו, אמרת את שלך, תקשיב אלי רגע עכשיו, - -

<רונן לוי: רעיון נפלא.

<רונן לוי: סליחה, כבוד היושב-ראש – ערבות - - -

דוד צור: למה אתם לא עונים לי על השאלה?

אבישי ברוורמן: - - הייתי רוצה פה גם מישהו יותר בכיר ממך, כי זו שיחה מאוד קשה.

אבישי ברוורמן: מה אתה אומר לי?

אבישי ברוורמן: אתה אומר לי דבר מאוד פשוט, אתה אומר לי את הנימוק שלך, כבר הבנתי אותו מתחילה, אתה אומר שהנימוק שלך - יש הרבה כאלה, לכן אנחנו לא ניתן יד, מה-800 המפוטרים האלה הם יסתדרו באיזושהי צורה, ביי-ביי ברוורמן, ביי-ביי לוי, ביי-ביי.

אבישי ברוורמן: ואני שואל עכשיו את מר איצקוביץ, אתה שר הכלכלה, שר הכלכלה שדואג לעובדים, אי-אפשר למצוא בתוך המגרש הזה 8 מיליון כדי לעשות איזו ערבות מסוימת עם ועדת חריגים, כי הסיפור הזה - אני מבין לחלוטין שבמשק יש גלגלים, אלה שנופלים ואלה שעולים, אני רק יודע שבעבר ראיתי כל כך הרבה פעמים שחברות - לפטר זה קל, לבנות זה הרבה יותר קשה, מר איצקוביץ.

<נחום איצקוביץ: אני לא בהכרח מסכים עם יקירי יאיר, אנחנו עובדים ביחד, אנחנו לא תמיד מסכימים.

<רונן לוי: הוא צריך להתנצל פה על מה שהוא אמר, הוא אמר: תסגרו עוד חברות.

אבישי ברוורמן: תשמע, בגלל זה אני רוצה את שר האוצר שיגיד את זה.

<רונן לוי: סליחה, שר האוצר הבטיח לי - - -

מיקי רוזנטל: שר האוצר מצא כל כך הרבה כסף עכשיו - - -

<קריאות: - - -

<נחום איצקוביץ: זה לא מה שהוא אמר.

דב חנין: 3.5 מיליארד מצאו מיותרים.

<קריאות: - - -

<יאיר זילברשטיין: אנחנו מצטערים מאוד על כל חברה שנסגרת.

<רונן לוי: מעודד לסגור חברות, זה מה שאתה אומר, - - - כותרת.

<יאיר זילברשטיין: יש עזרה מאוד מאוד גדולה של המדינה לאזור הדרום, לעובדים חרדים, לעובדים ערבים, להשקעות, לחדשנות וגם לעסקים קטנים ובינוניים, בכל מקום שאנחנו מזהים איזשהו כשל שוק.

<יאיר זילברשטיין: במקרה הזה, לצערי הרב, ובאמת, הפכנו כל אבן, לא זיהינו שום דבר שמבחין את החברה הזאת בין עשרות חברות אחרות שנסגרות מדי חודש.

<יאיר זילברשטיין: אמרו פה קודם 12,000 אנשים מפוטרים במדינת ישראל מדי חודש ו-20,000 מוצאים עבודה חדשה, אלה הנתונים של השנה האחרונה.

<יאיר זילברשטיין: ובמקרה הזה אין פה - - -

מיקי רוזנטל: שווייץ.

<יאיר זילברשטיין: <בישראל, אלה המספרים - - ->

<רונן לוי: זה הפוך, המספרים הם בדיוק הפוך, יש 8,000 מינוס, לא 8,000 פלוס - - -

<בני ביטון: בוא הנה, אתה מנותק לגמרי, - -

<קריאות: - - -

<בני ביטון: - - אתה יודע מה, כל פקידי האוצר האלה, בושה, תרד לדימונה ותראה מה קורה שם - - -

<רונן לוי: הפכת את המספרים.

<רונן לוי: הם חיים בסרט.

<בני ביטון: כבוד היושב-ראש, זו בושה מה שקורה פה בישיבת ועדת הכלכלה, תתבייש לך ששר האוצר לא מגיע לפה, - -

<רונן לוי: יש 8,000 מפוטרים מינוס, לא פלוס, עכשיו הפכת את זה לפלוס.

<בני ביטון: - - תתבייש לך, אני אומר לך, תרדו לדימונה ותראה מה קורה שם, אתם חיים באופוריה, אתם לא מבינים מה הולך - - -

<רונן לוי: יש מינוס 8,000 משרות ולא פלוס 8,000 משרות, אתה גם משנה את הדברים.

<בני ביטון: אתה מדבר על מה שהולך, אדוני היושב-ראש, אני מצטער שאני מתפרץ, אני חוזר ל"כימיקלים לישראל", לא פתרנו שום דבר, ארבעה ראשי רשויות עזבו את הערים שלהם כרגע, טחנו מים פה ולא יצאנו עם שום החלטה פה, לצערי הרב.

<בני ביטון: לא קיבלת החלטה על "כימיקלים לישראל" ולא על שום דבר.

<קריאה: הוא לא שמע אותך, בני.

