הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 23, 2013-11-18 12:00

עדי קול: צהריים טובים.

עדי קול: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

עדי קול: זאת ישיבת המשך לדיון בנושא הליקויים בבניית בריכת השחייה הלאומית במכון וינגייט.

עדי קול: אני מודה למשתתפים.

עדי קול: בפעם שעברה איחרנו קצת, והפעם אנחנו מתחילים בדיוק בזמן.

עדי קול: אני רוצה להציג לפניכם כמה דברים שעברתי עם הבריכה מאז הדיון הקודם שהיה מאוד סוער ואמוציונלי.

עדי קול: אני לא מתכוונת לפתוח שוב את כל הנושאים לדיון.

עדי קול: היו פונים שהציגו את הבעיות, רוב הבעיות קיבלו זכות דיבור.

עדי קול: מיצינו את הסוגיה הגדולה שלפיה יש בעיה מאוד גדולה בדרך שבה נבנתה הבריכה.

עדי קול: חילקתי את זה בפעם שעברה להסתכלות אחורה – מה קרה, איך הגענו למצב שאנחנו נמצאים בו היום והסתכלות קדימה – איך אנחנו הופכים את המצב למשהו יותר שמיש, יעיל ורלוונטי לכל המשתתפים.

עדי קול: אני אתחיל מהבעיה אחורה.

עדי קול: קראתי את החומר שהוגש לי עד הישיבה וקראתי את החומר שהוגש עד היום, ואני רוצה להעיר כמה הערות: א', זה לא בית משפט – אמרתי את זה גם בדיון הקודם, ואני רוצה שהמנכ"לית תתייחס אלי עכשיו כי אני מדברת אלייך – דברים שנאמרו בוועדה, והם לא נכונים – זה זלזול בוועדה.

<רותי פילץ בורשטיין: סליחה, על מה בדיוק את מדברת?

עדי קול: אני אפרט.

עדי קול: אחד הדברים שנאמרו כאן זה שאין בעיה ושהגיעו למצב של סגירה לבריכה - -

<רותי פילץ בורשטיין: - - -

עדי קול: כן, רק לא אמרתם שבדיוק יום לפני כן השגתם הארכה עד סוף השנה לאישור, ודאגתם בתמימות כאילו אתם לא יודעים על מה מדובר.

עדי קול: עכשיו תורי לדבר, וכשיהיה תורך תדברי.

עדי קול: את מכירה את הנהלים – אני נותנת זכות דיבור.

עדי קול: ישבתם כאן ואמרתם שאין שום בעיה, לבריכה יש אישור.

עדי קול: אני ראיתי מתי נחתם האישור – ערב לפני כן לכבוד הדיון בוועדה.

עדי קול: זאת אומרת שלפני כן לא היה אישור.

עדי קול: אני מצפה ממך לגילוי נאות, וזה לא היה.

עדי קול: גילוי נאות נוסף על העובדה שאני ביקשתי שני שעוני עצר לבריכה, ואת בהתנדבות מלאה – ואפילו אניה עשתה את תפקידה וכתבה לי שהשעונים נעשו – רק שלא אמרת לי שזה משהו שמכון וינגייט נותן, אלא משהו שהאיגוד סגר כבר מזמן והזמין, זה כבר היה.

עדי קול: היה פה מצג שווא שמכון וינגייט מתגייס לפתור את הבעיות ונותן פתרון מידי – וזה לא נכון.

עדי קול: חבל כי אנחנו ועדה בכנסת, ואנחנו מצפים שתיתנו לנו תשובות אמתיות.

עדי קול: ככה לא נוכל לבדוק את זה.

עדי קול: זה התחיל מהתשובות הקטנות על הדברים האלה.

עדי קול: את באת ואמרת בישיבה על ועדת הטוטו שהבריכה לא תוכל להמשיך לתפקד כי צריך כסף לספרינקלרים, אבל כאן לא אמרת שיש בעיית ספרינקלרים.

עדי קול: אני מבקשת שאם אנחנו מקיימים פה דיון אני אשמע את האמת.

עדי קול: כיוון שאני לא מצליחה לשמוע את האמת – ואני אמרתי את זה גם בדיון הקודם – אני פניתי למבקר המדינה.

עדי קול: אני אומרת את זה לפרוטוקול – אני יודעת שפנו אליי גורמים מכל מיני נוגעים בדבר לא לפנות למבקר המדינה.

עדי קול: אני אומרת לכם את זה כאן:

עדי קול: כשפונים אליי ומבקשים לא לפנות למבקר המדינה זה גורם לי לחשוד שאולי כן צריך שמבקר המדינה יתעסק בזה.

עדי קול: כשדיברתי עם מבקר המדינה הבוקר הוא כינה את הסיטואציה – מטרידה.

עדי קול: ואני חושבת ש"מטרידה" זה אנדר-סטייטמנט לעומת מה שקרה פה.

עדי קול: ועכשיו אני מדברת רק על התהליכים – איך נולדה הבריכה הזאת?

עדי קול: למה היא נבנתה בוינגייט כמו שהיא?

עדי קול: מי נתן את המצ'ינג המפורסם, אם נתנו?

עדי קול: סוגיית המחיר אני שמה אותה בצד רגע.

עדי קול: נכון, אמרו שגם פרויקטים פרטיים אחרים עולים לפעמים ב-20%-10% יותר מהמחיר המתוכנן.

עדי קול: המחיר, אני עוד רגע שמה בצד.

עדי קול: לכל אורך הבנייה וקבלת ההחלטות משהו פה לא ברור.

עדי קול: אני מבקשת שהדבר הזה ייבדק: מי היה אחראי לפקח?

עדי קול: מי פיקח, אם בכלל?

עדי קול: ומה צריך לעשות עם זה?

עדי קול: כשמבקר המדינה אמר "מטריד" העביר את הפנייה שלי למחלקת החקירות, והם יעבירו לכל הגורמים הנוגעים בדבר את הפניות.

עדי קול: אין לי הסמכות והיכולת המשפטית לבדוק את התהליך שקרה פה, ואני אומר לכם – זה תהליך מטריד.

עדי קול: בהתחשב בעובדה שגם לוועדה אני ממשיכה לקבל תשובות מאוד קרובות לאמת, אבל לא תמיד את האמת זה מטריד אותי, ואני לא רוצה לקחת את זה על עצמי.

עדי קול: אז קודם כול את הבדיקה של מה שהיה מבקר המדינה יעשה.

עדי קול: אני מבינה את הקושי שזה יעמיד לגורמים השונים – למכון וינגייט שמנסה לפתח תהליך של התאגדות.

עדי קול: עדיין, אם הגוף הזה הופך להיות תאגיד ממשלתי אני רוצה לדעת שמי שנמצא שם אלה אנשים שפועלים לפי נורמות משפטיות ראויות.

עדי קול: אם זה יהיה גוף ציבורי הוא יצטרך לעשות את זה, וזה תהליך מאוד משמעותי בעיניי.

עדי קול: אז אני שמה את זה אחורה.

עדי קול: אני לא רוצה לדבר יותר על איך שנבנתה הבריכה, לי אין הכלים לטפל בזה.

עדי קול: לדעתי, מבקר המדינה צריך לעשות את זה מול הגורמים השונים.

עדי קול: כמו שאמרתי בפעם הקודמת זה לא המפגש הראשון שלי עם ענף השחייה, אולי מפגש ראשון שלי עם הנהלת הספורט.

עדי קול: בעיניי העובדה שבכל אחד מהגופים יושבים אנשים שהם נגועים בניגוד עניינים כיוון שקודם היו בגוף הקודם היא בעייתית בעיני, כי אין לכם יכולת לבדוק באמת.

עדי קול: אם מכון וינגייט אומר שהוא יקים ועדת בדיקה – ואני לא רוצה לציין את העובדה שאסף חפץ שמונה לראש ועדת הבדיקה עומד גם הוא בכל מיני קשיים אחרים, אבל אני לא חושבת שמכון וינגייט יכול לבדוק את עצמו.

עדי קול: גוף לא בודק את עצמו.

עדי קול: אני מתנגדת לכך שהצבא בודק את עצמו.

עדי קול: לכן בעיקר לאור העובדה שמי שהיה קודם מנכ"ל מכון וינגייט והיום הוא במשרד הספורט, ולכן הוא לא יכול להסביר לנו מה היה כי הוא נגוע בניגוד עניינים, ומי שעכשיו במשרד הספורט היה קודם בטוטו – תסלחו לי, אני לא יכולה לצאת מזה.

עדי קול: אני מצטערת.

עדי קול: מי שצריך לבדוק את ההתנהלות זה גוף חיצוני.

עדי קול: אז קודם כול אני אומרת את זה על מה שהיה בעבר: ניסיתי, פגשתי אנשים, אני חושבת שיש פה בעיה, וצריך להצביע עליה.

עדי קול: לכן אני מסתכלת קדימה.

עדי קול: גם בדיון הקודם הסתכלנו אחורה וקדימה, והדיון הזה מיועד להסתכל קדימה: איך אנחנו משמישים את הבריכה הזאת לספורטאים אולימפיים ופרא-אולימפיים, שזאת הייתה ההגדרה של מטרת הבריכה.

עדי קול: נאמר כאן לפני כולם שזאת ההגדרה, ואותו דבר אני כתבתי למבקר המדינה.

עדי קול: הגדירו שזאת מטרת הבריכה – בואו נעשה שהיא תתאים להגדרה הזאת כי זה א'-ב' של בניית פרויקט.

עדי קול: נושאים שעלו בדיון הקודם היו נקודתיים, חלקם נפתרו וחלקם לא נפתרו.

עדי קול: נוח לא היה בדיון הקודם, ואני רוצה שנדבר שוב על ההתאמה של הבריכה הזאת לשחיינים הפרא-אולימפיים.

עדי קול: אני רוצה לראות איך אנחנו מסתכלים מכאן מה עוד צריך לעשות.

עדי קול: הקריאה המרכזית שלי בדיון הקודם הייתה לטוטו, ואני מאוד מודה לכם על ההיענות המהירה ועל ההירתמות.

עדי קול: זה באמת ראוי להערכה ההתגייסות לקריאה הזאת.

עדי קול: למי שלא זוכר, אנחנו ביקשנו לסייע במימון של נציג בינלאומי שיגיע לכאן, יבחן את הבריכה ויגיד מה צריך לעשות כדי שהבריכה תעמוד בתנאים.

עדי קול: היה לי חשוב לקיים את הדיון אף על פי שקיבלתי מכתב מהמנכ"ל – אני מאוד מעריכה את זה – וגם על התמיכה בוועדה שנאמרה גם בדיון וגם במכתב.

עדי קול: היה חשוב לי לכנס את הדיון כדי לשמוע מי הולך לבחור את המומחה הזה?

עדי קול: מי הוא יהיה?

עדי קול: מתי הוא יגיע?

עדי קול: אם בקרה אז עד הסוף.

עדי קול: כמובן, אני אדרוש שהדוח שלו יגיע לפה.

עדי קול: הבנתי שזה נאמר שזה יהיה בשיתוף פעולה של איגוד השחייה ומכון וינגייט.

עדי קול: שוב, אני לא יודעת איזה סוג של שיתוף פעולה יש כאן, ואני אשמח לדעת לגביו.

עדי קול: עלו עוד כמה סוגיות לגבי תחרויות שעומדות להתקיים בקיץ, ומשרד הספורט אמר שהוא יבדוק את ההשתתפות שלו.

עדי קול: לכן אני רוצה שנתחיל את הדיון כך: עדכונים מהפגישה הקודמת, ואחר כך אני אתן לפונים שיש להם הערות, בקשות, טענות או דברים שאולי לא התייחסנו אליהם במפגש הקודם – לדבר.

<רותי פילץ בורשטיין: אני יכולה, בבקשה, להגיב?

עדי קול: בבקשה.

<רותי פילץ בורשטיין: נושא האמינות שלי לא הוטל בספק מעולם, והוא לא היה לכבוד הוועדה.

<רותי פילץ בורשטיין: אז אני מבקשת לא להטיל ספק בנושא האמינות שלי – לא כמנכ"לית ולא בכל תפקיד אחר.

<רותי פילץ בורשטיין: עניינית לגבי הנקודות שהעלית: לא היה מעולם צו סגירה לבריכה במכון וינגייט.

<רותי פילץ בורשטיין: אילולא היינו מקבלים את האורכה שהגיעה בהתחלה מכיבוי אש, ואחר כך קיבלה את הגיבוי של עיריית נתניה עד למועד, לא הייתי אומרת את מה שאמרתי.

עדי קול: אבל גם לא סיפרת שהייתה בעיה.

עדי קול: אמרת – אין שום בעיה, אני לא יודעת על מה מדובר.

עדי קול: יש פרוטוקול.

<רותי פילץ בורשטיין: לא, אני אמרתי בפירוש: אין צו סגירה.

<רותי פילץ בורשטיין: יש פרוטוקול, ויש תמליל של הדברים.

עדי קול: זה היה עובד בבית-משפט כי זה כביכול טענה לגיטימית.

עדי קול: פה לא.

עדי קול: פה הצגת מצב כאילו אין שום בעיה בנושא הזה.

עדי קול: לכן אמרתי את הדברים.

<רותי פילץ בורשטיין: לא, לא, לא.

<רותי פילץ בורשטיין: צו סגירה זה דבר מאוד ברור.

<רותי פילץ בורשטיין: אמר פה יהושע גורה שיש צו סגירה, ואני אמרתי שאני מבקשת להגיב על זה ולהגיד שאין צו סגירה, ואני עדיין אומרת – לא היה מעולם צו סגירה לבריכה.

<רותי פילץ בורשטיין: מכון וינגייט פעל להארכה של תוקף רישוי העסקים.

<רותי פילץ בורשטיין: אכן קיבלנו לפני הדיון – ולא לכבוד הדיון – אין שום קשר בין המשא ומתן שאנחנו מנהלים עם רשויות כיבוי אש ועם העירייה.

<רותי פילץ בורשטיין: זה קרה לפני הדיון, אבל לא לכבוד הדיון.

<רותי פילץ בורשטיין: נכון להיום אנחנו מבצעים את כל הפעולות שצריך כדי לעמוד בדרישות האלה, ואין שום צו סגירה ולא היה מעולם.

<רותי פילץ בורשטיין: לנושא השעונים.

<רותי פילץ בורשטיין: יש בהחלט שיתוף פעולה בין איגוד השחייה לבין מכון וינגייט.

<רותי פילץ בורשטיין: יש שיתוף פעולה וגם היה שיתוף פעולה בין האיגוד לבין המכון.

<רותי פילץ בורשטיין: הדיון לא היה על מי שקונה אותם ומתקין אותם.

<רותי פילץ בורשטיין: הדיון היה שצריכים להיות למחרת ב-12:00 בצהריים שעונים מותקנים במקומות, ואכן זה מה שהיה.

<רותי פילץ בורשטיין: הנושא השלישי זה הנושא של המומחה.

<רותי פילץ בורשטיין: אנחנו הבנו שהמומחה אמור להגיע לתת ייעוץ לגבי תפעול ותחזוקת המתקן.

<רותי פילץ בורשטיין: מכון וינגייט גם התבקש לבדוק מי יכול להיות.

<רותי פילץ בורשטיין: אני פניתי, ויש לי נתונים לגבי מישהו מומלץ.

<רותי פילץ בורשטיין: אני אעביר את הנתונים למי שצריך ותחליטו אם הוא הגורם שאתם רוצים לזמן או לא.

<רותי פילץ בורשטיין: זה מישהו בעל ניסיון בתפעול ובתחזוקה של בריכות כאלה בברצלונה.

<רותי פילץ בורשטיין: הוא עובד היום גם בכל מה שהולך לקרות בטרגונה, אז אני מניחה שהוא מישהו שיכול להתאים, אבל בוודאי יש עוד נוספים.

<רותי פילץ בורשטיין: אז מי שירצה את הנתונים האלה, איגוד השחייה או הטוטו, יוכל לקבל אותם ולהחליט מה לעשות איתם.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: משרד הספורט, בבקשה.

עדי קול: גם לכם היו משימות.

<דוד מלכא: אנחנו התבקשנו לומר לגבי תחרות אליפות אירופה לבריכות קצרות ב-2015.

<דוד מלכא: אנחנו נתנו תשובה ליושב-ראש איגוד השחייה.

<דוד מלכא: התשובה היא מבחני תמיכה.

<דוד מלכא: כמו שאמרתי קודם מבחן תמיכה הוא מבחן תמיכה, ומי שיכול להחליט או רשאי להחליט זאת ועדת התמיכות.

<דוד מלכא: מצד שני הסברנו איך פועל מבחן התמיכה.

<דוד מלכא: אני אומר כאן כבר עכשיו שזה לא הפתרון הכי טוב.

<דוד מלכא: אתמול בערב שוחחתי עם נעם, יושב-ראש איגוד השחייה, ואמרתי לו שייתן לנו עוד זמן לתת פתרון קצת יותר טוב.

<דוד מלכא: אני מקווה שנמצא פתרון טוב יותר.

<דוד מלכא: כי הפתרון לומר שיהיה לך סכום תמיכה זה קצת בעייתי.

<דוד מלכא: קשה לו להסתמך על זה, אני מבין אותו.

<דוד מלכא: אבל זה מה שאנחנו יכולים לתת כרגע.

<דוד מלכא: אנחנו נחשוב על פתרון.

עדי קול: זאת הייתה המשימה הקודמת – למצוא פתרון כדי שתבוא לכאן עם תשובה שנעם יוכל להתקדם איתה.

עדי קול: רק היום קראתי בעיתון בשורה מאוד משמחת על סכום מאוד גדול, 30 מיליון שקלים לשנה, שיגיע לענפים האולימפיים.

עדי קול: זה נראה לי סכום גדול שיכול לעזור גם לתחרות הזאת.

<דוד מלכא: אני אומר לך כאן בגלוי שזאת הייתה התלבטות אתמול בלילה כי אני עדיין לא הספקתי לשוחח עם ד"ר שפר שנתן תשובה לנעם.

