ועדת הכנסת, כנסת 19, פרוטוקול מספר 48, 2013-11-11 10:00

צחי הנגבי: אני פותח את הישיבה.

צחי הנגבי: שבוע טוב לכולם.

צחי הנגבי: יש לנו שלושה סעיפים בסדר-היום.

צחי הנגבי: הסעיף השלישי, בעניין בקשת יו"ר הכנסת לאפשר לנשיא צרפת לשאת דברים במליאה בשפתו, יוצג על-ידי מזכירת הכנסת כשהיא תגיע.

צחי הנגבי: מיד נתחיל בסעיף הראשון בו נתמקד במהלך הישיבה, אבל נפתח בסעיף ב' שהוא יותר פשוט: קביעת ועדה משותפת לדיון בהצעות החוק הבאות.

צחי הנגבי: ראשית, אני מעלה את הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון.

<אתי בן-יוסף: לא כולן ביחד?

צחי הנגבי: אחת-אחת.

צחי הנגבי: יש שלוש הצעות:

צחי הנגבי: הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון; הצעת חוק פרסום מחירי מוצרים ברשתות שיווק; הצעת חוק הקמת מאגר מידע לעניין מחירי מוצרים ברשתות שיווק.

צחי הנגבי: אנחנו מציעים להקים ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת הכספים, וההצעה היא כדלקמן: מטעם חברי ועדת הכלכלה – אבישי ברוורמן שגם יכהן כיו"ר הוועדה, איילת שקד, יעקב אשר, מיכל רוזין, רונן הופמן וחנא סוייד; מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט - - -

אורי מקלב: חוקה או כספים?

אורי מקלב: אמרת: כספים וכלכלה.

יריב לוין: אורי צודק.

<אתי בן-יוסף: פה הטעות שלי.

צחי הנגבי: זו לא ועדת חוקה אלא ועדת כספים.

<אתי בן-יוסף: כן.

<אתי בן-יוסף: כתבנו כאן "כספים", וזו טעות שלי.

צחי הנגבי: אנחנו סולחים לך.

צחי הנגבי: מטעם ועדת הכספים: עפר שלח, גילה גמליאל, רובי ריבלין, רוברט אילטוב, אלעזר שטרן ואיציק כהן.

אורי מקלב: סך-הכל עשרה או סך-הכל אחד-עשר?

צחי הנגבי: 12.

צחי הנגבי: בראש הוועדה אבישי ברוורמן.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: בעד – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: זה עבר ברוב מוחץ של שניים נגד אחד.

אורי מקלב: לא.

צחי הנגבי: הרמת יד ב"נגד".

אורי מקלב: לא מספיקים להצביע.

אברהם מיכאלי: עד שסוף-סוף מצביעים עם הקואליציה, אתה לא סופר?

צחי הנגבי: אתה רואה.

אברהם מיכאלי: אחר כך יריב לוין יגיד שאנחנו נגדו כל הזמן.

צחי הנגבי: לא שיניתי.

צחי הנגבי: לפרוטוקול: שלושה הצביעו בעד, ואף אחד לא הצביע נגד.

צחי הנגבי: ירדנה, הגעת ממש בשנייה הראויה.

צחי הנגבי: אנא הציגי את בקשת יו"ר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: סליחה על האיחור.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו הפנינו מכתב, על דעתו ולבקשתו של יושב-ראש הכנסת, כדי שוועדת הכנסת תאשר.

ירדנה מלר-הורוביץ: קיום הישיבה המיוחדת – נשיא צרפת יגיע לכנסת, וסעיף 22 בתקנון מאפשר לו לדבר - - -

אורי מקלב: מתי זה?

אורי מקלב: ב-18 לחודש?

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא יגיע ב-18 לחודש.

ירדנה מלר-הורוביץ: הישיבה היא בסביבות 17:45 ואולי תגלוש ל-18:00.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח-הזמנים מאד קצר ומאד לחוץ.

אורי מקלב: איזה יום זה בשבוע?

ירדנה מלר-הורוביץ: יום שני.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו נפתח כרגיל עם הצעות אי-אמון או שאנחנו נמצא איזו שהיא דרך לתחום את הצעות האי-אמון כדי לסיים את הסעיף זה לפני הישיבה המיוחדת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תידרש, כמובן, הסכמה ושיתוף פעולה של הסיעות השונות.

ירדנה מלר-הורוביץ: זו הבקשה שלנו: שאנחנו נוכל לקיים את הישיבה המיוחדת.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא ינאם בשפתו ויהיה תרגום סימולטני.

ירדנה מלר-הורוביץ: יושב-ראש הכנסת ידבר, ראש הממשלה ידבר, ראשת האופוזיציה תדבר והנשיא יסיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לאחר מכן הם ייצאו מכאן לארוחת ערב בבית הנשיא, אבל זה כבר לא לענייננו.