<קריאות: - - -

<בני ביטון: דיבורים רק, אדוני היושב-ראש, - - -

אבישי ברוורמן: רגע, רבותי, לא, העסק הזה יצא משליטה, זה נראה כמו האוהדים של הפועל תל-אביב ואני אוהד הפועל כמו בית"ר ירושלים, חבר'ה, מספיק, די.

<בני ביטון: ואני אוהד בית"ר ירושלים.

<בני ביטון: כבוד היושב-ראש, משפט אחד שאני חייב לומר, לשאול שאלה, מדברים אתי על שטויות - - -

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רגע, אתן לכל אחד לדבר.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, רק אתן לך עצה ממרום גילי וקרחתי, אמרת דברים שיש בהם תבונה, אבל בחיים צריך לדעת גם איך מדברים ולמי מדברים, כי אתה אומר: בסדר, יש לך קריטריונים, אתה אומר: זהו, שילכו.

אבישי ברוורמן: אז אני רק מציע לך, הבנו את הקריטריון, אמרת: יש הרבה חברות שנסגרות, מבחינתי במקרה הזה זה חלק מגלגלי המשק, זה קורה, 800 אנשים ועובדים פה ילכו הביתה, חלקם ימצאו עבודה, חלקם לא ימצאו עבודה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שעדיין במדינת ישראל שהוקמה - הלוא יש איזה ביטויים נדירים, רוביק אומר את זה לפעמים אפילו, שאנחנו חברת מופת, ערבות הדדית, אולי.

אבישי ברוורמן: מכיוון שיש את הקרנות האלה שרובן, חלקן לא ממוצות בכלל, אם בוועדת חריגים יש את האפשרות עדיין שהעסק הזה יהיה בר-קיימה, אז אי-אפשר, מר איצקוביץ?

<נחום איצקוביץ: לא נתתם לי להשלים שאלה אפילו.

אבישי ברוורמן: בבקשה, מר איצקוביץ.

<נחום איצקוביץ: אני לא מתכוון להתפרץ ולצעוק, אבל אני רוצה רק לשאול שאלה מתוך מגמה – קודם כול אני רוצה לומר את הדעה המקצועית שלי, שהממשלה לפני שלוש ממשלות קיבלה החלטה להקים קרן, ואפילו לקחו מעובדים כסף כדי להקים קרן שתעסוק בסוגיות מעין אלה.

<יאיר זילברשטיין: יש חוק.

<נחום איצקוביץ: רגע, יאיר, אל תפריע לי.

<לאה ורון: אל תפריע לו.

אבישי ברוורמן: מה אתה מפריע לו כבר?

אבישי ברוורמן: אתה מפריע לו עוד?

<נחום איצקוביץ: אנחנו לא צריכים להסכים על כל דבר.

<יאיר זילברשטיין: בסדר, יש אפילו חוק כזה.

<נחום איצקוביץ: יש תאגידים, יש חברות, אנחנו עוסקים בפיתוח, משקיעים כסף, אבל קורה שיש מצבי ביניים, צריך לטפל בעניין הזה - -

אבישי ברוורמן: נכון, commonsense.

<נחום איצקוביץ: - - והדבר הזה צריך להביא לכדי מצב שבו תהיה גם לתאגידים גדולים במצבי ביניים אפשרות לסייע - - -

אבישי ברוורמן: זה תאגיד גדול?

אבישי ברוורמן: איזה תאגיד גדול?

<נחום איצקוביץ: הוא 600 מיליון שקל - - -

<ליזה חדש: הנתונים לא נכונים נכון להיום.

<קריאות: - - -

<ליזה חדש: כדאי אולי לשמוע את התוכנית ועל מה - - -

<נחום איצקוביץ: תנו לי שנייה, אני לא בבית-משפט, באמת, אני מוכן - - -

<קריאה: תנו לו רגע, תנו לו, הוא מדבר לכיוון שלכם.

<קריאות: - - -

<נחום איצקוביץ: תראו, אני לא מתכוון להתפרץ.

אבישי ברוורמן: רבותי, גב' חדש, זו פעם אחרונה שאת מפריעה לו.

<נחום איצקוביץ: תראו, לקרן יש כללים, אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה, מי שיודע לתת תשובה, האם יש תאגידי משנה ל"אופיס-דיפו"?

<מיכאל ביטון: חברות בת קטנות, זה רעיון שלי.

<נחום איצקוביץ: תאגידי משנה שבגודלן הן עד 100 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: הוא רוצה להיכנס - - -

<נחום איצקוביץ: כי הקרן יודעת לתת סיוע בערבויות לתאגידים עד 100 מיליון, אז צריך לחשוב ביחד אם יש תאגיד או תאגיד משנה שדרכו היא יכולה לבצע את הסיפור הזה, אז הקרן יכולה – ואז אפנה לשר הכלכלה ואבקש - -

אבישי ברוורמן: ותגמור את זה עכשיו?

<נחום איצקוביץ: - - ממי שעוסק בעניין לגבי אותו תאגיד – אני לא יודע לתת תשובה, אני רק שואל שאלה.

אבישי ברוורמן: לא, עכשיו אנחנו צריכים פתרונות.

אבישי ברוורמן: נאומים אנחנו לא צריכים, פתרונות.

<רונן לוי: סמנכ"ל כספים.