<דוד מלכא: אבל כרגע אני גם מבין את נעם שהתשובה שנתנו לו שתהיה תמיכה כלשהי – מאוד יכול להיות שבבוא העת, ואינני יודע – יבטלו את התקנה מכל מיני סיבות, זה לא שטר חוב.

<דוד מלכא: אנחנו מבינים את זה.

<דוד מלכא: אז נחשוב לתת פתרון.

<דוד מלכא: אני לא יודע להגיד לך כרגע.

עדי קול: בבקשה, גיא ממשרד הספורט.

<גיא אטיאס: אני גיא, ראש אגף תכנון ותקצוב במשרד התרבות והספורט.

<גיא אטיאס: להערכתי, יש פה בלבול שלא מעט עושים אותו, ואני רוצה להגיד כמה דברים שנבין כולנו.

<גיא אטיאס: המשרד יכול להקצות כסף או ברכש או בתמיכה או בתקצוב – אלה הדרכים שמשרד יודע לעבוד בהן.

<גיא אטיאס: תקצוב זה לענייני תאגידים.

<גיא אטיאס: מי שהוא תאגיד על-פי חוק, מקבל בצורה מסודרת על-ידי אישור תקציב את התקצוב באופן שוטף ומוסדר.

<גיא אטיאס: מי שהוא לא תאגיד ממשלתי או סטטוטורי מקבל או בתמיכה או ברכש.

<גיא אטיאס: לעניין התמיכה המשרד יכול להגיד שהוא מקצה משאבים לתמיכה בתחרויות בינלאומיות.

<גיא אטיאס: הוא יכול להגיד מראש את הסכום.

<גיא אטיאס: הוא לא יודע מי יעמוד בקריטריונים, הוא לא יודע מי ייגש.

<גיא אטיאס: אין לנו שום יכולת – ואסור לנו – וזה גם לא אינטרס של הוועדה למנוע לגשת מכאלה שזכאים ויכולים לגשת.

<גיא אטיאס: אנחנו שמים קריטריונים אובייקטיביים, אנחנו שמים נתונים, אנחנו מתקצבים את התקנה, ומי שזכאי – עומד.

עדי קול: סליחה - -

<גיא אטיאס: שנייה, ברשותך.

עדי קול: שנייה, אני אתן לך עוד משפט אחד כי התשובה הזאת לא עוזרת לנו.

<גיא אטיאס: זה עוזר.

עדי קול: לא.

<גיא אטיאס: לטעמי, כן.

<גיא אטיאס: אנחנו יכולים להתחייב על הסכום.

<גיא אטיאס: אנחנו יכולים להגיד מה הסכום שאנחנו שמים בתקנת התמיכה.

<גיא אטיאס: מי הנהנים ממנה?

<גיא אטיאס: זה הזמן יגיד.

עדי קול: במקרה אם תהיה תחרות בינלאומית בכדורגל שתהיה חשובה יותר, והיא תעמוד בקריטריונים בצורה טובה יותר היא תקבל - -

<גיא אטיאס: זה בסדר.

עדי קול: לכן אני רוצה לשים את הדברים על השולחן.

עדי קול: בדיון הקודם דיברנו על כך שעלויות התפעול של הבריכה מאוד יקרות, דיברנו על כך שהקבוצות והשחיינים נושאים בעלויות האלה.

עדי קול: אתה פשוט לא היית איתנו, גיא, אז אני מספרת לך.

עדי קול: וגם גילינו שמכון וינגייט לא יכול לעמוד בעלויות החודשיות.

עדי קול: אבל גם גילינו שמשרד הספורט בדרכו לפוטנציאל של מכון וינגייט מסייע למכון וינגייט כדי לשלם את העלויות האלה.

עדי קול: זאת אומרת שאף על פי שאין תקצוב ואין תמיכות ואין רכש – מצאתם דרך לממן את זה.

עדי קול: זה אומר שאתם יכולים למצוא דרכים לפעמים, נכון?

<גיא אטיאס: אני רוצה להגיב על מה שאת אומרת כי זה משהו אחר לגמרי.

<גיא אטיאס: וינגייט נמצא במסלול תקצוב.

<גיא אטיאס: אנחנו הופכים את וינגייט לתאגיד ממשלתי.

<גיא אטיאס: כדי להפוך את וינגייט לתאגיד אין תאגיד שנכנס עם גירעונות מאוד גדולים שלא יכול לשאת בהם, כי תאגיד ממשלתי חייב להיות מאוזן.

<גיא אטיאס: זה גם נאמר בישיבת הוועד המנהל.

<גיא אטיאס: כדי להגיע להסדר הזה של תקצוב יש פה גם משרד המשפטים, גם אגף התקציבים, גם המשרד שמובילים את זה כחבילה אחת.

<גיא אטיאס: בנושא התקצוב – גם לתת פתרון לגירעון הנצבר, גם לתת פתרון לתקציב שהתאגיד הזה יכול או צריך להכיל, וכל זה נבחן בצורה מאוד מדוקדקת.

<גיא אטיאס: לגופו של עניין כשבאנו וראינו שמכון וינגייט נמצא בחוסר תקצוב של תמיכה לפעולות השוטפות, והמשרד בשיתוף פעולה עם כל הגורמים החליט להגדיל את התקצוב כי יש מהלך מאוד ברור שנקרא תאגיד.

<גיא אטיאס: חשוב לציין שהתקציב לתמיכה שוטפת הוא לא לתחרויות, אלא להפעלת המכון בצורה המוסדרת.

<גיא אטיאס: לנושא התאגיד – התאגיד זה תקציב לפעולות השוטפות שיוגדר על-פי חוק בתהליכים הסטטוטוריים, מהם תחומי האחריות.

<גיא אטיאס: אם יוגדר שבתחום אחריות מכון יש פעולה מסוימת היא תתוקצב בחלק הסטטוטורי שלה.

<גיא אטיאס: לכן אלה שני דברים שונים: תחרויות בינלאומיות – לא רק איגוד השחייה יכול לעשות; לעומת זאת מכון וינגייט, יש רק אחד כזה כמכון לאומי שמאגד סביבו את כל הפעולות שהמחוקק החליט שחשוב שהן היו במכון לאומי.

<גיא אטיאס: לכן יש פה ערבוב מאוד גדול, וחייבים לשים אותו על השולחן.

עדי קול: קודם כול המחוקק עוד לא החליט, זה עוד לא עבר בחקיקה.

<גיא אטיאס: זה לא עבר בחקיקה, סליחה, את צודקת.

עדי קול: יש הבדל בין הגוף המחוקק לבין - - -

<גיא אטיאס: את צודקת, את צודקת.

<גיא אטיאס: כשהמחוקק יחליט - -

עדי קול: אני אומרת את הדברים האלה לפרוטוקול לא מכיוון שאני יכולה להשפיע על הדיון, אלא גם כדי שאתם תבינו.

עדי קול: כדי שהמחוקק יחליט – וזה תהליך חקיקה ארוך, כאמור – זה יהיה אחרי שמדינת ישראל לקחה אחריות על הגירעון של מכון וינגייט - -

<גיא אטיאס: זה מותנה, זה מותנה.

עדי קול: נכון, אבל אתם משלמים תשלום שוטף עכשיו, ואתם מממנים את מכון וינגייט כדי למנוע את הגירעון הזה כדי שיהיה תאגיד הוא יהיה מאוזן, ואלה כספים שעכשיו אתם מעבירים למכון וינגייט.

עדי קול: אני לא מתנגדת, אני חושבת שמכון וינגייט הוא אחד הגופים החשוב בספורט הישראלי - -

<גיא אטיאס: בסדר, אנחנו לא מסתירים את זה.

עדי קול: כמובן, כולנו מסכימים על החשיבות של מכון וינגייט, אבל אני רק אומרת שעכשיו אתם מעבירים כספים כדי להביא את מכון וינגייט – שחלק מהסיבות שהביאו אותם לגירעון זאת התנהלות לא נכונה – כדי לאזן את זה?

<גיא אטיאס: לא הבנתי מהי ההתנהלות הלא נכונה, סליחה.

עדי קול: גוף שנמצא בגירעון, מן הסתם מישהו ניהל אותו לא נכון?

<גיא אטיאס: אה, את לא מדברת על המשרד, את מדברת על המכון.

עדי קול: נסכים שגוף שנמצא במשך שנים בגירעון, משהו לא טוב בניהול שלו.

עדי קול: אז עכשיו אנחנו מתקנים טעויות עבר עם כסף ממשלתי כשעומדת פה תחרות שאין לנו דרך לשלם אותה.

עדי קול: אני מכירה את המגבלות התקציביות, מכירה את המגבלות החוקתיות, ועדיין אני אומרת שאם תרצו למצוא דרך לממן את התחרות הזאת אתם תמצאו סעיף העברה.

<קריאה: מה שאני אמרתי.

עדי קול: אבל אני ביקשתי ממך לעשות את התיקון הזה.

<גיא אטיאס: אבל - -

עדי קול: גיא, עכשיו לא אתה.

עדי קול: אני יודעת שתמצא.

עדי קול: רק תגיד לי דבר אחד – מתי?

עדי קול: נעם בסופו של דבר אמר שיש פה תאריך יעד - -

<דוד מלכא: אני שאלתי אתמול את נעם כמה זמן הוא נותן לנו לתשובה?

עדי קול: נעם, סליחה שאנחנו מדברים עליך בנוכחותך.

<דוד מלכא: לא, מה שאני אומר הוא תכף יאשר.

<דוד מלכא: הוא אמר שיש לו עד פרק זמן של שבועיים, ושזה סביר.

<דוד מלכא: אני מקווה שזה יהיה לפני כן.

<דוד מלכא: אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו נותנים מענה לתחרות של 2015.

<דוד מלכא: זה בעייתי, אבל אנחנו נחשוב.

עדי קול: בדיוק.

עדי קול: זאת סוגיה משפטית שאפשר לפתור אותה, ואני נתתי לכם את הזמן.

עדי קול: נתתי לכם שלושה שבועות לפתור אותה.

עדי קול: שאלת כמה אתה צריך, רציתי לתת לך שבוע.

עדי קול: אמרתי שנעשה דיון נוסף תוך שלושה שבועות אם תבדקו.

עדי קול: לדעתי, עמדנו בשלושה שבועות, קיבלנו תשובה מדהימה מהטוטו באותו שבוע.

עדי קול: נתתי לכם שלושה שבועות, אמרת שתבדוק את זה - -

<דוד מלכא: אני לא אמרתי שהתשובה תהיה חיובית.

עדי קול: נכון, אבל עכשיו אתה עדיין מבקש עוד זמן.

עדי קול: לד"ר אורי שפר יש ניגוד עניינים בעניין הבריכה, אבל לא בעניין הזה - -

<דוד מלכא: צודקת.

<דוד מלכא: בעניין הזה אין לו ניגוד עניינים.

עדי קול: לכן אני מצפה שאם התשובה של משרד הספורט היא תשובה שלילית, שהוא יבוא ויציג - - -

<גיא אטיאס: אבל אין פה תשובה שלילית.

עדי קול: יש פה תשובה, אולי, נבדוק, נראה עוד שבועיים.

עדי קול: זה מה שאני שמעתי.

<דוד מלכא: לא, לא, אני חוזר שוב: כדי להבטיח שנעם יהיה בטוח שהוא לא יצטרך לכסות גירעון עתידי שהבטיחו לו ולא קיימו - -

עדי קול: נעם, כדאי לך גירעון כי אחר כך מתאגדים אותך, וזה נמחק.

<דוד מלכא: - - -

<גיא אטיאס: הוא לא היה רוצה שנתאגד אותו.

<דוד מלכא: - - הוא מדבר על סכום לא קטן של 2 מיליון שקלים.

<דוד מלכא: אנחנו צריכים לוודא מה הפתרון שאנחנו יכולים לתת.

עדי קול: אני מבינה ששלושה שבועות לא היה מספיק זמן - -

<דוד מלכא: נכון.

<דוד מלכא: אנחנו ישבנו בשלושת השבועות האלה, ונמשיך לשבת.

<גיא אטיאס: אבל המשרד מתחייב להעביר את הכסף לתחרויות בינלאומיות.

<גיא אטיאס: אנחנו צריכים לחשוב על ההיקף.

עדי קול: אני אסביר לך את החוקים כי לא היית בפעם שעברה.

עדי קול: אני נותן זכות דיבור, ואם אין לך אתה לא יכול לדבר.

עדי קול: אני מניחה ששמעת את זה כבר בכנסת באי אלו סיטואציות.

עדי קול: המשרד מתחייב לממן אי אלו תחרויות, אבל השאלה היא איזה יהיו.

עדי קול: אנחנו שמנו על השולחן את התחרות הזאת כתחרות חשובה, בעיקר בשל ההתנהלות סביב הבריכה וענייניה.

עדי קול: תוך שבועיים – תשובה לכאן, ואני מצפה שייתן אותה מר אורי שפר.

עדי קול: תודה.

<דוד מלכא: אני לא הבטחתי תשובה חיובית.

עדי קול: כיוון שלא הבטחת תשובה חיובית אני רוצה לשמוע ולקבל החלטה.

<נעם צבי: אני רוצה להבהיר משהו: איגוד השחייה לוקח על עצמו באירוע הזה לגייס מיליון יורו.

<נעם צבי: זה יותר גדול מכל התקציב שלנו.

<נעם צבי: זה לא מתאים לנו, אנחנו לא בנויים לזה.

<נעם צבי: לכן פנינו למשרד התרבות והספורט, וביקשנו שייקח על עצמו חצי מהסכום שנהיה מסודרים בקטע הזה ובשביל החצי השני נלך לעיריית נתניה, למשרד התיירות, לוועד האולימפי – לכל גוף אפשרי – ונרים את הסיפור הזה.

<נעם צבי: אפשר היה לבנות את הבריכה הזאת ב-35 מיליון שקל עם כמות הצופים הקיימת בבריכה הקודמת של 700 איש את גומרת בריכה כזאת – עם המכשור האלקטרוני החדיש, עם הכול.

<נעם צבי: למה זה עולה 90 מיליון?

<נעם צבי: זה עולה 90 מיליון מכיוון שזה נפח גדול מאוד שמכיל 3,000 מקומות ישיבה.

<נעם צבי: למה הגענו ל-3,000?

<נעם צבי: כי רצינו להגיע לתחרויות הכי גדולות כמעט – לא תחרות שאפשר לעשות באולימפיאדה.

<נעם צבי: גם אי אפשר לעשות שם אליפות עולם, אבל להגיע לרמה שאפשר להביא לכאן את אליפות אירופה בבריכות קצרות – זה אני יכול לעשות.

<נעם צבי: זה אולי הטופ שבטופ של מה שאני יכול להביא למתקן שלכן השקיעו בו 90 מיליון.

<נעם צבי: עכשיו יש לנו משהו ביד, וההזדמנות הבאה תהיה ב-2018.

<נעם צבי: נראה אם נגיע אליה או לא, אבל היום יש לנו הזדמנות על מתקן שהמדינה כבר הוציאה עליו 90 מיליון שקל, להביא אותו.

<נעם צבי: לכן הוציאו כל כך הרבה כסף.

<נעם צבי: אז עכשיו לי כיושב-ראש איגוד, לראות את הדבר הזה חומק בין האצבעות זה פשוט כואב.

<נעם צבי: אבל מצד שני אני לא יכול לקחת את האחריות על כל המיליון יורו האלה.

<נעם צבי: אני לא יכול לשמוט את הקרקע מתחת לאיגוד.

<נעם צבי: זאת הסיטואציה.

עדי קול: אני שותפה לתחושת הפספוס שלך, ואמרתי – בעיקר לאור הסכומים שהושקעו סביב הבריכה הזאת.

עדי קול: אני לא אגיד שתחרות כזאת היא יותר חשובה מתחרות אחרת, אבל פה הושקעו כספים בבריכה במטרה לקיים את התחרות הזאת, ועכשיו זה המאני-טיים.

עדי קול: לכן אני רוצה את התשובה, ונצטרך לחכות שוב.

עדי קול: אני רוצה לתת הזדמנות לאיציק לארי מהטוטו.

עדי קול: קודם כול, שוב תודה.

עדי קול: עכשיו כשאתה כאן אני רוצה לשאול אותך: הכסף שלכם.

<איציק לארי: אני רוצה להצביע על כמה נקודות.

<איציק לארי: אני לא רוצה לחזור על כל מה שנאמר, כבר קראתי את הפרוטוקול של הישיבה הקודמת, מה היה התקציב הראשוני ולאן זה הגיע, ובסופו של דבר הכול מגיע לפתחנו.

<איציק לארי: במקרה הזה כל גירעון מגיע אלינו.

<איציק לארי: אני יודע על בעיות קיימות כי כל ישיבת ועדת משנה של הדירקטוריון וקרן המתקנים מקיימים דיון על הבריכה - -

עדי קול: לא נמאס לכם לדבר על הבריכה?

עדי קול: באמת אני אומרת.

עדי קול: די.

<איציק לארי: חשבתי שזה יסתיים כשחנכנו אותה, והקופץ הראשון קפץ לבריכה, אבל אנחנו עדיין מתמודדים עם בעיות.

<איציק לארי: הבעיות שמתמודדים איתן זה תחזוקה והמימון של התפעול.

<איציק לארי: אני רוצה לציין שהטוטו לא מתחזק בשום מקום.

<איציק לארי: הוא לא מממן תחזוקה בשום מקום, בשום מתקן.

<איציק לארי: צריך להבין שגם אם יש הרגשה שהתקציב של הטוטו הוא בלתי מוגבל זה ממש לא נכון.

<איציק לארי: זאת עוגה, וכל שקל שעובר למתקן אחר נגרע ממקום אחר.

<איציק לארי: אז יהיה פחות אולם לנוער בפריפריה או פחות מגרש קט-רגל או פחות מסלול הליכה או שביל אופניים.