אברהם מיכאלי: זה לא הקטע של הח"כים.

אברהם מיכאלי: הח"כים – אסור להזמין אותם לשם.

אברהם מיכאלי: זה בסדר.

צחי הנגבי: אני מניח שאין לנו מתנגדים.

אברהם מיכאלי: יש גם תקדימים.

אברהם מיכאלי: אנחנו תמיד אומרים: יש תקדימים – אנחנו מאשרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו גם תיקנו את התקנון.

ירדנה מלר-הורוביץ: ציינו גם בתקנון מי רשאי לדבר במליאה.

אברהם מיכאלי: גרמנית אישרנו, אז זה בסדר.

ירדנה מלר-הורוביץ: נכון.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: בעד – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: בקשת יושב-ראש הכנסת התקבלה.

צחי הנגבי: אנחנו עוברים להצעות לתיקון תקנון הכנסת.

צחי הנגבי: כמדומני, יש 16 סעיפים שאותם מבקשים לתקן.

צחי הנגבי: למעשה, זה קובץ תיקונים, שחלקם עוד מתקופת הכנסת הקודמת, שהצטברו בעקבות סדרת דיונים בלשכה המשפטית של הכנסת.

צחי הנגבי: אנחנו נדון בהם, ונקווה לסיים אותם.

צחי הנגבי: כרגע לפחות לא נראה שיש בהם משהו שהוא קריטי, דרמטי או שנוי במחלוקת, אבל כמובן שנעבור אחד-אחד.

צחי הנגבי: הטכניקה תהיה שארבל תציג סעיף, ואם יש כמה סעיפים שקשורים אחד לשני נציג את כולם, ונשמע הערות.

צחי הנגבי: ארבל, בבקשה.

<ארבל אסטרחן: כמו שאמר יו"ר הוועדה, מדובר באמת בסדרת תיקונים שאין ביניהם קשר אלא אלה דברים שנאספו במשך הזמן.

<ארבל אסטרחן: על רוב הדברים כבר חשבנו בכנסת הקודמת, אבל אז היא סיימה את כהונתה והוועדה לא הספיקה לדון ולתקן אותם, והם מובאים כעת.

<ארבל אסטרחן: אין פה איזה שהם דברים שהם מאד דרמטיים מהפכניים.

<ארבל אסטרחן: חלק מהדברים הם ממש טכניים וקטנים.

<ארבל אסטרחן: אסביר לגבי כל דבר על מה מדובר.

<ארבל אסטרחן: אני רק אציין שכל התיקונים האלה גם על דעתו של יו"ר הכנסת.

<ארבל אסטרחן: הסדר הוא לפי סדר הסעיפים שמתקנים, זאת אומרת זה לא איזה שהוא סדר חשוב במיוחד.

<ארבל אסטרחן: הסעיף הראשון מתקן את סעיף 6 לתקנון שמדבר על יו"ר הכנסת.

<ארבל אסטרחן: היום, קובע סעיף 6(ה) ש"יושב-ראש הכנסת לא יהיה חבר בוועדה מוועדת הכנסת, פרט לוועדת הפירושים, ואולם רשאי להשתתף בדיוני כל אחת מוועדות הכנסת".

<ארבל אסטרחן: בכנסת הקודמת כבר התעוררה השאלה מה זה אומר "בדיוני כל אחת מוועדות הכנסת".

<ארבל אסטרחן: האם זה כולל גם ישיבות שהן חסויות וסגורות בפני כלל חברי הכנסת, כי הרי כל ישיבה היא פתוחה וכל חבר-כנסת יכול להשתתף?

<ארבל אסטרחן: לכן, מוצע כאן להבהיר שהיו"ר יכול להשתתף בכל ישיבה, "לרבות ועדות משנה או ועדות משותפות, אף אם הפרוטוקול שלהן חסוי".

אברהם מיכאלי: אני לא מבין.

<קריאה: הגיוני.

צחי הנגבי: זה להבהיר דבר שמקובל.

<ארבל אסטרחן: זה לא היה ברור.

אברהם מיכאלי: אם יושב-ראש כנסת לא ישתתף שם, מי כן ישתתף?

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: חברי הוועדה.

אברהם מיכאלי: לא.

אברהם מיכאלי: למה?

אברהם מיכאלי: מי העלה את הקושיה?

אברהם מיכאלי: לא הבנתי.

<ארבל אסטרחן: זה התעורר בכנסת הקודמת.

<ארבל אסטרחן: אגב, אני רוצה רק להבהיר שזו הרחבה די רחבה.

<ארבל אסטרחן: למשל יש היום – אמנם אין הרבה ועדות כאלה – מה שקוראים: ועדת השניים, שזה יו"ר ועדת חוץ וביטחון ויו"ר ועדת ביקורת.