אבישי ברוורמן: בבקשה, אדוני, סמנכ"ל הכספים.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים פתרונות.

<בני ביטון: - - - אתם צמחוניים אתם, חבל לכם על הזמן.

אבישי ברוורמן: בני, נגמרה מערכת הבחירות, תן לי להתקדם, הלאה.

<בני ביטון: תתקדם, תן לי, גמרתי, בסדר.

<קינן ממן: יש לי גם פתרונות, אגב, אני זה שטרטרו אותו במשך שבוע שלם בין כל פקידי האוצר שהסבירו לי למה אי-אפשר לקבל סיוע.

<קינן ממן: עכשיו, יש לי גם רעיונות ויש לי גם פתרונות וגם לשאלתך יש פתרון.

<קינן ממן: החברה מתחילה מ-square one, כלומר מאפס, היא לא מוכרת היום שקל בחנויות.

<קינן ממן: רונן הקים חברה חדשה שקוראים לה "ריטייל 3000" - היא באפס מחזור, היא בוודאי לא תגיע ל-100 מיליון שקל בתקופה הנראית לעין, לכן אתה יכול להכניס את זה לכל קטגוריה שאתה רוצה - עסק קטן, עסק בינוני, עסק גדול - -

אבישי ברוורמן: מצוין.

<קינן ממן: - - אתה יכול להיכנס לשם.

אבישי ברוורמן: איזה ראש אתה.

<קינן ממן: יתירה מזאת, אני בא ואומר לכם שיש לביטוח לאומי קרן לפירוקים - - -

אבישי ברוורמן: בשביל זה אמרתי, ישב פה השר, שר הרווחה.

<קינן ממן: ישב פה השר, אבל הוא הלך.

אבישי ברוורמן: כן, אני יודע.

<קינן ממן: וקרן הפירוקים הזאת בדיוק נכנסת למצבים כאלה שמקדימים את תשלומי הפירוק לחברות לצורך הצלת העובדים, וכבר בוחנים לנו את זה מול מנכ"ל ביטוח לאומי כמה עורכי-דין שקשורים אליהם.

<רונן לוי: הבעיה שאין זמן.

<רונן לוי: אנחנו על זמן שאול.

<קינן ממן: רגע, יש לי גם - - -

אבישי ברוורמן: איך אני אומר עוד פעם, איצקוביץ, תעשה לי טובה, יאיר רק אומר לי לא, אז את יאיר – אני רוצה שמישהו מכם, קח את זה אתה, שב אתו ביחד ותסגור את זה, לעזאזל.

<קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: בשביל ערבות של 8 מיליון שקל לשלוח 800 עובדים הביתה?

מיקי רוזנטל: יצאתם מדעתכם.

<בני ביטון: צודק.

<יאיר זילברשטיין: חבר הכנסת ברוורמן, גם את הנושא של הביטוח לאומי ביררנו, למיטב ידיעתנו הם כבר קיבלו את זה, וכבר דיברנו אתם על זה, את הנושא של ביטוח לאומי - - -

אבישי ברוורמן: אתה תמיד תגיד לא.

<יאיר זילברשטיין: לא, אנחנו כבר - - -

אבישי ברוורמן: תן לי כבר פתרון חיובי.

<יאיר זילברשטיין: אני אומר שניסינו גם את הנושא של ביטוח לאומי לסדר, ואנחנו מנסים לעזור גם שם, עד כמה שאני מבין - -

<קינן ממן: אין לנו זמן לניסיונות האלה.

<יאיר זילברשטיין: - - יש ניסיון ומשהו חיובי בהקשר הזה - - -

מיקי רוזנטל: אבל אין זמן.

<רונן לוי: החברה נמצאת בפירוק, היא כבר - - -

מיקי רוזנטל: זה לא יכול להיות, אתם - - -

אבישי ברוורמן: מה זה חיובי?

אבישי ברוורמן: עוד שבוע?

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: אני רוצה שמישהו ממשרד האוצר וממשרד הכלכלה ישב פה ביחד ויגמור את זה היום.

מיקי רוזנטל: תקשיבו, אנחנו לא חיים בגיהינום, זו מדינת ישראל פה, מה קרה לכם?

מיקי רוזנטל: אתם לא יכולים, זה לא הגיוני.

<קינן ממן: חברים, אני יכול להגיד לכם שאף אחד מפקידי האוצר לא קיבל ממני מספר אחד, לא ביקשו, לא שאלו, לא כלום, הם לא יודעים אפילו לקראת מה אנחנו הולכים.

אבישי ברוורמן: אני מאמין לך.

אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, ישבת אתו על הפרטים?

אבישי ברוורמן: אתה יודע את הפרטים?

אבישי ברוורמן: ישבת אתו?

<יאיר זילברשטיין: עד כמה שאני מבין - - -

אבישי ברוורמן: אז מי ישב אתו?

<יאיר זילברשטיין: אני מבין שהוא ניסה לפנות לקרן בערבות מדינה ביחד עם החשבת - - -

<קינן ממן: לא ניסינו את הקרן, לא פניתי לקרן.

אבישי ברוורמן: מי ישב אתו?

<רונן לוי: שלחתם אותנו לשבוע סרק, שבוע סרק.