<איציק לארי: דיברת קודם על גירעון ועל ניהול גירעון – גם הטוטו לא יכול להתנהל בצורה כזאת, והוא יכול לתת רק מה שהוא מייצר.

<איציק לארי: אני יודע מהדיון האחרון שעדיין יש חוסר תקציבי של 5 מיליון שקלים אף על פי שהגענו לתקציב של קצת יותר מ-90 מיליון שקל.

<איציק לארי: בטוטו קיבלנו החלטה לממן את מה שחייבים כדי לפתוח את הבריכה ולעמוד על כך שלא נחרוג מתקציב של 90 מיליון שקל.

<איציק לארי: מעבר לכך, לגבי המומחה, כמובן נענינו בשמחה לבקשתך.

<איציק לארי: בסכום הזה אחרי כל מה שהשקענו בהחלט כדאי להביא מומחה.

<איציק לארי: להבנתנו, הוא צריך להיות בעל זיקה לנושא תחזוקה ותפעול בריכות, אבל בגלל הבעיות שעלו כדאי שהוא יהיה גם מומחה להתאמת הבריכה לפרא-אולימפיים ולשחיינים רגילים.

<איציק לארי: כמובן, הכדור אצלך.

<איציק לארי: אנחנו נשמח לעזור כדי להביא את המומחה הראוי, אבל בנושא הזה בהחלט למכון יש הניסיון הרב ביותר.

עדי קול: נעם, אתם דיברתם ביניכם על המומחה?

עדי קול: יש לכם הסכמה על מומחה?

<נעם צבי: לא.

<נעם צבי: לצערי, מועצת ההימורים לא סופרת את איגוד השחייה.

<נעם צבי: אנחנו לא מוזמנים לאף ישיבה שדנה בבריכה האולימפית.

עדי קול: אבל כקסם אתה יודע תמיד מה קורה שם, אז איך זה?

<נעם צבי: אני לא יודע מה קורה כל כך.

<נעם צבי: כשאני קורא שהם גייסו פתאום 30 מיליון אני יותר מוטרד מאין הם מורידים כי הם מפרסמים שיש עוד 30 מיליון לספורט האולימפי, אבל מאין לוקחים?

<נעם צבי: כשיש 80 מיליון שקל לכדורגל אני מוטרד מאין לקחו כי הרי – איך הוא אמר?

<נעם צבי: – יש כסף, לקחו ממקום אחר.

<נעם צבי: אבל מאין לוקחים אנחנו אף פעם לא יודעים.

<נעם צבי: בעניין הזה אני הייתי שמח להיות מעורב כי זה הרי נושא שאני העליתי, ואני סברתי שצריך להביא מנהל לבריכה לתקופה הראשונה שיגיד איך מנהלים בריכה כזאת ואיך מתחזקים אותה, איך הופכים אותה ליעילה כמה שיותר גם מבחינת שיווק, גם מבחינת עקרונות התפעול.

<נעם צבי: להביא מישהו שניהל מתקן כזה זה לא כל כך פשוט למצוא, אבל צריך למצוא מישהו שניהל מתקן כזה.

עדי קול: אחת הסיבות שכינסתי את הישיבה הזאת מהר זה בגלל זה – בגלל שהייתה לי תחושה שבין ההצהרה שאיגוד השחייה ידבר עם מכון וינגייט משהו ייפול בין הכיסאות.

עדי קול: לכן מכיוון שדיברנו על עוד שבועיים אני מבקשת שתשבו ביניכם ותסכימו ותציגו לפניי את המומחה שיגיע.

<רותי פילץ בורשטיין: כל החומרים הועברו למועצה להסדר ההימורים.

עדי קול: אבל בלי שיתוף איגוד השחייה.

עדי קול: אחת הבעיות המרכזיות שעלתה בדיון הקודם הייתה שאנשים לא דיברו אחד עם השני.

<עודד טירה: אנחנו מדברים אחד עם השני.

<קריאות: - - -

<עודד טירה: לא ידעתי מהבעיה הזאת.

<עודד טירה: הוא מדבר איתי מתי שהוא רוצה, שש פעמים בשבוע או ארבע פעמים ביום.

עדי קול: עודד, החוקים של הישיבה.

עדי קול: אני מאוד מעריכה אותך, נפגשנו - -

<עודד טירה: מצטער שאיחרתי – 40 דקות לקח לי למצוא חנייה.

עדי קול: אני הוועדה לפניות הציבור אתה יכול להגיש תלונה.

<עודד טירה: - - -

עדי קול: אני רק מסבירה את הכללים.

עדי קול: אנחנו לא עושים "שכונה", אנחנו מבקשים רשות דיבור, ואני נותנת רשות דיבור.

<עודד טירה: יש גם שכונות טובות.

עדי קול: נכון, זה ביטוי.

עדי קול: אני לא רוצה לבזבז את הזמן על הדיון הזה.

<דוד מלכא: אני כן רוצה להתייחס לנקודה שאת אמרת, ברשותך.

<דוד מלכא: כאן מצטייר שאיגוד השחייה הוא "הילד הטוב", וכאן הייתה ועדה שהתעלמה ממנו.

<דוד מלכא: זה לא בדיוק כך.

<דוד מלכא: היו כל מיני- -

עדי קול: אני רוצה לתקן את ההצטיירות.

עדי קול: אני לא אומרת שנעם צבי או איגוד השחייה הם "ילדים טובים".

עדי קול: אני האחרונה שתגיד דבר כזה לגבי נעם צבי.

<דוד מלכא: הוועדה התנהלה בצורה מסודרת, ומה לעשות - מעת לעת איגוד השחייה החליט לפרוש ולא להגיע לדיונים.

<דוד מלכא: אז היו לו החלטות משלו.

עדי קול: אני מסכימה, ולכן אני לא נכנסת לזה כי שוב: מה היה, מי פרש, איך נכנס "ספידו" לעניין, ולמה "ספידו" ירד ועם מי דיברו – קיבלתי כל כך הרבה אינפורמציה שאני העברתי אותה בשמחה הלאה כי אני לא זאת שאחקור למה נעם צבי יצא מהדיון ולמה הפסקתם.

עדי קול: אתם יודעים מה, ההיסטוריה שלכם כל כך ארוכה שאני לא יכולה להיכנס אליה.

עדי קול: אז אני לא אמרתי פה בשום צורה: לא נתתי ציון התנהגות לאיגוד השחייה.

עדי קול: אני מבקש עכשיו שכדי להחליט מי יהיה המומחה תשבו יחד ותציגו לי דמות מוסכמת שמתאימה לכולם ועונה להגדרות שמנכ"ל הטוטו אמר בצורה מושלמת.

עדי קול: מקובל עליך?

<איציק לארי: בהחלט מקובל.

<איציק לארי: בסופו של דבר מה שתחליטי מקובל עלינו.

<איציק לארי: סך הכול נענינו לפנייה שלך.

עדי קול: אני יכולה רק בכתב את המשפט הזה לבעלי?

עדי קול: "מה שתחליטי נעשה", זה יעזור לי בעתיד.

עדי קול: אני צוחקת, כמובן.

עדי קול: זה באשר לסוגיה של המומחה.

עדי קול: אני רוצה להסתכל קדימה.

עדי קול: דיברנו על מומחה שיגיע ונדבר בעוד שבועיים מי יהיה האיש ונגדיר לוח זמנים לתהליך הזה.

עדי קול: לצורך העניין חשוב לי מאוד שיהיה בפרוטוקול מהן הדרישות החסרות מהבריכה; מה חסר היום כדי להנגיש אותה ולהתאים אותה לשחיינים האולימפיים והפרא-אולימפיים.

עדי קול: לא נתתי מספיק משקל לנושא הזה בדיון הקודם, ולכן חשוב לי מאוד לעשות את זה עכשיו.

עדי קול: הצהרנו על הבעיה, אבל לא נכנסנו לעומק, ואני רוצה שניכנס לעומק.

עדי קול: נח, בבקשה.

עדי קול: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<נח רם: שמי נח רם, מאמן שחייה כ-50 שנה.

<נח רם: אני רוצה לפתוח בזה שמוועדת ההיגוי של בניית הבריכה לא הוזמן אף אחד מהתאחדות הספורט לנכים.

<נח רם: בפרוטוקול הקודם נאמר שהוזמנו.

<נח רם: אבל לא הוזמנו.

<נח רם: ד"ר רוני בולוטין שהיה מנכ"ל ההתאחדות ואני פנינו לוועדה להופיע בפניה ולדבר על ההשגות ועל הצרכים של הנכים.

<נח רם: הוזמנו לוועדה פעם אחת ובאנו.

<נח רם: אחד האדריכלים שהיה שם אמר, אתם מתפרצים לדלת פתוחה כי ביציע המרכזי אנחנו מכינים 12-10 מקומות לנכים שיוכלו לשבת ולצפות בתחרות.

<נח רם: אמרתי, סליחה, אנחנו באנו בשביל להשתמש בבריכה, לא בשביל לצפות, ופירטנו מה אנחנו צריכים.

<נח רם: אמרנו שבעיני רוחנו אנחנו רואים את אליפות אירופה לנכים מתקיימת בארץ בהשתתפות של כ-500 שחיינים שמתוכם כ-200 על כיסאות גלגלים; מתוך המלווים שהם עוד כ-200 איש עוד כ-50 על כיסאות גלגלים.

<נח רם: כלומר על שטח הבריכה בזמן התחרות אם תהיה אליפות אירופה צריכים כ-250 איש לנוע על כיסאות גלגלים.

<נח רם: הם צריכים מעברים, הם צריכים שירותים, הם צריכים גישה וכניסה לבריכה, יציאה מהבריכה – הכול בהתאם לסטנדרטים העולמיים.

<נח רם: יש בריכות רבות שזה קיים בהן.

<נח רם: במקרה הזה אחד האדריכלים אמר שהדרישות הן יותר מ-10-8 מיליון דולר מהתקציב, והם לא יוכלו לעמוד בזה.

<נח רם: אנחנו אמרנו שזה חוק בישראל שלנכים צריך גישה כמו לאחרים.

<נח רם: אז הם אמרו, אז עוד נראה.

<נח רם: עכשיו אנחנו רואים, ואני עובר למה שאנחנו רואים.

<נח רם: נכים אינם יכולים להשתמש בבריכה כי המעבר מחדרי השירות שהם מועטים ביותר אל הבריכה הוא 1.26 מטר בזמן שצריך לפחות 1.5 מטר כדי ששתי עגלות נכים יוכלו לעבור אחת מול האחרת.

<נח רם: אם יגידו שהמומחה ממליץ על רמזור שאחד עובר והשני עוצר, אז מקובל, אבל שיהיה הסדר.

עדי קול: או ילדים כאלה מבטיחות בדרכים.

<נח רם: נכון, מבתי הספר יבואו לשם.

<נח רם: הבריכה מסודרת בצורה כזאת שמשחים מסוימים מתקיימים מצפון ומשחים מסוימים מדרום.

<נח רם: רוב המשחים מזנקים מדרום, ומצפון רק 50 מטר, למעשה.

<נח רם: שם מכיוון שיש שם גשר יש עוד רמפה, וחסר רק עוד מעלון שאפשר יהיה להעלות את כיסאות הגלגלים למעלה כדי שהנכים יוכלו לגשת לאדן הזינוק שעליו הוא מוצב.

<נח רם: זה לא עולה הרבה, אבל העובדה היא שביקשנו את זה לקראת המכבייה, וזה לא היה – היינו צריכים לשאת את השחיינים בידיים אל אדני הזינוק שלהם.

עדי קול: היום יש?

<נח רם: לא.

<נח רם: אין.

<נח רם: מצד דרום אין אפילו הבמה שעליה אפשר לעלות כדי לגשת לאדני הזינוק.

<נח רם: חייבים לעשות שם את הבמה הזאת.

<נח רם: היא איננה, היא לא קיימת.

<נח רם: אני שלחתי תמונות, אני מקווה שאתם ראיתם אותן - -

עדי קול: המון תמונות, קיבלנו המון תמונות.

עדי קול: אנחנו מפוצצים בתמונות.

<נח רם: אני יכול להראות שוב שלא ניתן לעלות מצד דרום באדני הזינוק.

עדי קול: אבל את זה ראינו, הלכנו לבקר.

<נח רם: אם הגשר נוסע פנימה יש שוב בעיה איך לעלות על הגשר הצפוני כדי לעלות על האדנים.

<נח רם: שוב, צריך את הרמפות הקטנות האלה ולדחוף את כיסאות הגלגלים למטה.

<חנוך בודין: אם אפשר רק להרחיב – נושא מאוד חשוב בתחרויות נכים זה העצמאות של אותו מתחרה.

<חנוך בודין: זאת אומרת לא לכולם יש רשות להגיע עם מלווה.

<חנוך בודין: לפי החוק הבינלאומי, הוא צריך להגיע לבד, אלא אם כן הוא ברמה מסוימת, נכה מאוד קשה, ורק אז למלווה מותר להביא אותו לבריכה ולהכניס אותו למים.

<חנוך בודין: אחרת המלווה, אסור לו להיות בסביבה.

<חנוך בודין: זאת אומרת גם אם הוא הולך עם קביים הוא צריך להגיע לבד, בכוחות עצמו.

עדי קול: אני חושבת שזאת התשובה הנכונה.

עדי קול: פשוט אחת התשובות שאני קיבלתי היא שמצפים שמישהו ילווה אותם ויעלה אותם.

<נח רם: נעבור רגע מהבריכה אל הגישה לבריכה.

<נח רם: יש כמה מגרשי חנייה בתוך וינגייט.

<נח רם: במגרש לנכים בצד הצפוני של הבריכה הישנה, העלייה היא כזאת שנכה אינו יכול לעלות עם כיסא גלגלים למעלה – הוא חייב שידחפו אותו בכוח למעלה.

<נח רם: ליתר המגרשים מצב הגישה עוד יותר חמור.

<נח רם: יש מגרש אחד שנקרא "חנייה מזרחית", במקום שעומדים המאווררים של הבריכה – יש שם חצר מיוחדת שבה יכולים לחנות נכים.

<נח רם: זה בגובה מפלס המים.

<נח רם: שם מסומן "חניית נכים", והם יכולים לגשת משם לבד לשטח הבריכה.

<נח רם: לצערי הרב, בזמן המכבייה כשביקשנו שהמקום הזה יעמוד לרשותנו לא נענינו מסיבות כלשהן, לא חשוב למה.

<נח רם: הייתי צריך לפנות למר לרמן שהוא מנכ"ל ההתאחדות, והוא פנה למנהלת המכון, והיא פנתה לחצרן שיש לו המפתחות, ואכן אישרו לנו במכבייה יומיים מתוך שלושה לעלות לשם.

<נח רם: ביתר הימים זאת הייתה הרפתקה ותלאה בלתי ניתנת לתיאור – לראות איך הנכים סבלו בעלייה למקום.

עדי קול: לא ייאמן.

<נח רם: הפתחים בבריכה – בדרך כלל בבריכות מהסוג הזה יש לחצן שפותחים והדלת נפתחת.

<נח רם: הדלת נסגרת כשהשחיין עובר, ופה לא מצאו לנכון לעשות את זה ולשחיינים מאוד קשה להיכנס דרך הדלתות השונות לשירותים או למעבר בין חדרי ההלבשה לבריכה כי אם הוא על כיסא גלגלים הוא צריך למשוך את הדלת אליו, להספיק לעבור ולהיכנס.

<נח רם: זה דבר בלתי נסבל, בלתי אפשרי, תמיד צריך להיות מישהו.

<נח רם: אחד השחיינים הנכים שלנו שהוא משותק בשתי רגליים ובעל יד משותקת רצה להיכנס לשירותים, היה מאבק אכזרי, הוא הכריע את הדלת, נכנס "להכריע", וטלפן לי – תוציא אותי מפה.

<נח רם: זה דבר בלתי נסבל.

עדי קול: זה עצוב.

<נח רם: אז אמרו לי, נוריד את הלחץ בקפיצים, והדלת תיפתח יותר בקלות.

<נח רם: הלכתי לברר, וביום שישי הורידו את הקפיצים לחלוטין בשירותי נכים.

עדי קול: ביום שישי האחרון?

<נח רם: ביום שישי האחרון הייתי בבריכה, והורידו את הקפיצים לגמרי.

<נח רם: הדלת היא דלת פרפר, והמגבלה של זה היא שהנכה יוצא מהשירותים – כל הריח הולך לסלון של הבריכה מכיוון שהדלת חופשיה.

<נח רם: זה לא פתרון לשחרר את הקפיצים.

<נח רם: מוכרחים לטפל בדברים האלה בצורה מאוד רצינית.

<נח רם: אני לא רוצה להלאות אתכם בעוד בעיות רבות שאנחנו נתקלים בהן.

<נח רם: למשל, בבריכה הישנה היה מנוף שלפני תחרויות היו מתקינים אותו - -

עדי קול: הבנתי שגם היום יש מנוף שנמצא בצד.

<נח רם: כשהייתי בבריכה לא ראיתי אותו, אבל מאוד יכול להיות שלקראת תחרויות נכים יתקינו אותו.

עדי קול: ככה נאמר לי.

<שמואל חיימוביץ': אני ראיתי.

<נח רם: ביום שישי כשהייתי שם לא ראיתי מנוף.

<יצחק גזית: לא ראית, אבל תשאל את שמואל.

<יצחק גזית: הוא גם תרגל אותו.

עדי קול: לשאלת המנוף, אני בדקתי ואמרו שיש מנוף, והוא יותקן בעת הצורך.

<נח רם: ההנחות שמר לרמן עשה לי כשהרשה לי לבוא הנה זה לא להקניט אף אחד על מה שהוא עשה, רק לציין את מה שאין.

<נח רם: את זה אני עושה בסדר, נכון?

<קריאה: - - -

עדי קול: לא נכון, הוא לא הקניט.

עדי קול: לא הייתה שום הקנטה.