<יאיר זילברשטיין: ביחד עם החשבת הכללית - - -

אבישי ברוורמן: מי ישב אתו לפתור את הבעיות?

אבישי ברוורמן: ניהלתי בחיים שלי, ביחד אתו בניתי פה אוניברסיטה - -

<רונן לוי: לא מספיק שלא עזרת, גם שרפתם לנו שבוע.

אבישי ברוורמן: - - ניהלתי בעולם, כשיש לי בעיה, אני לוקח שלושה אנשים ואני פותר אותה.

אבישי ברוורמן: מה זה שמסתובבים ככה כמו סביבון?

<רונן לוי: סליחה, כבוד היושב-ראש, שר האוצר הבטיח לי, אני רוצה לשאול שאלה, ברשותך.

אבישי ברוורמן: מה זה הדבר הזה?

<רונן לוי: כבוד היושב-ראש, לפני שהודעתי על הרכישה דיברתי עם שר האוצר כמה פעמים, הוא בדק וחזר אלי, ואמר לי בפירוש: רונן, אני אתך, אני עוזר לך - האם סתם הוא אמר לי או שהוא מתכוון לעזור?

<רונן לוי: אני רוצה לדעת את התשובה פה, כי אני הולך בעוד שעה להודיע לעובדים אם נותנים את מכתבי הפיטורים או שאני רוכש וסומך על מה ששר האוצר אמר לי.

<רונן לוי: זה מה שאני רוצה.

<רונן לוי: שלחתי לו אתמול בערב, היום הייתה לו כותרת גדולה שהוא ביטל את מס ההכנסה, בכל העיתונים הוא בכל הכותרות היום.

<קינן ממן: לעובדים שלא חייבים במס זה לא עוזר.

<רונן לוי: הוא לא ענה לי אתמול, שלשום הוא ענה לי, אתמול הוא לא ענה לי כי היום הוא בכותרות.

<רונן לוי: אני מבטיח לך שאוציא את כולם לצמתים ונשרוף צמיגים כמו ששרפו צמיגים ב"פרי גליל" - 120 עובדים, אני מבטיח לך.

מיקי רוזנטל: רגע, מתחיל לאיים?

מיקי רוזנטל: הוא מאיים, אנחנו לא בסרט הזה.

מיקי רוזנטל: הוא עוד לא בעלים של העסק הזה.

אבישי ברוורמן: רגע, רונן, אל תאיים.

אבישי ברוורמן: עכשיו תקשיבו, אני מגיע לסיכום פה, אבל דבר אחד, מחר בשמונה בבוקר תהיה ישיבה של ועדת הכלכלה וישיבת חירום שבה אני מבקש משר האוצר ומהפקידים לא הצהרות בשמים, לשבת ביחד עם איצקוביץ, ביחד עם רונן לוי, ולהביא לי פתרון על ה-8 מיליון שקל האלה.

אבישי ברוורמן: כן, זה פשוט בושה וחרפה לתת הרצאות כלליות למה אי-אפשר לעשות במקום לשבת לפתור בעיה, למה לא - זה הדבר הכי קל, אתה יושב ונותן לי – אני חושב שיש פה אפשרות.

אבישי ברוורמן: אומר לך הבחור הצעיר הזה - הסמנכ"ל בן גילך, ייתן לך 30 פתרונות, אמר לך שזה פחות מ-100 מיליון שקל, כשיש רצון, איך אמר פעם איזה אחד שהקים את המדינה הזאת, שהרעיון שלו היה - אם תרצו אין זו אגדה.

אבישי ברוורמן: כשאין רצון אז יש סיבות.

אבישי ברוורמן: את הדבר הזה אפשר לפתור.

אבישי ברוורמן: לכן אני מגיע לסיכום, דב חנין ואני מסכם, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, - - -

<קריאות: - - -

<משה חדד: אני רוצה להגיד משהו, אני חייב להגיד משהו.

אבישי ברוורמן: בבקשה, משה.

<משה חדד: אני חייב להגיד משהו, אני רוצה פה להצהיר באופן חד-משמעי, במידה שההנהלה לא תחזור בה מהתוכנית שאתמול פנו לעובדים ואמרו להם שהם ברשימת מפוטרים, שיפנו לעובדים האלה, יימשכו חזרה את הדברים.

<משה חדד: לא ייתכן לבוא לעובד שעובד 40 שנה לפרוזדור, להגיד לו: אתה ברשימת המפוטרים כאילו הוא איזה כלי חפץ, כל המפעלים בנגב ערוכים יחד, החברות האלה ייסגרו, לא יהיו פיטורים, נצא לכבישים, הנגב ייסגר, הנגב יבער, לא יפוטר עובד אחד ב"כי"ל", עובד אחד.

<משה חדד: מפה אני פונה, קחו חזרה את המילים שאמרתם לעובדים, לפנות לעובדים, להצהיר שאנחנו מושכים חזרה את הדברים, נשב עם מועצת העובדים ונגיע לידי התייעלות יעילה בחברה, ולא, לא יהיו חברות ב"כי"ל", נקודה.

<שלומי ירוחם: מה קורה, כבוד היושב-ראש?

<משה חדד: צריכה לצאת הצהרה מפה, כבוד היושב-ראש.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: אסכם, משה.

<משה חדד: זה לא ייסגר ככה בהבטחות באוויר.

אבישי ברוורמן: תאמין לי, הוא דיבר על זה, אנשים צריכים לחוות דברים, כי לפעמים בחורים צעירים ובחורות צעירות שלא מבינים את החיים – לא סיפרתי אף פעם, אבי היה נגר, בסוף שנות ה-50 שלו נסגרה הנגרייה ועד גיל 75 בלי פנסיה, בלי כלום, אבי היה נוסע בשלושה אוטובוסים לעבוד בשכר הכי נמוך באיזה קיבוץ, ואני ראיתי את הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: אנשים, חלקם, לא מבינים את הנושא של ערבות הדדית במדינה הזו ואבטלה, ולכן כשאין פתרון אני מבין, אבל התפקיד של משרד האוצר ומשרד הכלכלה זה לא לתת דיבורים, זה לתת פתרונות - בשביל זה לא צריך כותרות בפייסבוק.

<קריאות: - - -

<קינן ממן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם להציע פתרון שיכול להיות, אומנם הוא לא לנקודה - דיברתי עם חבר הכנסת רוזנטל, הוא אמר שזה רעיון טוב, אני רוצה שיירשם בפרוטוקול, קחו את זה, אני מעביר לכם את הכפפה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

מיקי רוזנטל: תגיד את התפקיד שלך, שיידעו מי אמר את זה.

<קינן ממן: זה לא יפתור את הבעיות עכשיו, אבל זה יכול - -

אבישי ברוורמן: בחשיבה הלאה.

<קינן ממן: - - למנוע סוגיות כאלה בעתיד.

אבישי ברוורמן: שאיצקוביץ יעמוד בפרץ.

<קינן ממן: ברגע שחברות מושכות דיבידנדים של מיליונים ומיליארדים יש 25% מס חברות על דיבידנד.

<קינן ממן: אפשר לעשות תקנה או חוק, הוראת שעה, whatever, איך שתקראו לזה, להעלות את זה ל-30% - 5% המדינה, 5% החברה, ישימו 10% בצד קרן לעובדים, ולא פקידי האוצר ישחררו את זה, אלא החברה, זה יהיה סגור קומפלט, אי-אפשר לגעת בזה, כשיש פיטורים המוניים, יש כסף, אפשר להחליט מה עושים אתו: לשלם פיצויים מוגדלים, לעשות פרישה מוסדרת - -

אבישי ברוורמן: לפי דעתי מאוד יפה.

<קינן ממן: - - זהו, ואף אחד לא יכול להתערב לך בכסף הזה, אתה יכול רק בחתימת שר האוצר לשחרר את הכסף.

אבישי ברוורמן: חשיבה מחוץ לקופסה, בוא נגמור עכשיו.

אבישי ברוורמן: רשמתי את זה, ננסה לקדם את זה.

<משה חדד: אפשר לקבל הצהרה?

<משה חדד: אפשר שתצא קריאה מפה לחזור מכל התוכנית הזאת?

אבישי ברוורמן: אגיע לסיכום.

אבישי ברוורמן: לפני שאגיע לסיכום, חבר הכנסת חנין, ואני מסכם.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, הדברים שנשמעו פה הם מאוד קשים ומרגשים, אעשה כל מאמץ לדבר גם בקיצור וגם בשקט.

דב חנין: יש מכנה משותף בין מה שקורה ב"אופיס-דיפו" לבין מה שקורה ב"כי"ל" למרות ההבדלים, והמכנה המשותף הוא שמדינת ישראל, ממשלת ישראל מושכת את ידה מהאחריות לנושאים שהיא אחראית עליהם.

דב חנין: אתמול שמענו בשמחה ששר האוצר גילה 3.5 מיליארד שקל, אנחנו שמחים על כך, תנו 8 מיליון בערבות כדי לפתור בעיה שהמשמעות שלה - אם היא לא תיפתר יהיו עשרות מיליונים בדמי אבטלה.

<קינן ממן: להוריד מסים למי שלא משלם מסים זה אבסורד.

דב חנין: מעבר לזה, אני רוצה להגיד כמה מילים על הנושא של "כי"ל".

דב חנין: הרווחתם רווחים עצומים, הרווחים שהרווחתם זה בגלל שמדינת ישראל נתנה לכם את משאבי הטבע שלנו, ובזכות העובדים שלכם שעובדים בתנאים קשים, עבודה לפעמים אפילו מסוכנת, מפרכת.

דב חנין: ובאמת אתם צריכים להיות אסירי תודה לעובדים האלה, הנאמנים, המסורים, המקצועיים שעומדים מאחורי החברה ותומכים בחברה ומעוניינים בהצלחת החברה, באמת עובדים שמתייחסים לעצמם כחלק מהחברה, וכדאי מאוד שהחברה תתייחס אל העובדים באמת כמו שהם מתייחסים אל החברה ולא אחרת.

דב חנין: אני רוצה לומר משפט על דבר שמאוד הרגיז אותי, איזושהי התייחסות מיתולוגית שלא צריך להתערב בחברות פרטיות, אמר את זה חבר הכנסת דוד צור.