<נח רם: בבריכה יש מפלסים - -

עדי קול: כיוון שהמפלס השני סגור, קפיטריה לא נפתחה, והחלק העליון עדיין לא בשימוש אנחנו לא מתעסקים בנושא הזה.

עדי קול: אנחנו מניחים שלכשייפתח המפלס השני, הקפיטריה וכל מה שדובר – תהיה נגישות מתאימה.

עדי קול: אני פשוט לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

<נח רם: לא המשתתפים, אלא הקהל שמגיע לתחרות והוא על כיסאות גלגלים – השירותים שלו נמצאים בצד הנגדי לקהל, ואין שם שירותי נכים.

<נח רם: הוא צריך לעבור ולראות שאין לו איך להיכנס לשירותים כי אין שירותי נכים בצד השני.

<נח רם: הוא צריך להיכנס לשירותי הנכים של המשתתפים.

<נח רם: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת כי מספר השירותים שיש היא קטנה ביותר.

<נח רם: אז אם בתחרות רגילה, כמו שנעם רוצה לעשות – ואני מקווה שיאשרו את התחרות שם – המשתתפים יוכלו ללכת לשירותים של הבריכה הישנה.

<נח רם: אבל שם יש מדרגות - -

עדי קול: יש האחד שנעול, נכון.

עדי קול: שמענו עליו.

<נח רם: יש שם מדרגות, והנכים לא יוכלו להיכנס לשירותים בבריכה השנייה.

<נח רם: אנחנו בלוח התחרויות שלנו, אליפות אירופה לא נוכל לקיים, כפי הנראה.

<נח רם: ביולי רוצים לארגן את אליפות ישראל קיץ בבריכה בוינגייט; רוצים שהיא תהיה בינלאומית, ואנחנו רוצים להזמין מתחרים מחו"ל.

<נח רם: אנחנו מבקשים שיתקינו את הדברים המינימליים שאני עכשיו דיברתי עליהם לקראת יולי כדי שנוכל לקיים שם את תחרות אליפות ישראל בהשתתפות שחיינים זרים כדי שנביא תחרות לישראל.

<נח רם: אנחנו לא רוצים אליפות אירופה בשלב הזה כי אי אפשר לעשות שם, אבל לפחות תחרות אליפות ישראל לנכים.

עדי קול: מסכימה מאוד.

<נח רם: עוד דבר אחד: אני מבקש להצמיד לאיש שיבוא את ד"ר רוני בולוטין שהוא שחיין רב פעלים עם ניסיון גדול בתחרויות בינלאומיות; הוא יהיה האיש שילווה את הבדיקה של מה שהנכים צריכים למומחה.

<נח רם: כי מי יודע אם המומחה בעצמו הוא מומחה בנכות.

עדי קול: הפרוטוקול רשם את הבקשה שלך.

עדי קול: כיוון שאני לא בית משפט ובדיון הקודם נאמר שד"ר רון בולוטין היה מהאנשים שיצאו לבריכה ובהמלצתו נבנו חלק מהדברים.

עדי קול: חבל שאולי הוא יהיה הבן אדם שיבדוק.

<נח רם: לא נכון, לא נכון.

עדי קול: אז שוב, אני לא בודקת כאן כי זה לא בית משפט.

עדי קול: אני לא יכולה להגיד מי צודק ומי לא.

עדי קול: לכן כשאנחנו חושבים על מי שילווה ויבחן את הנושא הזה שזה יהיה מישהו אובייקטיבי, ואני קיבלתי את המלצתך וזה יופיע בפרוטוקול.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: אני מקשיבה היטב.

עדי קול: אנחנו אמרנו בדיון הקודם שהבריכה הזאת הייתה אמורה לשמש גם את הספורטאים הפרא-אולימפיים.

עדי קול: אני יודע שנעשו כל מיני החלטות ברגע האחרון לגבי הוצאות כאלה ואחרות: הרצפה הזזה שהוחלט לא להשקיע בה סכום מאוד גדול ודברים אחרים.

עדי קול: אני לא חושבת שהייתה לנו אפשרות לבחור, האם אנחנו רוצים שהבריכה הזאת תתאים לתחרויות או לספורטאים פרא-אולימפיים או לא.

עדי קול: זה היה המונח, זאת הייתה המטרה.

עדי קול: אם יום יושבים פה אנשי מקצוע ואומרים שהם לא יכולים – ואתם יודעים מה, רובנו שאין לנו מגבלה, אנחנו אפילו לא יכולים לחשוב ולדמיין את הבעיות האלה – לא את בעיית הדלת הנפתחת ולא איך תחרות בינלאומית נראית; איך בכלל תחרות נראית?

עדי קול: למי מותר להגיע?

עדי קול: כשקיבלתי מכתב שבו נאמר לי, הבנו שבהרבה מהתחרויות הספורטאים הנכים מלווים על-ידי מאמן או עוזר קיבלתי את התשובה שלכם כי לא ידעתי שהיא לא נכונה.

עדי קול: לכן אנחנו עושים את הדיון הזה.

עדי קול: זה קצת לא הגיוני בעיניי שמצפים מאנשים באים להוכיח את העצמאות שלהם ואת היכולות הספורטיביות שלהם שיבואו עם מישהו שילווה אותם ויעלה אותם.

עדי קול: זה לא הגיוני.

עדי קול: שמחה תהיה הראשונה שתסכים איתי בנושא הזה.

עדי קול: אני מבינה שיש שני סוגים של נגישויות: נגישות אחת של הקהל ונגישות שנייה של הספורטאים.

עדי קול: פה זאת נגישות מקצועית.

עדי קול: אני רוצה לדעת איך אנחנו הופכים את הבריכה הזאת לנגישה מקצועית – גם לתחרויות אליפות ישראל בשחייה זה מינימום.

עדי קול: לא ביקשנו פה אליפות אירופה או אליפות עולם.

<קריאה: ביקשנו, אבל לא יצא.

עדי קול: עכשיו אני מדברת על מה שצריך לעשות כדי שזה יקרה, ושוב – אני לא רוצה ללכת אחורה.

עדי קול: אני מבקשת מכם לא ללכת אחורה ולהגיד לי, ישב בוועדת היגוי X או ישב Y, והיה ככה וככה.

עדי קול: בסופו של דבר יש לנו היום בריכה שלא מתאימה לתחרויות של ספורטאים פרא-אולימפיים.

עדי קול: וכשמדברים על חניות לנכים אני שמחה שיש חניות, אבל אם הן לא מתאימות זה כאילו אין.

עדי קול: בעיתון היום היה סיפור על שחיינית שתופיע בבתי ספר ותספר את סיפור חייה ב"ידיעות אחרונות".

עדי קול: שר החינוך שי פירון יצא בקמפיין "אני זה האחר", ובמסגרת הזאת לקחו שחיינית שתסתובב בבתי הספר ותספר על התהליך שהיא עברה.

עדי קול: היא קטועת רגל מתחת לברך שהספורט קודם כול הציל את חייה, ועכשיו היא משדרת מסר מאוד חשוב.

עדי קול: אלה המסרים הכי חשובים שאנחנו יכולים להעביר לילדים, לציבור – בכלל; שילוב, ספורט – אין ניצחון גדול מזה בעיניי.

עדי קול: אבל אז לבוא לדיון כזה על הבריכה הלאומית ולהגיד, כן, שתתאמן, שתצליח, שתלך לדבר על זה – עד אליפות ישראל.

עדי קול: שם אנחנו לא בדיוק יודעים איך היא תיכנס, ואיך היא תעלה לבריכה, ואם יהיה אגן או מעלון.

עדי קול: זה לא הגיוני ולא מקובל.

עדי קול: אני רוצה לשמוע את שמואל, נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

עדי קול: אני רוצה לשמוע את התרשמותך גם מכיוון שביקרת וגם את נקודת המבט שלך.

עדי קול: לא הייתה לך הזדמנות לדבר בפעם שעברה.

<שמואל חיימוביץ': אין טעם שאני אחזור על הדברים - -

עדי קול: אתה מסכים איתם?

<שמואל חיימוביץ': במרבית הדברים כן.

<שמואל חיימוביץ': לגבי המתקן – פשוט התקינו לפני בסיור, ויש מתקן שמאפשר הכנסה והוצאה מהמים; יש תושבת מתאימה ברצפה - -

עדי קול: אבל אני קיבלתי חוות דעת שלפיה אתה ביקרת, ואתה אישרת את המתקן.

עדי קול: זאת השאלה שלי.

<שמואל חיימוביץ': אני לא מאשר מתקנים, אני לא גורם מאשר - -

עדי קול: או שאמרת שזה מתאים.

<שמואל חיימוביץ': - - אם כבר, יכול להיות שיש אפילו מחלוקת בין סוג המתקן שיכול להתאים – אם זה מתקן עם מושב יציב או מנשא, אבל אני לא אכנס כרגע לעניין הזה.

<נח רם: לא, זה חשוב מאוד שאם מתקינים שיהיה מושב יציב ולא מנשא שהוא ערסל, ושחיין נכה שאיננו יכול להיאחז, ייפול מזה.

עדי קול: אבל המתקן הישן היה עם ערסל?

<נח רם: כן, הוא עם ערסל.

<נח רם: אני ממליץ שיבואו לבית הלוחם בתל-אביב ויראו מתקן ראוי להוצאת שחיינים ולהכנסת שחיינים.

<נח רם: שם זה קיים.

<שמואל חיימוביץ': יש טענה אחרת שחלק מהאביזר הזה אמור להיות טבול בתוך המים, וזה נוגד את חוקת השחייה, להבנתי.

<שמואל חיימוביץ': אסור שיהיה משהו בתוך הבריכה.

<נח רם: שום דבר לא טבול במים.

<ישראל אבן זהב: אחרי שאתה מוריד אותו תוציא אותו מהמים.

עדי קול: אתם מכירים זה את זה, והדיון הוא דיון מקצועי.

עדי קול: אני רוצה לדעת מה חסר בבריכה.

<שמואל חיימוביץ': מדובר בתחרויות עם מספר רב של משתתפים - -

עדי קול: יש בארץ בריכה שיכולה להכיל מספר כזה של משתתפים?

<שמואל חיימוביץ': אני לא מתיימר להכיר את כל הבריכות במדינת ישראל, אבל אני מבין שזאת הבריכה הלאומית הכי מפותחת, הכי גדולה, ויש לה המגבלות שלה.

<שמואל חיימוביץ': אין ספק שלקראת תחרות צריך יהיה להיערך בצורה מסוימת שונה מהרגיל כדי להפעיל דבר כזה.

<שמואל חיימוביץ': העניין הוא ששיתוף הפעולה באחזקה בין ההנהלה לבין התאחדות הספורט לנכים וכל מי שיעגן את התחרות זה חלק מרכזי בהצלחה של תהליך כזה.

<שמואל חיימוביץ': לגבי מספר המקומות – מסביב לבריכה יכולה להיות בעיה של צפיפות במיוחד כשאין מעלית, ואי אפשר להעלות חלק מהם למעלה.

<שמואל חיימוביץ': צוין פה מספר גדול של שחיינים שמשתמשים בכיסאות גלגלים, ולכן הבעיה עוד יותר בולטת.

עדי קול: שאלת ה-1.26 מטר, 1.5 מטר זה לא משהו שאפשר לשנות כבר.

<שמואל חיימוביץ': אני גם מאמין שלא.

<שמואל חיימוביץ': זה כנראה פועל יוצא מהרצון לקבל כמה שיותר מושבים מעל הטריבונה.

<שמואל חיימוביץ': אבל צריך היה להיות לפחות 1.6 מטר כדי לאפשר תנועה דו-סיטרית.

<נח רם: אני לארג' איתך – 1.5 מטר.

<שמואל חיימוביץ': לא מספיק.

עדי קול: ההערות היו "לא מעניין אף אחד"?

עדי קול: אני פשוט חושבת שאנחנו לא חושבים על הדברים האלה כשאנחנו בונים מתקן בסדר גודל כזה, וזה לא הגיוני.

עדי קול: באמת אני אומרת – זה לא הגיוני.

<חנוך בודין: איזה היגיון יש?

<חנוך בודין: אולי חוק?

עדי קול: החוק דווקא לא במקרה הזה.

עדי קול: הבריכה קיבלה את האישור לפני תאריך שבו הייתה צריכה לעמוד בתנאי - - -.

עדי קול: אבל אמרתי את זה בדיון הקודם שאתם בטח לא רוצים לעמוד כאן ולהגיד טיעון שהחוק נכנס מאוחר יותר, ולכן לא היינו צריכים.

עדי קול: אני חושבת שזה לא טיעון ראוי.

<שמואל חיימוביץ': העניין של הגישה אל אדני הזינוק – לפחות בצד אחד זה יכול להיפתר כרגע על-ידי רמפה שפורסים אותה, פותחים אותה בתנאי שהשיפוע שלה לא יהיה גדול מדי.

<שמואל חיימוביץ': לגבי הכיוון השני שאין במה ליד זה, זאת בהחלט יכולה להיות בעיה, איך מסדירים שם את הנגישות.

<שמואל חיימוביץ': מסתבר שזה המקום הכי חשוב.

עדי קול: רוב הזינוקים שם.

<שמואל חיימוביץ': לגבי מספר המקלחות זאת בעיה, במיוחד שאנשים עם מוגבלות שוהים בדרך כלל יותר זמן במקלחת ולוקח להם יותר זמן להתארגן.

<שמואל חיימוביץ': יש דברים שאפשר יהיה לטפל בהם ולאפשר תחרות בינלאומית, ויש דברים שמכורח המבנה זה יהיה קשה מאוד, אם בכלל.

עדי קול: עוד מישהו רוצה להגיד משהו לעניין הנגישות?

עדי קול: בבקשה.

<ישראל אבן זהב: ישראל אבן-זהב, רכז תחום נגישות של מטה מאבק הנכים.

<ישראל אבן זהב: התירוץ שהיו תקנות או לא היו תקנות, כפי שאמרה יושבת-הראש, הוא לא תירוץ.

<ישראל אבן זהב: בכל העולם אין תקנות, ובכל זאת בונים נגיש.

<ישראל אבן זהב: מי שתכנן כנראה פשוט לא לקח בחשבון את כל המעברים שאנשים שמתניידים בכיסא גלגלים צריכים.

<ישראל אבן זהב: מלתחות נגישות, לדעתי, חייבות להיות לפחות כמספר המסלולים.

<ישראל אבן זהב: אם יש שמונה או עשרה שחיינים זה המינימום שצריך להיות.

<ישראל אבן זהב: אני לא יודע בדיוק כמה משתתפים שם, אבל אלה המספרים שלטעמי צריכים להיות, כמי שעוסק כבר הרבה שנים בנושא הנגישות.

<ישראל אבן זהב: שאר ההערות מקובלות עליי, וחלק ניתן לפתרון, כמו ששמואל אמר, אבל צריך לעשות סיור במקום.

<ישראל אבן זהב: האמת שבבריכה לא ביקרתי – ביקרתי שם מתקנים אחרים.

<ישראל אבן זהב: אני מאמין שאחרי סיור נמצא עוד כמה פתרונות, לפחות לגבי חניות וכדומה.

<שמואל חיימוביץ': עוד הערה קטנה – פודיום לחלוקת מדליות.

<שמואל חיימוביץ': צריך לאפשר נגישות אליהם.

<שמואל חיימוביץ': לא מוכרחים להשתמש בפודיום הכי גבוה, אבל בהחלט אפשר להשתמש במספר 2 ו-3 ולעשות עוד אחד יותר נמוך עם שיפועים לעלות בצורה תקנית.

עדי קול: איך עושים את זה בעולם?

<שמואל חיימוביץ': ככה.

<שמואל חיימוביץ': היה לי הכבוד להיות על פודיום כזה.

<ישראל אבן זהב: כולנו קיבלנו את המדליות עליהם.

עדי קול: כל הכבוד לכם.

<נח רם: במכבייה כשרציתי לבקש פודיום כזה אמרו שלא כדאי בשביל תחרות אחת של מכבייה לעשות את זה – שיעמדו ליד האדן, ונראה את המספרים – מי ראשון, מי שני, מי שלישי.

עדי קול: אתם מבינים שזה לא מכבד?

עדי קול: לא מכבד את הספורטאים ולא מכבד את הספורט.

<קריאה: - - - לא מבינים.

<נעם צבי: גם לנו אמרו אותו דבר.

עדי קול: אין היום פודיום או משתמשים בישן?

<נעם צבי: לא, הלכנו לנגר ועשינו.

עדי קול: איגוד השחייה.

<נעם צבי: כן.

עדי קול: בוקי, שני משפטים, בבקשה.

<בוקי צ'יש: אנשי איגוד הנכים הם מאוד עדינים בהתייחסות שלהם - -

עדי קול: בשביל זה אתה פה, כדי לעשות פרובוקציה.

עדי קול: בשני משפטים.

<בוקי צ'יש: אם היום אבי לרמן יגיע לבריכה בוינגייט – איך הוא נכנס?

<בוקי צ'יש: אין לו איך להיכנס.

<בוקי צ'יש: אם היום מנכ"ל איגוד הספורט של הנכים נכנס לוינגייט אין לו איך להיכנס.

עדי קול: למה?

<נח רם: אין לנו מאין לגשת.

עדי קול: אם מישהו יפתח לו את הדלת הוא יוכל.

<נח רם: לא את הדלת – את החנייה.

<בוקי צ'יש: אין לו חנייה.

<נח רם: אין לו איפה לחנות.

<שמואל חיימוביץ': אבל יש חנייה מערבית.

<נח רם: הוא לא יכול להיכנס לשם.

עדי קול: בוא ניתן לאבי לדבר.

עדי קול: תספר לי איך אתה מגיע.

<אבי לרמן: יש דרך להגיע לחנייה, היא מסוכנת, היא לא נגישה.

<אבי לרמן: את רוצה להגיע למשרד שלך, ואת לא רוצה שיהיו לך מהמורות בדרך – גם אני לא רוצה.

<אבי לרמן: לא מעבר לזה.