דב חנין: מדינת ישראל כל הזמן התערבה כדי לעזור לבעלים, כדי לסייע לבעלי המניות, לתת לכם הטבות מס, לקדם אתכם, ליצור לכם הסדרים, עכשיו הגיע הזמן שמדינת ישראל את אותה התערבות תעשה למען אזרחי ישראל, העובדים הנאמנים, המסורים האלה, שתיתן להם את אותו גב, לפחות חלק מאותו גב שהיא נתנה לכם.

דב חנין: אני מבין את הבעיה, שמעתי את דבריך, גם רשמתי אותם, אני מבין את בעיית העודפים בשוק, זו בעיה רצינית.

דב חנין: אגב, זה רק אומר - - -

מיקי רוזנטל: היא זמנית, אל - - -

דב חנין: לא יודע, אני מקבל את הדברים כמו שנאמרו.

דב חנין: זה, אגב, אומר מבחינתי - - -

מיקי רוזנטל: אם כן, למה הם כבר רוצים את שדה בריר אם המחיר של הפוספטים יורד?

מיקי רוזנטל: לא צריך את שדה בריר - - -

דב חנין: אני מסיים, דקה וחצי בדיוק, זה אומר - - -

<קריאות: - - -

דב חנין: חבר'ה, תנו לי לסיים בדקה וחצי.

טלי פלוסקוב: פתרתם את הבעיה, אין שדה בריר.

<קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: פוספטים זה לא שווה כלום, אז שיעזבו את שדה בריר.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת רוזנטל, אתה לא - - -

דב חנין: מיקי, תנו לי לסיים בדקה וחצי.

מיקי רוזנטל: סליחה, אני מתנצל.

דב חנין: זה בהחלט אומר, אם יש עודפים שאין לכם צורך בשדה בריר וזה סתם ספין, אבל אני שם את זה כרגע בסוגריים, הבעיה מאוד מאוד פשוטה, כשהרווחתם לקחתם את הרווחים לכיס, כשיש איזושהי בעיה אתם עושים – וזה נורא נכון מה שאמר פה השר, זה בדיוק המנגנון האכזרי – אתם זורקים החוצה את העובדים שמשתכרים שכר ראוי, לא מי יודע מה, לא מתעשרים מזה, הם משתכרים שכר ראוי, אתם מעיפים אותם, רוצים להעיף אותם כדי לקחת במקומם אחר כך עובדים הרבה יותר זולים.

דב חנין: ולכן אני בזה רוצה לסיים, מה שאני מציע, זה שבמקום לפטר אפילו עובד אחד, תקצצו ברווחים שלכם, תחזירו לקופת העובדים את מה שלקחתם לכיסים שלכם, תחזירו לקופת מדינת ישראל את מה שלקחתם לכיסים שלכם.

דב חנין: ואני רוצה לסיים באמירה שאני יודע שהיא אמירה קשה, אני לפחות עומד מאחוריה, אני מרגיש שבמהלך הזה אתם מכריזים מלחמה על העובדים שלכם, אתם מכריזים מלחמה על הנגב.

דב חנין: כיוון שהנגב הוא חלק ממדינת ישראל, אתם מכריזים מלחמה על מדינת ישראל, - -

<משה חדד: כל מפעלי "כי"ל" בקלחת הזאת.

דב חנין: - - אני רוצה שהדברים האלה יירשמו בלונדון, כי מדינת ישראל יודעת להשיב מלחמה כשמכריזים עליה מלחמה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להגיע לסיכום.

אבישי ברוורמן: לפני הסיכום יהיו שלושה משפטים בסדר הזה - - -

<משה חדד: צריכה לצאת מפה קריאה, כבוד היושב-ראש.

אבישי ברוורמן: אדוני, בכל זאת אגיד את הקריאה.

אבישי ברוורמן: אתן למר איצקוביץ דקה, לבני ביטון שפתאום מרים את האצבע והתנהג יפה דקה, לטלי וכמובן לידידי היקר רוביק, ואסכם - ואבנר.

אבישי ברוורמן: אז אולי בסדר הזה: איצקוביץ, מימון, ביטון, פלוסקוב, דנילוביץ, ברוורמן.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<נחום איצקוביץ: המשפט שאני רוצה לומר זה, חבר קינן, ניפגש אתך מייד אחרי הישיבה.

אבישי ברוורמן: תודה, הלאה.

מיקי רוזנטל: טוב מאוד.

מיקי רוזנטל: אבל תבואו עם פתרון - - -

אבישי ברוורמן: רגע, מיקי, אתה לא בזכות דיבור.

אבישי ברוורמן: סייג לחוכמה שתיקה.

אבישי ברוורמן: כן, מר מימון.

<אבנר מימון: אני רוצה לומר כך, ראשית, אני מוחה ומתקומם גם רגשית לשמוע את דברי חבר הכנסת חנין על הכרזת מלחמה של "כי"ל" על הנגב, לא היה דבר כזה, אין חברה כמו "כי"ל" שקרובה לנגב, - -

אבישי ברוורמן: אני יודע.

<אבנר מימון: - - ורגישה לזכויות העובדים כמו "כי"ל", אחד.

<אבנר מימון: שניים, ברוח הדברים המאוזנים והנבונים, הייתי אומר, של רוביק בתחילת הדיון ושל חבר הכנסת צור, אני חושב שאם ועד העובדים יתעשת, יכנס אתנו למשא-ומתן ענייני והדוק, אנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת.

אבישי ברוורמן: תודה, אתייחס - - -

<קריאות: - - -

<שלומי ירוחם: שיבוא עם שולחן נקי, עם ידיים נקיות, לא עם אקדח לרקה.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, אבנר, תודה.

אבישי ברוורמן: אסכם, שמעתי אותך, שמעתי את העובדים לפי הסדר, אמרתי, קודם כל אתן לך רונן, בבקשה, לפני שאר הנציגים, והבקשה, תוריד את ההתלהמות.

אבישי ברוורמן: דברי חכמים בנחת נשמעים.

<רונן לוי: משפט אחד, אני רוצה להגיד שהרגשתי פה ביטחון עצמי, חיזקתם אותי, וממש אני מרגיש שבאמת עוד יותר שכולם אתי, ועכשיו אני בטוח שכולם אתי, אני מודיע שאני רוכש ובעוד שעה זה עובר לבית-המשפט.

אבישי ברוורמן: אנחנו לא אתך.

<רונן לוי: אתם עם החברה ועם העובדים.

אבישי ברוורמן: אנחנו בעד מפעלים שהם בני-קיימה והעובדים, אני את מר לוי לא - - -

<רונן לוי: אז אני מקבל החלטה שאני מודיע כרגע לעורכת-דין ליזה שבעוד שעה נשאיר את כל העובדים, אנחנו נרכוש את הרשת, אני מאמין ובטוח שיעזרו פה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אנחנו ננסה להתקדם.

אבישי ברוורמן: מר ביטון, אחרי זה גב' פלוסקוב, מר דנילוביץ ואני מסכם.

<בני ביטון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש כמו שעשית ל"אופיס-דיפו", אני מבקש שבשבוע הבא יהיה דיון על "כי"ל" ונשמע מהעובדים, ניתן להם שבוע, נביא אותם לשולחן הדיון פה כי אחרת כל הנגב יבער, אז אני מבקש בשבוע הבא שיהיה דיון נוסף בנושא הזה, ונשמע מה העובדים אומרים וגם מה הנהלת "כי"ל", תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, בני.

אבישי ברוורמן: טלי.

טלי פלוסקוב: משפט אחד, אני מאוד רוצה לקוות כאן בשביל כולנו שכל הרעש הזה סביב העובדים ב"רותם" לא היה קשור לשדה בריר.

טלי פלוסקוב: חברים, אם אתם רוצים את שדה בריר, אמרו פה את המילים "שדה בריר" לא פעם אחת, ואני אומרת לכם, פעם עשירית או פעם 20 - עד שלא נהיה בטוחים – אני אומרת כרגע בשם העיר וגם תושבי העיר שלי שנמצאים כאן

טלי פלוסקוב: אני יודעת – שהדבר הזה לא פוגע בתושבים ולא בניסיון, סליחה, זה כן פוגע, לא אתן לשדה בריר להיות, שיהיה ברור.

<אבנר מימון: בלי בריר גם לא תהיה "רותם".

טלי פלוסקוב: - - - ותשמרו על העובדים האלה.

<קריאות: - - -

<קריאה: את צריכה לתת את בריר.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, רבותי - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: תבוא לגור - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו, - - -

<קריאה: - - - שחי ונושם את הפוספט הזה, אני 35 שנה בחברה, מה קרה לי?

<קריאה: אני בניתי את - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, - - -

<קריאות: - - -

<משה חדד: - - -

אבישי ברוורמן: משה, אוציא אותך, אוציא אותך.

<משה חדד: בסדר, סליחה.

אבישי ברוורמן: כל אחד בפרלמנט העברי יגיד מה שהוא רוצה פה וזכותו לעמדה שלו, אף אחד לא ישתיק פה ובטח לא את ראשת עיריית ערד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: רוביק, בבקשה.

<רוביק דנילוביץ': אני מסתכל על היום שאחרי.

<רוביק דנילוביץ': אני קורא לכולנו, גם לחברי ראשי הרשויות, אני חושב שעברנו, בני, את הטרמינולוגיות של להבעיר את הנגב, אנחנו כבר לא שורפים צמיגים, אנחנו מספיק חזקים, יש סוגיות שצריך לטפל בהם, - -

אבישי ברוורמן: יפה.

<רוביק דנילוביץ': - - לפעמים צריך לדעת גם להיאבק מול מי שצריך לדעת להיאבק.

<רוביק דנילוביץ': אני חושב שהנגב עבר כמה - -

אבישי ברוורמן: פאזות.

<רוביק דנילוביץ': - - מדרגות וכמה פאזות.

<רוביק דנילוביץ': כולנו ביום שאחרי נצטרך להיות שותפים, להמשיך את העשייה, את הפיתוח, יש איזושהי סימביוזה, לכולם חשוב שכולם יהיו חזקים, ההנהלה צריכה להבין שהעובדים הם הנכס הכי יקר, אין "כימיקלים לישראל" בלי העובדים, העובדים המסורים, העובדים המקצועיים.