<אבי לרמן: אז אפשר להגיע, אבל צריך לקרוא לראשון שיקרא לשני.

עדי קול: החצרן עם המפתחות.

עדי קול: דיברנו עליו כבר.

<אבי לרמן: זאת לא הדרך.

<אבי לרמן: הוועדה יושבת לדבר פה על כשלי העבר בבריכה, והיא גם רוצה לדבר על הנגישות של הבריכה.

<אבי לרמן: כשרוצים להביא יועץ בינלאומי החשיבות של הנגישות כאן צריכה להיות בסדר עדיפות.

<אבי לרמן: הקדישו מאמצים לנושא הזה.

<אבי לרמן: לא סתם דיברנו, ואנחנו מצטטים את מה שנאמר כי מדובר על אירוח אליפות אירופה שיש בה 500 ספורטאים.

עדי קול: אני הפסקתי את הפרובוקציה של בוקי.

<בוקי צ'יש: זה היה המשפט הראשון.

<בוקי צ'יש: המשפט השני – אני לא מבין מדוע את אומרת שהמפלס השני לא פעיל?

<בוקי צ'יש: יעיד נעם וכל אנשי השחייה שבאליפות ישראל שדיברנו על הרמפה במפלס השני.

<בוקי צ'יש: המפלס השני פעיל - -

עדי קול: פעיל לצורך תחרויות?

עדי קול: לצורך שידור?

<בוקי צ'יש: הגשרים פעילים בצד השני.

<בוקי צ'יש: בגובה הגשרים יושבים המאמנים, השחיינים ונמצאים מאווררים.

<בוקי צ'יש: שני מפלסים פועלים.

<בוקי צ'יש: איך מר לרמן יעבור מהמפלס הראשון למפלס השני?

עדי קול: הצטיינת גם בדיוק וגם בשני המשפטים.

עדי קול: סימון דוידסון, בבקשה.

עדי קול: לך יש משפט אחד.

עדי קול: פשוט בזבזת קודם.

סימון דוידסון: אני כל כך הרבה שנים בתחום השחייה ובהתנדבות כל כך הרבה זמן.

סימון דוידסון: כשהייתי ילד שחיתי בבריכה האולימפית הישנה כשלא היה גג.

סימון דוידסון: שחינו בגשם.

סימון דוידסון: בסוף האימון היינו מכסים את הבריכה.

סימון דוידסון: והיום אחרי הרבה מאוד שנים נסעתי עם השחיינית הכי מעוטרת שלנו אניה גוסטמלסקי, והיא אמרה לי בדרך שכשהייתה המכבייה היא התרגשה להיכנס למתקן הזה ולשחות שם, זה היה כל כך נפלא.

סימון דוידסון: כמובן, יש הרבה כישלונות של העבר.

סימון דוידסון: אנחנו, בעיקר אנשי השחייה, צריכים להסתכל מה עושים בעתיד.

סימון דוידסון: הדבר הכי חשוב הוא שכמה שיותר ספורטאים יוכלו להתאמן, לשחות ולהתחרות שם.

סימון דוידסון: לכן מהוועדה הזאת צריך לצאת עוד דבר אחד נפלא – ההחלטה מי יתחזק את הבריכה הזאת כדי שהשחיינים יוכלו לשחות בבריכה הזאת.

סימון דוידסון: צריך לא מעט כסף כדי שגם האיגוד וגם אגודות - -

עדי קול: אני הנחתי שהדברים ברורים.

עדי קול: כיוון שהמכון הולך לתהליך של תאגוד, משרד הספורט יעביר כספים שיעזרו לתקצב את הבריכה, למיטב הבנתי.

עדי קול: לכן לא התייחסתי - -

<דוד מלכא: לא חינם - -

עדי קול: לא חשבתי שזה יהיה חינם - -

<גיא אטיאס: אבל גם עכשיו יש פתרון.

עדי קול: לא חשבתי שזה יהיה חינם, אני עוד אתייחס לזה.

<גיא אטיאס: גם היום יש פתרון בנושא הזה.

<גיא אטיאס: המשרד הגדיל את התמיכה השוטפת במכון, וחלק מהדרישות של המכון היו גם נושא הגירעון.

סימון דוידסון: אז למה משלמים כפול?

עדי קול: סימון, אני אתייחס לזה.

<גיא אטיאס: אני לא מבין למה אומרים את זה.

<גיא אטיאס: צריך להוריד את זה מסדר היום.

עדי קול: יש תקצוב, השאלה היא למה ממשיכים לגבות מכם את הסכומים, וזאת שאלה אחרת.

עדי קול: אני מיד אגיע אליה.

עדי קול: מיד תקבל זכות דיבור כי תצטרך לתת תשובה לכל מה שנאמר פה לגבי הנכים.

<עודד טירה: אני נוטל אחריות.

עדי קול: הטענה שעלתה בדיון הקודם היא שאין להם כסף להמשיך לתפעל.

עדי קול: אז קודם כול נפתר – יש כסף.

עדי קול: השאלה מי יישא בעלות הזאת.

עדי קול: והאם משרד הספורט אומר, אנחנו נממן את זה כדי שהספורטאים יצטרכו לשלם?

עדי קול: לא.

עדי קול: אבל אני אגיע לזה.

עדי קול: לפני שאנחנו עוברים לסוגיה הזאת – מי ידבר עכשיו בשם וינגייט?

עדי קול: עודד, אני אשמח אם זה יהיה אתה, תציג את עצמך לפרוטוקול.

עדי קול: אני לא יודעת אם אתה הכתובת, אבל נאמר פה גם לספורטאים הפרא-אולימפיים – נציג הטוטו, אתה יכול להסכים איתי שמדובר על כך שהבריכה הייתה אמורה לשמש את כל הספורטאים שלנו, גם הפרא-אולימפיים?

<איציק לארי: אני לא זוכר את התכנון הראשוני.

<איציק לארי: למיטב זיכרוני, כן.

עדי קול: בהנחה שזאת הבריכה הלאומית של ישראל, והיא אמורה לשרת את הספורטאים הנכים שהם הספורטאים הכי מעוטרים שלנו, בטח בענף השחייה – בעולם.

עדי קול: אף אחד לא יתווכח על זה.

עדי קול: השאלה היא איך בריכה כזאת עומדת?

עדי קול: כמו שאתה שומע פה מכל הגורמים האובייקטיביים והלא-אובייקטיביים – היא לא מתאימה.

<עודד טירה: קודם כול אני מבין ממך ומאחרים שדיברו כאן שאנחנו הולכים לדבר עכשיו איך לתקן ולא למה זה קרה.

עדי קול: נכון.

<עודד טירה: אני יכול לנחש שזה קרה כי כמו כל מבצע ופרויקט בישראל בסופו של דבר הוא נקלע למצוקה תקציבית והחליט לעשות דברים פחות טוב ויותר טוב, והוא הניח אולי בטעות שמה שהוא עשה - -

עדי קול: שאפשר לוותר על הנכים.

<עודד טירה: לא אמרתי את זה.

<עודד טירה: יש גם דברים שקשורים בשחיינים הרגילים שהוא פחות טוב ממה שיכול היה להיות אלמלא הייתה מצוקה תקציבית.

<עודד טירה: יש פרויקטים שהתקציב הראשוני שלהם היה 80 מיליון שקלים ונגמר ב-200 מיליון שקלים, ויש גם כאלה שהתחילו ב-150 מיליון שקלים ונגמרו ב-300 - -

עדי קול: לכן לא דיברנו על הכסף.

עדי קול: את הכסף אנחנו משאירים היום בצד.

עדי קול: זאת סוגיה מאוד גדולה.

<עודד טירה: המצוקה - - -

עדי קול: לא, עודד, רוחב 1.26 מטר למעבר לא קשור לכסף.

עדי קול: זה קשור רק לתשומת לב, למשהו מאוד מסוים וחשוב.

עדי קול: את הקירות בנו – זה לא עולה יותר אם זה יהיה רחב או לא, פשוט השאלה על מה מסתכלים.

<עודד טירה: אני מסכים אתך.

עדי קול: אז עזוב את הכסף בצד.

עדי קול: אני מסכימה אתך, בוא נמצא פתרון.

<עודד טירה: ההצעה הפרקטית בדבר הזה – הרי את לא יכולה לנהל את המכון - -

עדי קול: וטוב שכך.

<עודד טירה: וטוב שכך.

<עודד טירה: את לא יכולה להיכנס עכשיו לפרט כזה או אחר – זה תעשו, וזה לא תעשו.

<עודד טירה: כמו שאמרת שאת לא יכולה לחקור ולהיות שופטת אז את גם לא יכולה לעשות.

<עודד טירה: אני צריך לתת לאנשים משימה כללית, והם צריכים למצוא יחד את הדרך איך לפתור את הבעיה – למשל, צוות היגוי משותף כי מישהו צריך להביא את המשאבים בסופו של דבר.

עדי קול: אבל זאת השאלה שלי.

עדי קול: אני יודעת את התפקיד שלי היטב, ולכן אני יכולה בסוף הדיון לקרוא ולהגיד שאני מבקשת שנוח ואבי יישבו יחד עם הבריכה ויחליטו מה צריך לעשות כדי שהיא תפעל ותעשו לזה תמחור.

עדי קול: ואז יגידו שזה עולה 3 מיליון שקלים; ואז תבואו לדיון ותגידו – מי משלם?

עדי קול: ואז הטוטו המסכנים ששילמו כבר 92 מיליון שקל - -

<עודד טירה: מישהו צריך להחליט מה עושים ובמה משקיעים כסף.

<עודד טירה: נכון.

<עודד טירה: כל החלטה בחיים היא בסופו של דבר שאלה של כסף.

עדי קול: אתם לקחתם אחריות על הבריכה הזאת.

עדי קול: חיפשו איפה לבנות את הבריכה, והחליטו לבנות אותה בוינגייט.

עדי קול: וינגייט אמרו שהם נותנים מאצ'ינג, ואני לא אלך אחורה.

עדי קול: לכן הבריכה היא שלך.

עדי קול: אתה יכול להגיד עכשיו שאתה רוצה שהטוטו ישלם או משרד הספורט – אתה יכול להגיד שכולם ישלמו, אבל הבריכה שלך, והיא לא מתאימה לתחרויות.

עדי קול: אני לא מוכנה בעוד שבועיים להתכנס פה ולשמוע שכדי לתקן עולה 5 מיליון שקלים ושוב לשאול – מי משלם?

עדי קול: זה לא הגיוני.

<עודד טירה: אני מסכים אתך, אני רק אומר שכשרוצים להשקיע עכשיו במשהו שישפר את רמת הבריכה בכל מה שקשור גם בצופים וגם במשתתפים בתחרויות נכים צריך לראות בכמה כסף מדובר, ואז צריך להחליט מאין משיגים את המשאבים.

<עודד טירה: אם תעזרי לנו להחליט מאין משיגים את המשאבים זה בהחלט יכולה להיות תרומה.

עדי קול: אתה התחלת את דבריך ואמרת: "אני לוקח אחריות", אבל אתה לא מוכן לשים כסף.

<עודד טירה: אני מוכן להניע תהליך אבחון של מה שצריך - -

עדי קול: ואחר כך לדרוש מהטוטו לשלם את זה.

<עודד טירה: יכול להיות.

<עודד טירה: חבר'ה, בלי כסף אי אפשר לעשות שום דבר במדינה הזאת, לצערי הרב.

עדי קול: אז למה בנית בריכה שאתה לא יכול לעמוד באחזקתה או בבנייתה?

<עודד טירה: הייתי בכמה שיקולי דעת.

<עודד טירה: אפשר לתלות בן-אדם על טעויות בשיקול דעת?

עדי קול: קודם כול אני חייבת להגיד שזה לא אתה.

<עודד טירה: לא משנה, אני נוטל אחריות.

<עודד טירה: אני עכשיו ראש הפירמידה.

עדי קול: כדי לתת קרדיט לעודד שהוא חדש במערכת ומנסה לתקן טעויות עבר - -

<עודד טירה: אני לא אומר את זה.

עדי קול: חשוב לי.

<נח רם: הוא בא בלי כסף.

עדי קול: הוא יושב-ראש, הוא לא צריך להביא כסף.

עדי קול: הוא הגיע למצב של גירעון מאוד קשה - -

<קריאה: למה בחרו אותו?

<קריאה: שיביא כסף.

עדי קול: לא בשביל זה.

עדי קול: את הבעיה לא פתרנו.

עדי קול: אנחנו יכולים לשבת יחד ולהגיע למה שצריך.

<עודד טירה: נכון.

<עודד טירה: אני לא סיימתי.

עדי קול: רק לעניין הזה.

עדי קול: איציק, אתם קיבלתם החלטה שאתם לא מוציאים כספים נוספים על המתקן הזה, נכון?

<איציק לארי: אני רוצה לציין בהמשך לזה שהמכון בזמנו ביקש תוספת – לא בתקופתו של עודד, חשוב להדגיש – כדי להתאים את הבריכה לנכים, והטוטו החליט על תקצוב של 100% מהמימון לטובת העניין הזה – זה נושא אחד - -

עדי קול: ומה קרה עם זה?

<איציק לארי: התאימו את הבריכה לנכים.

עדי קול: היית איתי פה?

<איציק לארי: הייתי אתך עם מגבלות, ואת זה נבדוק.

<איציק לארי: גם ביקשנו מהמכון תשובות.

<איציק לארי: התאימו את הבריכה לנכים עם המגבלות ששמעתי - -

עדי קול: רק נגיד לפרוטוקול: לא התאימו את הבריכה לשחיינים הנכים שצריכים להשתמש בה - -

<איציק לארי: הם לא התאימו באופן מלא, ממה ששמעתי.

עדי קול: לא התאימו.

עדי קול: אם הבריכה לא מתאימה לא התאימו.

עדי קול: אתם שילמתם למכון וינגייט סכום נוסף להנגשה?

עדי קול: העברתם כספים להנגשה?

<איציק לארי: אנחנו משלמים למכון וינגייט על הבריכה באופן שוטף.

עדי קול: אבל תוספת תקציב על הנגשה?

<איציק לארי: התקציב משקף גם תוספת להנגשה, בהחלט כן.

עדי קול: אז נראה לי שיש כסף.

עדי קול: יש כסף, ואין הנגשה.

<שמואל חיימוביץ': רגע, למה אין מעלית?

<שמואל חיימוביץ': סידרו את הפיר, ומי שלא יודע - - -

עדי קול: אני חוזרת לעודד כי הפרעתי לו.

<שמואל חיימוביץ': לא עולה על דעתו בכלל.

עדי קול: אני חוזרת לעודד.

עדי קול: המכון ביקש כסף נוסף לנגישות.

עדי קול: כמו ששמעת פה אין נגישות, והאחריות כרגע חזרה אליך.

עדי קול: אני לא ממשיכה, תעבור הלאה על הדברים, אני שמה את זה על השולחן.

<עודד טירה: אני מציע לבדוק את זה עד הסוף.

עדי קול: לכן שמתי את זה על השולחן, ונמשיך הלאה.

<שמואל חיימוביץ': למעשה, כסף שהיה מיועד למעלית - - - לבניית הבריכה.

<עודד טירה: המעלית קוצצה בשלב האחרון כשכבר היה נציג של הטוטו שישב בוועדת ההיגוי, והוא קבע שעל זה נוותר הפעם.

עדי קול: אפילו אני מוכנה להודות שהמעלית כרגע היא מותרות.

עדי קול: ואם תגידו לי שלא משתמשים בכלל תסגרו את הקומה למעלה.

עדי קול: אם היא לא נגישה תסגרו אותה.

<שמואל חיימוביץ': אבל לפחות להכין את הפתחים.

עדי קול: נתקעת על עניין המעלית אף על פי שזה הפרט השולי.

עדי קול: הדוח אפילו לא ציין את המעלית כי הוא דיבר על דברים אחרים.

עדי קול: זה פרט שולי.

עדי קול: כסף הועבר – אני רוצה לדעת לאן הלך הכסף לצורכי הנגשה שהטוטו שילם.

עדי קול: אבל נעבור הלאה.

<עודד טירה: אני לא חושב שטוטו צובע כסף.

<עודד טירה: בסוף 2011 ישב מטעם הטוטו אורי ענבר, ואישר כל צ'ק.

<עודד טירה: הוא ידע לאן הולך הכסף, הוא ניהל מאז את הפרויקט.

<עודד טירה: מי שיושב על הכסף גם מנהל את הפרויקט.

<עודד טירה: הכסף קובע פה, אין מה לעשות.

<עודד טירה: לכן אנחנו צריכים לשבת, ואם הטוטו יחליט שהוא מוכן להשתתף אז ישתתף וייתן את המשאבים כי לנו אין משאבים.

<עודד טירה: אני נמצא עכשיו בתכנית הבראה בת שלושה שלבים שהשלב האחרון נמצא כרגע, ואני רוצה לומר דבר אחד שקשור לזה: המימון לאחזקת הבריכה, אני דיווחתי בוועד המנהל ובחבר המנהלים – וגם אתם, גורה ונעם, שמעתם את זה - -

<יהושע גורה: לא ראיתי את המסמך.

<יהושע גורה: דיווחת בעל-פה, ביקשת מסמך – לא קיבלתי.

<עודד טירה: אני לא צריך להראות לך כל מסמך.

<יהושע גורה: לא קיבלנו אותו.

<יהושע גורה: במסמך לא כתוב כסף.

עדי קול: נכון.

<עודד טירה: כתוב כסף.

<עודד טירה: כתוב "כ".

עדי קול: אני ראיתי את המסמך.

<עודד טירה: המסמך ניתן לפני שהפעלנו, ולא ידענו כמה זה יעלה, ולכן נאמר "כ".

<עודד טירה: אני רוצה לבשר לכולכם שהשנה קיבלנו תוספת תקציב שהיא גבוהה באופן ניכר מהתוספת הנדרשת להחזיק את הבריכה השנה ממנהל הספורט - -

עדי קול: עודד, זה רק אומר שיש לך כסף להציע.

<עודד טירה: אני עדיין חייב.

<עודד טירה: אני עדיין משלם ללקוחות שוטף 340 או 400 ימים או עד אין סוף.

<יהושע גורה: לזה קיבלת את הכסף, לא לבריכה.

עדי קול: בדיוק.

<עודד טירה: לא נכון.

<עודד טירה: גורה, אל תהיה עכשיו פופוליסט.

<עודד טירה: השנה הגירעון גם בגלל התוספת וגם בגלל תהליכי הבראה שאנחנו עושים הוא קטן.

<עודד טירה: אני נמצא עכשיו בתהליך כואב מאוד להפוך את המכון לתאגיד סטטוטורי כדי שאפשר יהיה לפתור את כל הבעיות.

<עודד טירה: כל הדיבורים האלה רק תוקעים מקלות בגלגלים.

עדי קול: אתה פספסת את נאום הפתיחה שלי שאני לא הסכמתי בו לטענות - -

<עודד טירה: לגבי השיפור – אני מבקש למען הסדר הטוב שאיציק יתייחס לחלק מההערות - -

עדי קול: לא, לא, לא.

<עודד טירה: לא, הערות ענייניות.

עדי קול: לא.

עדי קול: אני לא רוצה להיכנס לנושא.

עדי קול: כמו שאמרת אני לא אשת מקצוע.

עדי קול: אני אקבע איפה תדונו בזה, ואנחנו נקבל את התוצאות.

עדי קול: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לזה.

<עודד טירה: את אומרת שאת לא פוסקת בעניין הזה שום דבר.

עדי קול: לא פוסקת.

<עודד טירה: נשב, בסדר.

עדי קול: אנחנו לא בית משפט, ואני לא פוסקת.

עדי קול: גיא, אתה לא היית כאן כשדובר על עלויות הנגשת הבריכה לנכים.

עדי קול: אני לא יודעת אם היית כשדיברנו על הבעיות של הבריכה - -

<גיא אטיאס: הייתי פה.

<גיא אטיאס: יצאתי לחמש דקות - -

עדי קול: אני רוצה להשלים לך שדיברנו שאנחנו יכולים לקבוע פה - -

<עודד טירה: יש לו תשובה לעניין ההנגשה.

<עודד טירה: אולי תתני לו רגע לדבר כי זה האיש שעשה את כל הפרויקט הזה.

עדי קול: אוקיי, בבקשה.

עדי קול: אם יש לך תשובות טובות אני אשמח.

<יצחק גזית: קודם כול לגבי הנושא של התכנון - -

עדי קול: לא, זה אחורה.

עדי קול: אני רוצה רק קדימה.

<יצחק גזית: שנייה.

עדי קול: אני מבקשת.

עדי קול: אני לא רוצה להיכנס לוועדת חקירה על מה שקרה.

עדי קול: אמרו כאן טענות לגבי הרוחב, לגבי הנגישות - -

<יצחק גזית: אבל אמרו גם הרבה דברים שהם לא נכונים.

עדי קול: אתה יודע מי יבחן אותם?

עדי קול: מבקר המדינה יבחן אותם.

עדי קול: לא אני.

עדי קול: אני לא אתן לך לדבר אם תחזור על הדברים.

עדי קול: אני לא נכנסת לזה.

עדי קול: הוא אמר את זה, אני לא יודעת מי צודק – אין לי הכלים לפתור את זה.

עדי קול: אני דוקטור למשפטים, אבל לא הלכתי להיות שופטת מהסיבה הזאת.

עדי קול: אני לא בוחנת כליות ולב, ואני לא רוצה לקבוע מה נכון ומה לא נכון.

עדי קול: לכן אני מבקשת מכם – תפסיקו לספר לי מה היה.

עדי קול: תגיד לי משהו מהאמירה על המנוף, על הרמפה, על אדני הזינוק – משהו מזה לא נכון?

עדי קול: כי אם זה נכון אז בוא נעבור הלאה.

<יצחק גזית: אם תיתני לי לדבר - -

עדי קול: תשובה לשאלה הקונקרטית הזאת?

<רותי פילץ בורשטיין: ממה שנאמר הרבה דברים לא נכונים.

עדי קול: אז אני רוצה לשמוע.

<יצחק גזית: אבל תיתני לדבר.

עדי קול: אבל אתה הולך אחורה.

<יצחק גזית: תראי, גברתי, תני לי להגיד כמה מילים.

<יצחק גזית: זה יהיה קצר.

<יצחק גזית: בסדר?

<יצחק גזית: בנושא החניות – היו כמה הערות ששמואל העיר בביקור שלו.

<יצחק גזית: למחרת או תוך יומיים ההערות תוקנו.

<יצחק גזית: היה ליקוי בחנייה הצפונית; העברנו את כל החניות לחנייה המערבית במספר החניות שצריך ושיפרנו את הנגישות לבריכה.

<יצחק גזית: מי שרוצה שיבוא לראות.

עדי קול: ומה הטענה לגבי החנייה המזרחית?

<יצחק גזית: רגע, גברתי.

<יצחק גזית: גם בדיון הקודם שהיינו פה אמרה מנכ"לית המכון שיש תמונות אם רוצים לראות, ואם מישהו מהאנשים שמדבר פה על הרבה דברים שהם לא נכונים ירצה אני מוכן לסייר עם כל אחד ולהראות לו את הדברים.

<יצחק גזית: במקום לבוא ולזרוק פה דברים - -

עדי קול: מקבלת.

<יצחק גזית: - - במכבייה, על-פי בקשת איגוד הנכים התבקשנו לפתוח את מקום החנייה שהזכיר נח רם שנקרא חצר המשק.

<יצחק גזית: מאחר שמשרד התמ"ת בהיתר שקיבלנו אסור שימוש במקום הזה פנינו וביקשנו להפעיל אותו וקיבלנו אישור להפעיל אותו במגבלות, וכך עשינו.

עדי קול: אני שמחה לשמוע.

<יצחק גזית: לגבי המעבר.

<יצחק גזית: אני יושב, ואני ממש צוחק.

<יצחק גזית: 1.26 מטר של מעבר, ואומרים 1.60 מטר.

<יצחק גזית: מישהו יעלה על הדעת שמישהו עשה את זה בכוונה?

<יצחק גזית: זה דבר שעבר - -

עדי קול: לא בכוונה.

<יצחק גזית: זה דבר שעבר תכנון של אדריכלים, של ראיה של מהנדס נגישות, ואף אחד לא העיר.

<יצחק גזית: אני פעם ראשונה שמעתי את זה פה.

<שמואל חיימוביץ': מה שהיה חסר זה אפיון שצריך לאפשר שם תנועה דו-סטרית בכיסאות גלגלים.

<שמואל חיימוביץ': הואיל ולא היה אפיון כזה, כנראה - - -

<יצחק גזית: אני לא מתווכח.

<יצחק גזית: זה מה שתוכנן על-ידי מי שיודע לתכנן.

עדי קול: נכון.

עדי קול: זאת לא הייתה ביקורת לגביכם - -

<יצחק גזית: שנייה.

עדי קול: אני רק מחדדת שלא תחשוב שזאת הייתה ביקורת אליך.

<יצחק גזית: קודם כול אני הייתי אחראי על כל ביצוע הבריכה, וכל כישלון שהיה הוא שלי.

<יצחק גזית: לכן לעשות את זה 1.60 מטר הוא לא עניין של לבנות יותר מושבים, וכל הסיסמאות והפופוליזם הזה זה ממש לא במקום.

<יצחק גזית: דבר נוסף לגבי הרמפה – צריך להתגבר שם על מדרגה של 30 ס"מ.

<יצחק גזית: כדי להתגבר על מדרגה כזאת ולבנות רמפה תקנית זה 5 מטר של רמפה.

<יצחק גזית: שאלתי את שמואל בביקור שלו והצגנו לו את הפתרון של הרמפה, שאין בעיה לרכוש אותה.

<יצחק גזית: רק אני מבקש לדעת האם הרמפה הזאת תירכש, והשיפוע הוא לא של 7% שצריך, אלא יהיה הרבה יותר גבוה.

<יצחק גזית: אם זה הפתרון מחר תוזמן הרמפה.

עדי קול: אבל זה לא הפתרון.

עדי קול: אני עונה לך לא מכיוון שאני יודעת, אלא מכיוון שחנוך אמר לי.

עדי קול: לדעתי, צריך שיהיה מישהו שיחליט.

עדי קול: כמו שאמרתם אני לא אפסוק כאן כי אין לי מושג.

עדי קול: צריך לשבת שוב יחד.

עדי קול: אני שאלתי את זה גם בדיון הקודם, ואני שמחה שנציג הטוטו נמצא כאן כי הכסף הוא שלכם, אבל הוא לא שלכם – הוא של הציבור.

עדי קול: ואתם יודעים מי?

עדי קול: בדרך כלל האוכלוסיות המוחלשות מהמרות.

עדי קול: הכסף הזה מגיע אליכם, ולכן אני רוצה לשמור עליו עוד יותר.

עדי קול: זאת הבעיה.

עדי קול: הכסף שלכם בסופו של דבר הלך למשהו, ואני לא חושבת שמישהו עשה בכוונה בשום צורה ואופן.

עדי קול: לדעתי, בהרבה מקומות היה חוסר תשומת לב, ועכשיו אני אומרת שאני רוצה שיוציאו את הכסף הזה בצורה נכונה.

עדי קול: השארתם כסף על תוספת כסף לנגישות, ויש בעיית נגישות.

עדי קול: אני לא מטילה עליכם אחריות, אבל מי שנותן את הכסף יבדוק שהכסף לנגישות אכן גרם לזה שהבריכה תונגש.

עדי קול: אני לא יודעת מה הדבר הנכון, אני לא יודעת מה הפתרון הנכון, ואני מקבלת את הטענה שיחד עם הבן אדם שיבדוק את הבריכה צריך להיות גם מומחה נגישות לשחייה מקצועית בבריכה הזאת של נכים.

<יצחק גזית: הערה אחרונה לגבי המעלית.

<יצחק גזית: בשלב מסוים משיקולים תקציביים הוחלט לא לבצע את המעלית.

<יצחק גזית: היו שתי אפשרויות: האם להשאיר את הפתחים פתוחים כך שיהוו סכנה או לסגור אותם בגבס כך שניתן לפתוח אותם בכל רגע נתון?

<יצחק גזית: וציפו את הגבס הזה בקרמיקה.

<יצחק גזית: זה הכול.

<יצחק גזית: ניתן להשמיש את זה מחר עם קבלת ההחלטה.

עדי קול: אני מקבלת את התשובה הזאת.

עדי קול: אני מודה לך.

עדי קול: רותי, אני מצטערת.

עדי קול: שמעתי את מכון וינגייט בתשובות נקודתיות, עקרוניות.

עדי קול: אני רוצה להעלות את הנושא האחרון שמטריד אותי מאוד – נושא עלויות שימוש בבריכה.

עדי קול: אני שמה על השולחן עולם של משאבים מוגבלים.

עדי קול: סימון, חשוב שתדע – עולם של משאבים מוגבלים, לאף אחד פה אין עודף משאבים, והשאלה היא איך אנחנו מחלקים אותם.

עדי קול: אני מבינה שמשרד הספורט נחלץ לעזרתו של מכון וינגייט, יהפוך אותו לתאגיד שאני מקווה שיגרום לו להיות מנוהל בצורה ראויה יותר.

עדי קול: הוא עובד עכשיו בתהליך ומשקיע בזה כספים רבים.

עדי קול: אבל גם הם כספי ציבור.

עדי קול: אני מזכירה שאף אחד לא מנהל כספים שלו.

עדי קול: כספי ציבור שאתם שמים על מכון וינגייט זאת החלטה שהמחוקק עדיין לא קיבל אותה.

עדי קול: המחוקק שזה אני – אנחנו עוד לא הצבענו על התאגוד של מכון וינגייט.

עדי קול: אני מבינה שמשרד האוצר מעורב, כולם מעורבים.

עדי קול: נכון?

עדי קול: מעולה.

עדי קול: אבל פוטנציאלית אתם נותנים כספים.

עדי קול: אם בסופו של דבר התאגוד לא יקרה לא ברור לי איך תשלמו את הכספים האלה על הבריכה בדיעבד.

<עודד טירה: אנחנו מקבלים את הכספים האלה.

עדי קול: הוא טען שזה מותנה בתאגוד.

<גיא אטיאס: לא, סגירת הגירעון.

עדי קול: לא היית פה.

<עודד טירה: לא נכון.

<גיא אטיאס: אמרתי שסגירת הגירעון.

עדי קול: סגירת הגירעון, נכון כי אתה לא יכול לתאגד גוף בלתי מאוזן.

<עודד טירה: ההבטחה שלך היא שאתה מתייחס אליי עכשיו עד התאגוד כאל תאגוד.

עדי קול: כן?

<עודד טירה: ודאי, זה כתוב בנייר.

עדי קול: אז קודם כול זה לא מותנה.

עדי קול: אתה משלם את זה עד התאגוד.

עדי קול: זאת אומרת שמשרד הספורט עכשיו משלם מכספו תוספת לאחזקת הבריכה - -

<גיא אטיאס: אני לא צובע את זה, זה מה שאני אומר.

<עודד טירה: הוא לא יכול לצבוע, נכון?

<גיא אטיאס: תמיכה היא תמיכה שוטפת למכון.

עדי קול: אמרת פה לפרוטוקול: "הגדלנו את תקציב המכון כדי לסייע בתחזוקת הבריכה".

עדי קול: אתה עומד מאחורי המשפט הזה?

<גיא אטיאס: אני רוצה לחדד: מכון וינגייט הציג קשיים בתפעול השוטף שלו.

<גיא אטיאס: חלק מהקשיים שעלו זה גם נושא הבריכה.

<גיא אטיאס: הפתרון שניתן הוא פתרון כולל לכל הקשיים שמכון וינגייט שם - -

עדי קול: אתה יכול להגיד לי מה התוספת השנתית?

<גיא אטיאס: התקציב של המכון היום עומד על 16.1 מיליון שקל כשתקציב הבסיס עומד על 10 מיליון.

עדי קול: 6 מיליון שקלים לתקצוב שוטף.

<גיא אטיאס: שנה שעברה הוא עמד על כ-1.5 מיליון פחות, ולפני כן הוא עמד על כ-5-3 מיליון שקל פחות.

עדי קול: זאת אומרת תוספות של מיליונים בשנים האחרונות.

עדי קול: שוב, כספי ציבור שאנחנו מוסיפים.

עדי קול: תפקיד משרד הספורט הוא לעודד את הספורט בישראל, נכון?

<גיא אטיאס: אכן.

עדי קול: וגם את הספורטאים.

עדי קול: אני מצטטת מהכתבה שקראתי היום בעיתון שאומרת שאנחנו מוסיפים תקציבים לענפים האולימפיים כדי לעודד ההשתתפות של יותר שחיינים ולהקל עליהם ולגרום לאנשים נוספים להיכנס לענף.

עדי קול: נכון?

עדי קול: אנחנו מסכימים.

עדי קול: השאלה שלי היא איך יכול להיות שעם כל התוספת מי שנושא בנטל של שכר גבוה לבריכה בסוף אלה השחיינים והאגודות?

עדי קול: אתם הוספתם כסף – ואני שואלת אותך ואת מי שמדבר פה מטעמך – האם אין לכם אפשרות להגיד, אנחנו שמים את הכסף הזה כדי שלא ילך על הגב של השחיינים?

עדי קול: אני שואלת מי פה יכול ממשרד הספורט להגיד לי?

עדי קול: האגודה המובילה בישראל אומרת שהיא לא יכולה לעמוד יותר במחיר.

<קריאה: זאת האגודה המובילה בישראל.

עדי קול: ככה הם טענו לפחות.

<קריאה: אגודה גדולה.

עדי קול: אגודה גדולה שמשתמשת באופן הכי תדיר בבריכה אומרת לך.

עדי קול: 6 מיליון שקלים הוסיפו להתנהלות השוטפת של וינגייט, ועודד בא לתקן התנהלות לקויה, הוא צריך לצמצם גירעון.

עדי קול: מבחינתו הוא ישית את זה על השחיינים אם צריך כי הוא רוצה שהבריכה הזאת תהיה רווחית.

עדי קול: מי מונע את זה?

עדי קול: מי אמור להגן על השחיינים?

<דוד מלכא: בנוסף למה שגיא אמר שזה בחלק השוטף, שבין היתר צריך לתפעל את כל הבריכות, ואנחנו מניחים שחלק מהסכום הולך גם לתחזוקה של הבריכה – אנחנו מניחים, אבל זה לא דבר שאנחנו יכולים להכתיב אותו.

<עודד טירה: אני אומר לך שכן, הולך.

<דוד מלכא: בסדר, אתה תגיד, לא אני.

עדי קול: דרך אגב, עודד, זה לא עוזר לך כי אם המדינה משלמת על הבריכה המדינה צריכה גם להגיד שהיא מסבסדת את השחייה של השחיינים.

<איציק לארי: בהסכם עם הטוטו הם לא יכולים לקחת יותר ממחירי העלות על כל מתקן ספורטיבי.

<איציק לארי: הם חייבים לקחת מחירי עלות בלבד.

<איציק לארי: אמרנו שלאור עלויות הבריכה והתחזוקה שלה מחירי העלות הם גבוהים.

<דוד מלכא: את הפער נותן המנהל.

<גיא אטיאס: המנהל נותן רק את הפער.

<גיא אטיאס: אני חייב לחדד.

עדי קול: אני רוצה לשמוע, אבל אתה מפריע לחבר שלך.

<דוד מלכא: זה בתחום האחריות - - - אני יכול להגיד רק את הדברים שאני מטפל בהם.

<דוד מלכא: יש תקנה שנקראת סיוע ותמיכה לספורטאים במתקנים אולימפיים.