<רוביק דנילוביץ': אני פונה אליך, אבנר, באמת לא בהתלהמות, אני מבקש, גם מהיושב-ראש, דיברו פה קודם על רצון טוב, אני ממש מבקש, תיקחו פרק זמן עכשיו, תודיעו גם אתם, דווקא אתם החזקים, תודיעו עכשיו שאתם מקפיאים את מכתבי הפיטורים לפרק זמן של שלושה שבועות ובמקביל שבו ביחד.

<רוביק דנילוביץ': אני מאמין גדול שבאווירה טובה שתשבו ביחד, שאף אחד לא מכופף את היד אחד לשני, אלא באים באמת בגובה העיניים, כי יום אחרי תצטרכו לעבוד ביחד, כשזה מתחיל להתלהם ומשחררים את הנצרה אי-אפשר לדעת מה יקרה אחר כך.

<רוביק דנילוביץ': מתוך אחריות, אנא, דווקא אתם החזקים תאמרו: בסדר, שלושה שבועות אנחנו מקפיאים, נותנים, ממצים כל רגע להידברות, לשיתוף פעולה, ואני בטוח שתגיעו להבנות ולהסכמות.

אבישי ברוורמן: רוביק, אני גאה בך, פעם היית תלמיד שלנו, היום אתה כבר מורה לנו, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לסכם, אין יותר דיבורים, אני מסכם.

אבישי ברוורמן: קודם כול אני מודה לכולם על הדיון הזה, היו פה לפעמים קצת יציאות של יצרים, אבל הם באו מהלב, אבל זה היה דיון חשוב וענייני שמציג את הדברים שעל הפרק במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אני מסכם לפרוטוקול: ועדת הכלכלה מודאגת מפיטורי עובדים במשק ובמיוחד מפיטורי עובדים בפריפריה.

אבישי ברוורמן: הוועדה תובעת מהנהלת "כי"ל" – ואני אומר, אבנר, אתה יודע את הכבוד שיש לי ל"כי"ל" ולתרומה שלה בנגב ולך אישית – לשקול מחדש את פיטורי העובדים נוכח הנתונים שהוצגו כאן, ולהעביר אליה תוך שבוע דוח על תוצאות המשא-ומתן.

אבישי ברוורמן: תוך שבוע אני רוצה דוח ברוח הדברים שנאמרו כאן.

אבישי ברוורמן: אני כל חיי באותו דבר שדיבר מר דנילוביץ, אפשר לפתור בעיות.

אבישי ברוורמן: כשאני מקשיב להם ולכם אני רואה שאפשר להתקדם, יש פתרון, אבל אני חוזר - גמישות זה כוח, ויתור זה עוצמה.

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה לשמוע כמו שהידיד הצעיר שיש לי, מר זילברשטיין, שאני כל כך מעריך אותו, שלפעמים הוא רוצה להיות כל כך צודק ואז אתה נהיה dead right.

אבישי ברוורמן: לכן אני בא אליך, ממרום ניסיונך תעביר את המסר למר בורגס, תעשו את הדברים האלה ותתקדמו.

אבישי ברוורמן: לא ייתכן שבגלל תנודות, שיכולות להיות קצרות טווח, במחירי הסחורות בעולם יפוטרו 120 עובדים בנגב.

אבישי ברוורמן: הוועדה מכוונת כמובן שלא נערב פה שיקולים לא עניינים, אשר לשדה בריר זה שיקול בפני עצמו, זה לא קשור לנושא הזה.

אבישי ברוורמן: הוועדה תובעת – ואני מסתכל על זילברשטיין ואיצקוביץ – משרי האוצר והכלכלה לבדוק גם במקרה של "כי"ל" וגם במקרה של "אופיס-דיפו" כיצד ניתן למנוע ולצמצם את מספר המפוטרים.

אבישי ברוורמן: יש קרנות בלי סוף, מהקרנות האלה בסופו של דבר אנחנו לא ברור לנו שיש סחורה.

אבישי ברוורמן: וכן לבחון מהלכים כלליים, מר איצקוביץ, לשוק התעסוקה גם במסגרת מרכז ההשקעות, גם במתן הנחות בארנונה, כפי שביקשו ראשי הערים.

אבישי ברוורמן: לא ייתכן שמשרד האוצר יציג כאן רק נתוני מקרו, אבל יסרב לטפל בגובה דמי האבטלה מהנמוכים ב-OECD, לא בעולם המערבי, ב-OECD, שר הרווחה, ובתחום ההכשרה המקצועית.

אבישי ברוורמן: רק אם משרד האוצר יטפל בתחומים האלה הוא יוכל לטעון שיש מעברים של עובדים ממשרה למשרה, כי כאשר מאות עובדים מפוטרים, חלקם נמצאים חודשים במצב של אבטלה.

אבישי ברוורמן: כפי שהודעתי בנושא של "אופיס-דיפו", אני מכנס מחר בשעה שמונה בבוקר ישיבה של הוועדה ואני פונה, לא מאגו, לא משום מקום, לשבת ולהביא פתרון, מר זילברשטיין, מר איצקוביץ, לכו למעלה, מר קינן יושב פה, מר לוי.

אבישי ברוורמן: נשב פה בשמונה בבוקר, הפתרון שלכם, שר האוצר יביא בשורה, שר הכלכלה יביא בשורה ולאנשים תהיה תקווה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.