<דוד מלכא: בתקנה הזאת יש כ-3.5 מיליון שקל, והסכומים האלה מיועדים לספורטאים בשלוש רמות - -

עדי קול: אתה סיפרת לנו בפעם הקודמת שיש השתתפות וספורטאים - -

<דוד מלכא: נכון.

עדי קול: אבל אני לא שאלתי על זה.

עדי קול: שאלתי על האגודות, על הילדים, על מה שכתוב היום בעיתון, גילאי 12-8 שאנחנו רוצים שיבואו יותר שחיינים כדי שיהיה לנו פול יותר גדול.

עדי קול: כמו שציינתי חסרות שחייניות בנות.

<דוד מלכא: התכניות האלה הן תכניות לעתיד.

<דוד מלכא: אנחנו יודעים שיש סכומי כסף שאנחנו אמורים להיערך איתם לתכניות ל-2014.

<דוד מלכא: אין לנו כרגע יכולת להגיד לך מידיעה בעיתון שזאת התשובה.

<דוד מלכא: עכשיו אנחנו מכינים תכניות - -

עדי קול: יש לך יכולת להגיד למכון וינגייט, אנחנו משתתפים בהוצאות השוטפות של האחזקה שלכם, ואנחנו רוצים שלא יעלו את המחירים שדורשים?

עדי קול: אתה יודע, סימון יהרוג אותי – קודם כול נגיד לא לדרוש יותר מאיגוד השחייה או שאנחנו רוצים שאגודות ישחו ולא יעברו סכום לתשלום פר שעה.

עדי קול: אני שואלת שאלה משפטית – האם יש לך יכולת להגביל כחלק מהתשלום גם את דמי השחייה פר שעה?

<גיא אטיאס: לא, דמי שימוש.

<גבריאל מאיר: אני רוצה להשיב לעניין הזה.

<גבריאל מאיר: אני עורך דין גבי מאיר, סגן יועץ משפטי במשרד התרבות והספורט.

<גבריאל מאיר: המשרד הוא לא מכון וינגייט, המשרד לא מנהל את מכון וינגייט, המשרד לא ייקח על עצמו לנהל את מכון וינגייט, ובאופן משפטי כללי המשרד לא לוקח על עצמו ולא מוכן להתערב בניהול הפנימי של הגופים הנתמכים על-ידו שהם מאות רבות במספר.

<גבריאל מאיר: כ-800 עמותות מקבלות מאתנו תמיכה.

<גבריאל מאיר: אנחנו רואים בזה התערבות בניהול התאגידי העצמאי הפנימי שלה גופים; אנחנו משתדלים לפקח, אנחנו משתדלים לעמוד על תקינות, כמובן; יש כמה סוגים של ביקורת.

<גבריאל מאיר: אנחנו לא נהיה מעורבים בניהול הפנימי ובקבלת ההחלטות התקציביות המפורטות של הגופים.

<גבריאל מאיר: היום זה לסבסד כך וכך, מחר זה לסבסד אוכל כזה במזנון.

עדי קול: זאת אומרת ההחלטה שדובר עליה לסייע בעלות האימונים של ספורטאים אולימפיים זאת החלטה של משרד הספורט שאמר שהוא רוצה לעזור למצטיינים, ולכן בדרך הזאת מעודדים אותם?

עדי קול: זאת בחירה של משרד הספורט לעודד אותם ולא את ספורט ההמונים?

<גבריאל מאיר: המשרד מקבל החלטות תקציביות ועל חלוקת תקציב והעדפות ועל תחומים שבהם הוא יתמוך.

<גבריאל מאיר: אין שום חובה, וזה גם בלתי אפשרי לתמוך בכל פעילות שיש.

<גבריאל מאיר: כמובן, המשרד קובע לעצמו את העדיפויות שלו מטעמים מקצועיים וגם מטעמים ציבוריים, וכך הוא מחלק את המשאבים התקציביים שלו.

<גבריאל מאיר: בסופו של דבר זה עניין של מדיניות של משרד.

<קריאה: - - -

עדי קול: לא, מיציתי.

עדי קול: תודה על התשובה.

עדי קול: לכן שאלתי את הדברים.

עדי קול: אני אומרת את זה גם לסימון וגם לאניה שזאת החלטה של המשרד.

עדי קול: יש סכום מסוים, וכמובן, הם לא יכולים לנהל את מכון וינגייט, והם צריכים להחליט האם הם רוצים להשתמש גם במימון - - - הבריכה, ואם רוצים לעודד בסופו של דבר רק את הספורטאים האולימפיים או רוצים גם לעודד שחייה באופן כללי.

עדי קול: אני מעלה את התהייה האם לא מן הראוי שאיגוד השחייה, איגוד כדור המים, איגוד השחייה הצורנית – כל הענפים האולימפיים שמתחרים בבריכה – לא תהיה להם הקלה בתנאי השימוש בבריכה?

עדי קול: כמובן, גם ספורט הנכים.

עדי קול: אני כוללת אתכם בתוך זה, אני לא מתעלמת מזה.

<רותי פילץ בורשטיין: - - -

עדי קול: לא תקבלי את זכות הדיבור, אני מצהירה את זה.

<רותי פילץ בורשטיין: יש בעיה עכשיו - -

<דוד מלכא: יש הקלה.

עדי קול: יש הקלה?

<דוד מלכא: הסכומים שהאגודות משלמות הם סכומים מפליגים.

<דוד מלכא: לא נדבר כרגע על מה שניתן כרגע.

<דוד מלכא: גם איגוד השחייה פנה אלי, אנחנו נשב עם וינגייט, נבדוק את זה.

<דוד מלכא: אני לא רוצה להגיד אם זאת עלייה גבוהה או נמוכה כמו שסימון אומר.

<דוד מלכא: תנו לנו לבדוק את זה.

עדי קול: מכיוון שכולנו ניזונים מהתקשורת, ואני ניזונה משכן שלי למליאה יואל רזבוזוב שהיה מאוד מעורב בתהליך הזה, אני יודעת שזה תהליך שהמטרה שלו היא לעודד את הענפים האולימפיים וגם להגדיל את מספר השחיינים.

עדי קול: לכן אני מצפה שבתוך התכנית של 2014 או התכנית שתציגו תהיה גם התייחסות לסבסוד בתנאי השימוש.

עדי קול: אנחנו ניפגש שוב.

עדי קול: אני מאוד נהנית שאתם באים - -

<שמואל חיימוביץ': אבל לא עוד שבועיים.

עדי קול: לא עוד שבועיים, זה תהליך יותר ארוך.

עדי קול: אני אצפה לראות את ההתייחסות ואת ההשתתפות.

עדי קול: זה ייקח זמן.

עדי קול: לפני שאני מסכמת – שני אנשים שהבטחתי להם לדבר: אניה וגרטל.

עדי קול: בבקשה.

<משה גרטל: אני מסתכל על כל הדיון הזה מנקודה אחרת מנקודת מבטו של שדר משחקים אולימפיים שהיה במשך תשעה משחקים אולימפיים משנת 80' ועד להתקדמות של בריכות השחייה.

<משה גרטל: לאורך השנים, גם אחרי שראיתי ב-88' איך בודין ידידנו זוכה במדלית זהב - -

עדי קול: גם אני ראיתי את זה, דרך אגב.

עדי קול: אני זוכרת את זה כילדה.

<משה גרטל: הוא יכול להעיד שהבריכה בסיאול הייתה פשוטה מאוד, אבל התאימה לצרכים אז.

<משה גרטל: את החותמת הסופית למחשבה שהייתה צמודה אליי קיבלתי בלונדון.

<משה גרטל: יחד עם בוקי הסתובבנו בבריכה האולימפית, והמחשבה שניקרה בי אכן קיבלה אישוש: הבריכה בלונדון, כמו בריכות אחרות, נבנו מתוך מחשבה קודם כול לספורטאים הנכים למשחקים הפרא-אולימפיים כך שהם יתאימו גם לאנשים האחרים, לשחיינים הרגילים, הנורמליים.

<משה גרטל: כך יצא שלונדון הייתה state of the art, שיא שהתאים לכולם – גם לנכים הפרא-אולימפיים וגם לספורטאים האחרים, וחבל לי שהבריכה בוינגייט שנבנתה פחות או יותר באותו זמן של הבריכה בלונדון לא הגיעה לאותו הישג.

<משה גרטל: זה מה שאני מצר עליו כאדם שיושב מן הצד.

<משה גרטל: הסתובבנו בבריכה הזאת, גם נעם הסתובב שם וראה את אותם דברים לפני ולפנים – את הרוחב של הדלתות, את הכניסות, את המעליות – את כל ה-facilities שנתנו לשחיין את כל האמצעים רק לעשות את מה שהוא יכול מבחינה גופנית ומנטלית.

<משה גרטל: שוב אני חוזר לסיומת שלי – חבל שבוינגייט לא לקחו את זה מנקודת מבטם של הספורטאים הפרא-אולימפיים שלנו, אלא לקחו את זה מנקודת מבטם של מתי מעט הספורטאים הרגילים האולימפיים.

<משה גרטל: בסופו של דבר יצא שאנחנו מפסידים מכל הכיוונים.

עדי קול: הבטחתי קודם לחנוך שני דברים, ואז אני אמשיך.

<חנוך בודין: אני אגיד שני דברים קצרים: כמי שהשתתף כל כך הרבה בתחרויות אני יכול להגיד לכם שזאת אחת החוויות הכי גדולות שראיתם בחיים.

<חנוך בודין: אני מרשה לעצמי להגיד את זה כי אני הייתי שם, אבל אתם לא מאמינים עד כמה זה גדול ועוצמתי.

<חנוך בודין: אתם חייבים לזכור דבר אחד: הנכים רוצים וצריכים להסתדר באופן עצמאי לחלוטין.

<חנוך בודין: אנחנו דפוקים בזה, אני יודע, אבל זאת המציאות ואת זה צריך להעריך.

<חנוך בודין: הדבר השני: לא עלינו, כל אחד מאתנו יכול להימצא במצב הזה.

<חנוך בודין: תסתכלו על זה כעל עצמכם.

<חנוך בודין: כל מתקן, כל מקום שאנחנו נמצאים בו והוא ציבורי אנחנו צריכים לזכור – אנחנו יושבים פה, וכולנו נראים עלא-כיפאק, אבל אי אפשר לדעת, וזאת המציאות.

<חנוך בודין: אנחנו מגיעים לגיל מסוים, אנחנו עוברים דברים בחיים שלנו, ויש לנו הורים וילדים – כל אחד חייב להסתכל על הדברים האלה כאילו זה ביתו.

<חנוך בודין: ככה אני רואה את הדברים.

<חנוך בודין: זה הבית שלנו.

<חנוך בודין: ההסתכלות של גרטל באה מנקודה אחרת לחלוטין.

<אניה גוסטמלסקי: משהו שלא דיברנו עליו עכשיו ומאוד חשוב לי: הנושא של הטמפרטורה באוויר בבריכה.

<אניה גוסטמלסקי: כולם חוו את המכבייה ואת האליפות כסיוט בגלל החום, ועכשיו הבנתי שאותו דבר יהיה בחורף בגלל הקור.

<אניה גוסטמלסקי: מסתבר שאין חימום – ככה לפחות המאמנים של הפנימייה אמרו לי.

<אניה גוסטמלסקי: זה חלל מאוד גדול, ובאחד הימים שאני הגעתי לשם שהיה יום קריר וירד גשם היו 18 מעלות בבריכה.

<אניה גוסטמלסקי: אני מזכירה לכם שזה ענף ללא בגדים, וגם כשאנחנו עובדים קשה אנחנו עדיין לא מזיעים, והגוף לא לגמרי מתחמם עד הסוף.

<אניה גוסטמלסקי: הגוף תמיד נמצא בטמפרטורה של המים.

<אניה גוסטמלסקי: הטמפרטורה של המים היא 28-27 מעלות, ולכן אנחנו תוך כדי אימון נמצאים בטמפרטורה מאוד קרובה לזה, זאת אומרת מתחת לטמפרטורה של 36 מעלות הנדרשת לגוף.

<אניה גוסטמלסקי: ברגע שיוצאים אל האוויר הקר זה פשוט יכול לעשות נזק בלתי הפיך, במיוחד לספורטאים שאחוז השומן שלהם נמוך, ואין להם שום דרך להגן על עצמם ולחמם את עצמם.

<אניה גוסטמלסקי: אנחנו עדיין לא הגענו לימים האלה כי מישהו שכח להדליק את השלטר של החורף, אבל אני כבר רואה את זה קורה.

<אניה גוסטמלסקי: אני בטוחה שגם היום כבר הרבה שחיינים סובלים בשעה 19:00 כשהאוויר צונן, וזה דורש פתרון מידי לא כמו שעון או קולר או משהו שאפשר לחיות בלעדיו.

עדי קול: קודם כול את צודקת מאוד.

עדי קול: כאילו השארנו את הנושא שעליו דיברו – העדר מערכת מיזוג.

עדי קול: התשובה שניתנה גם לוועדה, ואני מניחה שתינתן שוב על העלויות הגבוהות היא שיוחלט לוותר על המיזוג.

עדי קול: ניתנה גם תשובה שיוחלט על מערכת של מאווררים שאמורה להיות מענה, אבל כמו שאתם יודעים מערכת המאווררים שאתם עניתם לי לגביהם לא נתנה פתרון להערה של אניה.

עדי קול: אני מצטערת שהזנחתי את זה – בגלל כמות האינפורמציה מהפעם שעברה לא זכרתי ותודה שאת אומרת את זה.

עדי קול: זאת סוגיה מאוד משמעותית.

<עודד טירה: מה יותר חמור, קור או חום?

<אניה גוסטמלסקי: לשחיין או למאמן?

<עודד טירה: לשחיין.

<אניה גוסטמלסקי: לשחיין יותר חמור הקור.

<נח רם: בטח.

<נח רם: אם הוא נכה אז על אחת כמה וכמה.

<אניה גוסטמלסקי: נכון, וסבלנו מאוד – עד כדי כך שהבנים היו נכנסים למלתחות של הבנות כי המרחק למלתחות שלהם היה 50 מטר, ואילו לבנות זה היה מיד ירידה למטה, אז היינו מתקלחים בנים ובנות יחד.

<אניה גוסטמלסקי: עד שהורים שמעו על זה, ואז היה בלגן אחר.

עדי קול: כולם ביחד זה מחמם.

עדי קול: שוב, על זה לא קיבלתי תשובה, ואני חוזרת ושוב אתן את הנאום שלי לפני כן.

עדי קול: מדובר בבריכה שמטרתה לשרת שחיינים.

עדי קול: אני מניחה שכל מי שתכנן את הבריכה ידע שהם יהיו בבגד-ים, ושאסור להשתמש בבגדי הים הארוכים אז לא יהיה להם חם, ולהפך – נראה לי שיהיה להם יותר קר איתם אחר כך.

עדי קול: בעניין המיזוג אתם אומרים שמצאתם פתרון לתחרויות.

עדי קול: אני אבוא לתחרויות אם יזמינו אותי כדי לראות איך האוורור עובד.

<נעם צבי: לא מצאו פתרון, את טועה.

עדי קול: לא טועה, זאת התשובה שקיבלתי.

<נעם צבי: הטעו אותך.

<נעם צבי: זה גם היה כתוב בעיתון, וזה לא היה נכון.

<נעם צבי: המנכ"ל יגיד לך – לא אישרו את זה.

עדי קול: אוקיי.

<קריאה: לא אישרו מה?

<נעם צבי: את 500 מקומות הישיבה הנוספים ואת מערכת האוורור שהצענו כדי לפתור את הבעיה.

עדי קול: אני אקריא את התשובה:

עדי קול: "מכון וינגייט בשיתוף עם יועצים בחן פתרונות יעילים לאוורור המקום.

עדי קול: פתרונות אלה קיימים בארץ במתקנים והוכחו יעילים.

עדי קול: עלותם מגיעה לכ-600,000 שקל, ועלות תפעולם זניחה".

עדי קול: הנחתי שאם זה כתוב זה אומר שהחלטתם על זה.

עדי קול: אז לא?

<קריאה: לא, יש פתרונות - -

עדי קול: אה, יש פתרונות בעולם.

עדי קול: קיימים פתרונות בעולם, אנחנו לא בחנו אותם.

<קריאה: גם מחממת או גם מקררת?

עדי קול: זה רק אוורור.

עדי קול: אני ארצה גם תשובה על זה.

עדי קול: יהושע גורה, אתה תהיה אחרון ונסכם.

עדי קול: אנחנו לא נסכם – נסגור את הדיון ונדרוש תשובה גם על זה.

עדי קול: כי לתת לי תשובה "קיים פתרון" – תודה, אני יודעת.

עדי קול: שוב, זה פתרון רק לקירור.

עדי קול: איך יכול להיות שאתם לא ישבתם עם השחיינים ושאלתם מה חסר?

עדי קול: גם חסר חימום.

עדי קול: אני אומרת את זה שוב לכל מי שנמצא כאן ויהיה בחלק מהתהליכים של בניית מתקנים עתידית – יואל, איציק – לא הגיוני שאתם בונים מתקנים בלי לתת הזדמנות לשחיינים, ולו לשחיינית הכי מעוטרת בישראל, לבוא ולהגיד מה היא אומרת על הבריכה.

<איציק לארי: חשוב להגיד שאנחנו לא בונים, אנחנו מממנים.

<איציק לארי: במקרה של הבריכה הזאת במכון וינגייט זה היה מקרה חריג.

עדי קול: אני שמחה לשמוע.

<חנוך בודין: לפני תחרות כמה רצים לשירותים.

<איציק לארי: ובוועדת ההיגוי ישבו שני שחיינים, למיטב ידיעתי.

עדי קול: לא, אנחנו ראינו את זה שם.

עדי קול: הם היו בחלק מהדיונים, הם לא הגיעו לכולם.

עדי קול: היה כאן כשל, ואנחנו לא מדברים עליו כרגע.

עדי קול: אנחנו מדברים על העתיד – איך אנחנו מתאימים את הבריכה לשחיינים.

עדי קול: נכון, עניתם לי בתשובה ממכון וינגייט שאין הרבה ימים קרים כאלה.

עדי קול: זה אולי נכון.

עדי קול: יש הרבה ימים חמים בישראל – יוני עד ספט

עדי קול: מבר כמעט, וגם עכשיו זה כבר קר בשביל שחיינים, אחרי 19:00-18:00 בערב כששוחים.

עדי קול: אז להגיד שאין הרבה ימים כאלה זאת לא תשובה טובה – מצטערת, אפילו למישהי שלא מבינה מספיק בשחייה כמוני.

עדי קול: יהושע גורה, בבקשה.

<יהושע גורה: אני אלך לפי הראש שלך, ואני מקבל ושמח מאוד שזה הועבר למבקר המדינה כי מישהו צריך לתת את הדין על כל התכנון מתחילתו ועד סופו - -

<עודד טירה: אני מבקש - - - אני לא יכול לשמוע את הדברים.

עדי קול: עודד - -

<עודד טירה: ממה הוא שמח?

<עודד טירה: הוא חבר בחבר הנאמנים של המכון, נושא באחריות כמוני, והוא פתאום מביא את מבקר המדינה.

עדי קול: לא, אני הבאתי את מבקר המדינה, לא הוא.

<עודד טירה: אני לא מוכן לשמוע אותו.

עדי קול: אבל מותר לו להגיד שהוא שמח על משהו שקרה.

עדי קול: אני מצטערת, לא היה פה פופוליזם ולא הקנטה.

<עודד טירה: חוצפה.

<עודד טירה: הוא יושב בחבר הנאמנים שנים, יושב במועצת ההימורים שנים.

עדי קול: עודד, אם מבקר המדינה ימצא שגם הוא אחראי הוא יישא באחריות.

עדי קול: לכן זה לא אני ולא אתה.

<עודד טירה: איזה מבקר המדינה בכלל?

<עודד טירה: מי אמר שהולכים למבקר המדינה?

עדי קול: אתה פספסת את ההתחלה.

עדי קול: אני הלכתי, ואני דיברתי אתו.

עדי קול: פשוט לא היית פה כשדיברנו על זה, ורותי לא עדכנה אותך.

עדי קול: דיברתי אתו היום, הוא אמר שזה מטריד, והוא יבדוק את הנושא.

עדי קול: אני באמת מבקשת שתעבור הלאה.

<עודד טירה: אז עזבו אותי מוינגייט, אני לא יכול לנהל את המכון שיש למבקר המדינה עכשיו על הראש שהולך והופך את כולם לאשמים בפוטנציה - -

עדי קול: לא נכון, לא אשמים בפוטנציה.

<עודד טירה: - - ילכו לעורכי דין - - -

עדי קול: לא אשמים בפוטנציה.

עדי קול: אני מצטערת.

<עודד טירה: מאחר שסיימתי את תפקידי בוינגייט אני הולך הביתה.

<עודד טירה: אני לא מוכן ככה, לא מוכן את הדבר הזה.

עדי קול: אתה לא מאיים עליי.

<עודד טירה: אני לא מאיים עלייך בכלל.

<עודד טירה: אני מדבר אתך עניינית, רק עניינית.

עדי קול: התייחסתי בתחילת דבריי, ואני לא אחזור על זה, לבקשות שלכם.

עדי קול: אני מבינה את הקושי של מכון וינגייט, ועדיין אני לא רוצה שהגוף הזה כמו שהוא יהפוך לתאגיד בלי שיבדקו מה נעשה בו.

עדי קול: למבקר המדינה יש הסמכות ולא לי.

עדי קול: לכן הדרישה שלך בעיניי הייתה לא לגיטימית.

<עודד טירה: חפשו יושב-ראש חדש, אני לא יכול לעבוד.

עדי קול: עודד, אתה יכול לבחור להיכנס או ללכת, אבל לא להפריע לדיון.

<יהושע גורה: עודד, אני מציע שתמשיך לשבת.

עדי קול: הוא לא אמר שום דבר חוץ מ- - -

<עודד טירה: את יודעת שהוא הלך מאחורי גבי אלייך?

<עודד טירה: את יודעת שהוא חבר - - -

עדי קול: אתה אומר עכשיו דברים לא נכונים.

עדי קול: הוא הגיע לוועדה ודיבר בה.

עדי קול: אתה לא היית בוועדה, אז תשב בבקשה, ואתה לא יכול לדבר כאן יותר.

<עודד טירה: לא, הוא הלך מאחורי גבי.

<עודד טירה: הוא לא אמר לי כקולגה - -

עדי קול: אני מבקשת - -

<עודד טירה: - - כאחד שמינה אותו לחבר ועדת הביקורת שהוא הולך להעביר את זה למבקר המדינה.

עדי קול: הוא לא ביקש.

<עודד טירה: הוא לא אמר לי את זה.

עדי קול: עודד, אני מבקשת שתשב- -

<עודד טירה: זאת חוצפה שאין כדוגמתה.

<עודד טירה: זה לא קולגיאלי ולא שום דבר.

עדי קול: עודד, שב בשקט.

<בוקי צ'יש: זה מעשה ציבורי מה שהוא עשה.

<עודד טירה: נכון, ציבורי, אבל לא קולגיאלי.

עדי קול: בוקי, אני אפסיק את הדיון בוועדה, ואני אקרא לגורמי ביטחון אם צריך, ואני אבקש שתפסיק לדבר.

עדי קול: אתה אומר דברים לא נכונים.

עדי קול: הוא לא קרא לחקירת מבקר המדינה, אני קראתי לה.

עדי קול: אני ישבתי פה, שמעתי את הדברים וביקשתי את זה.

עדי קול: ואתה יודע מה?

עדי קול: אם הוא יהיה חלק מהאחראים – מבחינתי שיישא באחריות.

עדי קול: אבל אתה לא יכול להתפרץ כאן ולדבר ככה, בעיקר לא כשכל מה שהוא אמר זה שהוא שמח על משהו שאני עשיתי.

<עודד טירה: - - - בריכה יוצאת מן הכלל.

<עודד טירה: כולם אמרו – מרהיבה - -

עדי קול: יפהפייה.

<עודד טירה: - - והמקימים עכשיו עומדים לדין.

עדי קול: בצדק.

<עודד טירה: תדעי לך שזה אירוע שמבזה את האנשים האלה.

עדי קול: אני מבקשת להפסיק את הדברים.

עדי קול: גורה, בבקשה.

עדי קול: יש לך בדיוק שני משפטים, אז מהר.

עדי קול: אני מצטערת, זה חלק מהעניין.

<יהושע גורה: אני לא אחזור על מה שאמרתי.

<יהושע גורה: שני משפטים אבל לא אני אשם בזה שיש לי שני משפטים.

עדי קול: אני אשמה.

<יהושע גורה: אז בעצם אני לא רוצה לומר שום דבר אם יש לי רק שני משפטים.

עדי קול: זאת הבחירה שלך.

עדי קול: אני מנהלת פה דיון.

עדי קול: יש כללים לדיון הזה.

עדי קול: חלקכם עברתם אותם, ואני לא רוצה לקרוא לאבטחה כדי לבקש שינהלו את הדיון באופן ראוי.

עדי קול: נאמרו כאן דברים לא נכונים.

עדי קול: שמעתי את הנושאים הרלוונטיים לבריכה בפעם הראשונה בדיון הקודם.

עדי קול: הגישו לי פנייה, אני קראתי אותה, אני ניסיתי לברר אותה, אני דיברתי עם אנשים והייתי בביקור בבריכה, והגעתי לדיון הזה.

עדי קול: את גורה לא פגשתי מעולם באופן אישי, לא קודם ולא עכשיו, ואת האנשים אני לא מכירה כאן חוץ מהנפשות שציינתי בהיותי שחיינית.

עדי קול: אני חייבת להגיד שהזיכרון הראשון שלי מעולם השחייה כשהייתי בת 12 הוא מתחרות שהייתה בגבעת חיים, ולפני כן היה משחה של נכים.

עדי קול: אתה, חנוך, היית שם והורדת את היד כדי לקפוץ.

עדי קול: זה מראה שאני לא אשכח.

עדי קול: זה השפיע עליי כילדה, כספורטאית.

עדי קול: זה שינה את התפיסה שלי לגבי מה אנשים עם מוגבלות מסוגלים לעשות.

עדי קול: אני ביקשתי להזמין אותך בגלל זה.

עדי קול: אז קודם כול אני מאוד שמחה שבאת.

עדי קול: אני חוזרת על דברים שאמרתי בהתחלה, ואני רק מחזקת את העמדה שלי לפנות למבקר המדינה כי לתוך האינטראקציה הזאת אני לא נכנסת.

עדי קול: אני לא חושבת שזה תפקיד של חברת כנסת להיכנס לאינטראקציה – מי היה בוועדת ביקורת?

עדי קול: מי עשה?

עדי קול: מי ישב?

עדי קול: האם אנחנו מפילים את מכון וינגייט?

עדי קול: היכולת לבדוק באופן אובייקטיבי איך התנהלו התהליכים, מי היה מעורב בהם, האם היו על-פי חוק?

עדי קול: האם הם עמדו בכללים בסיסיים של ניהול תקין?

עדי קול: זה לא אצלי.

עדי קול: מבקר המדינה, בית משפט – כל המקומות האלה שהם לא אני.

עדי קול: אני ועדה בכנסת.

עדי קול: ועדה בכנסת אמורה לפקח על רשויות הממשלה ולראות שהן מוציאות את הכספים שלהן כראוי.

עדי קול: אני מאוד שמחה על התוספת למכון וינגייט.

עדי קול: אני מאוד מקווה שהגוף הזה יהפוך להיות מתואגד כי בסופו של דבר זה בסיס הספורט שלנו.

עדי קול: צריך לראות שהוא ינוהל נכון.

עדי קול: אבל זה לא התפקיד שלי, אני אמשיך ללוות את זה.

עדי קול: אני אהיה חברת כנסת גם ב-2014, בעזרת השם – או לא, כאילו שאני יודעת – ואנחנו נמשיך ללוות את התהליך הזה.

עדי קול: אני רוצה לסכם את הדיון.

עדי קול: ניסיתי להתמקד בדיון הזה קדימה ולראות מה אנחנו צריכים לעשות בבריכה כדי שהיא תוכל להמשיך לשמש את השחיינים הפרא-אולימפיים וגם את השחיינים הרגילים, כמו שקראנו להם – גם בחורף וגם בקיץ וגם במחיר עלות ראוי שזה עוד תהליך ארוך.

עדי קול: כל מה שקשור לכסף ייקח עוד זמן.

עדי קול: אני קוראת לארבעה דברים מרכזיים שדיברתי עליהם לאורך הדיון: אני מבקשת בכתב וגם בנוכחותו של מר שפר, אם צריך – אם זאת תשובה חיובית אין צורך, כמובן – לגבי מימון משרד הספורט בתחרויות 2015 בעוד שבועיים, לבקשתך.

עדי קול: אני קוראת לגורמים הרלוונטיים: מכון וינגייט, איגוד השחייה, התאחדות ספורט הנכים בישראל לשבת ולבחור את המומחה שיגיע לכאן.

עדי קול: טוטו, אם אתם רוצים להיות מעורבים בקבלת החלטה אני אשמח; אם אתם רוצים שרק נגיש אותה לכם אני רוצה לקבל בעוד שבועיים המלצה על אדם שמקובל על שלושתכם.

עדי קול: תריבו, תלכו מכות, תצאו מהחדר, תיכנסו לחדר – העיקר שבסוף יהיה בן אדם שיבדוק איך מתאימים את הבריכה הזאת לשחיינים שאמורים להשתמש בה, ואיך מתחזקים אותה בהמשך.

עדי קול: זאת המטרה של המומחה, והגדרנו אותה יחד.

<חנוך בודין: אני מוכן לסייע בתוך IPC swimming.

עדי קול: אני לא יודעת מה זה, אבל אני אשמח.

<חנוך בודין: זה הארגון הבינלאומי.

עדי קול: אז יש לכם פה כל הגורמים הרלוונטיים שמוכנים לעזור, ואני רוצה שהם יהיו מעורבים.

עדי קול: אני רוצה תשובה לעניין הטמפרטורה של הבריכה – מי לוקח אחריות על עניין הטמפרטורה והמיזוג?

עדי קול: יש הערכה תקציבית.

עדי קול: מי עושה את זה?

עדי קול: בסוף מי שמתאמן בבריכה הזאת – ואני חוזרת גם לחלוקת הדרגות לספורטאים האולימפיים – אותה קבוצה קטנה שאתם משקיעים כסף במימון השחייה שלהם.

עדי קול: אם יהיו שחיינים חולים לא נראה לי שזה יקדם אף אחד, בטח לא את הספורט האולימפי בישראל.

עדי קול: לכן צריך לראות הטמפרטורה של הבריכה בקיץ ובחורף תותאם.

עדי קול: לא קיבלתי תשובה מה עושים עם זה.

עדי קול: יהיה פה דיון נוסף.

עדי קול: אם אתם רוצים להגיד לי שהחלטתם לא לטפל בבעיה הזאת – זאת גם אמירה.

עדי קול: אבל אל תיתנו לי תשובה, כמה זה עולה.

עדי קול: תגידו לי – יש בעיה, לא מטפלים בה.

עדי קול: ואז משרד הספורט יצטרך להחליט האם ממשיכים להתאמן בבריכה או לא, האם מעבירים את הספורטאים האולימפיים להתאמן במקום אחר – איזה מענה אתם נותנים?

עדי קול: אבל אני רוצה לקבל תשובה אם מטפלים בטמפרטורה או לא.

<דוד מלכא: הקשר שלנו הוא עם איגוד השחייה.

<דוד מלכא: אם לאיגוד השחייה יש טענה צריך לפנות אליו.

עדי קול: הוא יודע עכשיו.

<דוד מלכא: אנחנו מאוד מכבדים אגודה זאת או אחרת, אבל הרגולטור של השחייה זה איגוד השחייה.

עדי קול: אני מאוד מסכימה.

עדי קול: אני הייתי שחיינים מעט מאוד זמן, אבל אחר כך שחקנים כדור-מים.

עדי קול: יש שחייני כדור-מים וגם שחייה צורנית שלא נמצאים כאן וצריכים להיות חלק מהדיון; כי אם עושים דיון לכל מי שמשתמש הם גם משתמשים.

עדי קול: אני במקרה פוגשת את מנכ"ל איגוד כדור-המים, ואני רוצה שגם זה יהיה על השולחן.

<אבי לרמן: מי אחראי לקיים את הדיון הזה?

עדי קול: רגע, מיד אגיע לזה.

עדי קול: הדבר המשמעותי מאוד שעלה בדיון הזה, ואני רוצה לצאת באמירה נחרצת: חורה לי שנבנתה בריכה שלא מכבדת את הספורטאים הנכים.

עדי קול: הסיפור של נח שאולי עורר פה גיחוך על שחיין שנתקע בשירותים, והיה צריך להתקשר למאמן שיוציא אותו – לא מוכנה שיקרה.

עדי קול: אני לא חושבת שאתם מוכנים שיקרה.

עדי קול: יש פה ספורטאים שעושים מאמץ עילאי להביא את עצמם לבריכה, להרים את עצמם ולהתמודד עם קשיים ואתגרים יומיומיים, אין-סופיים, ובסוף לא ייתכן שאנחנו אלה שנשים להם את המכשול.

עדי קול: אני רוצה לדעת מה צריך לעשות בבריכה הזאת כדי שהיא תותאם לספורטאים הפרא-אולימפיים.

עדי קול: אני לא יודעת את זה.

עדי קול: יש פה כמה דעות.

עדי קול: בסופו של דבר אנחנו נצטרך לבחור את הפתרון שעולה הכי פחות כסף, ועדיין יתאים – לכולם זה ברור.

עדי קול: הפתרון הזול ביותר שיאפשר לספורטאים להתאמן.

עדי קול: אנחנו לא מבקשים את האיכותי ביותר, אלא את מה שיאפשר לקיים אליפות ישראל פרא-אולימפית לנכים בקיץ.

עדי קול: איך עושים את זה?

עדי קול: מר עודד, אני לא אנהל את הוועדות ואת הישיבות, אני רק יכולה לקבוע תאריך שבו אני מבקשת תשובה.

עדי קול: האחריות להנגשת הבריכה הזאת לספורטאים פרא-אולימפיים היא של בעלי הבריכה.

עדי קול: היום בעלי הבריכה מבחינתי זה מכון וינגייט.

עדי קול: מכון וינגייט אחראי מבחינתי להציג בפניי את הדרישות מה צריך לעשות בבריכה כדי שהיא תהיה מוכנה לתחרויות פרא-אולימפיות.

עדי קול: עודד אמר שהוא מוכן לקחת אחריות לנהל תהליך חשיבה כזה – מצוין.

עדי קול: עכשיו השאלה מי יממן אותו.

עדי קול: אני קיבלתי פה כמה אינדיקטורים על כך שהטוטו התבקש על-ידי מכון וינגייט לשלם תוספת תקציב להנגשה.

עדי קול: מכיוון שההנגשה לא נעשתה האחריות כרגע היא של מכון וינגייט.

עדי קול: אני רוצה יחד עם ההתייחסות לטמפרטורה ולבריכה – מה צריך לעשות וכמה זה עולה – שתגידו גם מה צריך לעשות כדי להנגיש את הבריכה לספורטאים הפרא-אולימפיים, ומי ישלם את זה?

עדי קול: אני לא אתן לכם שבועיים לזה, כי זה לא הגיוני.

עדי קול: שבועיים אני רוצה לך ושבועיים למומחה.

עדי קול: אבל אנחנו נקיים דיון נוסף בעוד חודש, ואני מצפה שתשבו יחד ותגיעו עם תשובות לגבי המיזוג והחימום ולגבי הנגשה.

עדי קול: אני סוגרת את הישיבה, תודה רבה.