<ארבל אסטרחן: מדובר פה על כל ועדה שיו"ר הכנסת יוכל להשתתף.

<ארבל אסטרחן: זה התיקון הראשון.

צחי הנגבי: לפני שנתקדם, אנחנו נצביע על כל סעיף.

צחי הנגבי: אם יש הערות לסעיף הזה - - -

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאלי, אני דווקא כן רוצה לומר שמבחינתי זה לא מובן מאליו.

אברהם מיכאלי: לא מובן?

אורי מקלב: צריך לאשר את זה, אבל זה בכלל לא מובן מאליו.

אורי מקלב: יושב-ראש כנסת שנבחר, אני לא חושב שדווקא כשבוחרים בו לוקחים בחשבון את הכישורים שלו להשתתף גם בוועדה החסויה, ועדת המשנה, של חוץ וביטחון.

אורי מקלב: אני לא חושב שזה מה שעומד לנגד עיניהם של מי שבחרו.

אברהם מיכאלי: הוא משתתף.

אברהם מיכאלי: הוא יושב-ראש כנסת.

אורי מקלב: דווקא בדברים האלה פחות חשובה ההצבעה ויותר חשובה ההשתתפות.

אברהם מיכאלי: אני במחילה חושב שמי שהעלה את הקושיה יש לו חשיבה מעוותת.

אברהם מיכאלי: מה לעשות?

צחי הנגבי: הנקודה היא מאד נכונה, אבל אני יכול רק להעיר מניסיוני: הרי הסעיף הזה קיים מזה עידן ועידנים.

צחי הנגבי: הוא לא הובהר, אבל כתוב שהיושב-ראש יכול להשתתף בכל אחת מישיבות הוועדות, וזו הפרשנות – שזה לרבות ועדת משנה.

צחי הנגבי: אבל בחמש השנים שאני כיהנתי כיו"ר ועדת החוץ והביטחון, למרות שהסעיף הזה קיים לא בא יו"ר הכנסת והצטרף לישיבות ועדות המשנה.

צחי הנגבי: אבל, זה מאפשר במקרים מיוחדים כשהוא ימצא לנכון אם יש איזה נושא דרמטי.

אורי מקלב: אני אומר לחבריי, שאני בהחלט תומך בדבר הזה.

אורי מקלב: יכולה להיות סיטואציה שייבחר יושב-ראש הכנסת כזה אחד שאם זה לא היה יושב-ראש הכנסת לא היו נותנים לו להשתתף בוועדות חסויות.

אורי מקלב: יכול להיות דבר כזה.

צחי הנגבי: אז נשנה את הסעיף, במקרה שזה יקרה.

צחי הנגבי: זה אפשרי.

<ארבל אסטרחן: זה נכון.

<ארבל אסטרחן: זה לא בהכרח חלק - - - להיות שותף לישיבות חסויות.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: לכן להגיד שזה מובן מאליו ולהגיד שזה כל כך ברור – אני אומר שזה בסך הכל...

אורי מקלב: אני מצביע בעד זה.

צחי הנגבי: לא הווא אמינא.

<ארבל אסטרחן: אגב, זו לא בקשה של היו"ר הנוכחי.

<ארבל אסטרחן: זה עוד קודם.

צחי הנגבי: זה נועד לתקופת כהונתו העתידית של אברהם מיכאלי כיו"ר הכנסת.

צחי הנגבי: ..

אורי מקלב: אם זה זה, אז אין בעיות.

צחי הנגבי: אם אין מתנגדים, הסעיף אושר.

צחי הנגבי: נעבור לסעיף הבא.

<ארבל אסטרחן: הסעיף הבא הוא תיקון לסעיף 8 שעוסק בסיעות הכנסת ושמות הסיעות.

<ארבל אסטרחן: היום, קובע הסעיף שכל סיעה מקבלת את הכינוי של רשימת המועמדים שהוגשה ושממנה קמה הסיעה.

<ארבל אסטרחן: הסעיף קובע מה קורה במקרה של התפלגות סיעה.

<ארבל אסטרחן: כאשר סיעה מתפלגת – כמו שאנחנו יודעים, שליש מסיעה יכול להתפלג – קובע התקנון ש"הסיעה החדשה, שבה רוב חברי הסיעה שהתפלגה, רשאית להמשיך לשאת את שם הסיעה".

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, איפה שהרוב יכולים להמשיך לשאת את השם.

<ארבל אסטרחן: העניין הוא שיכול להיות מצב שרוב מסיעה מתפלג ועכשיו מקים לעצמו מפלגה חדשה.

<ארבל אסטרחן: אני לא אתן דוגמא מהכנסת הנוכחית, אלא נלך אחורה ונגיד: כשקדימה התפלגה מהליכוד, באותו מקרה לא היה רוב אלא שליש.

<ארבל אסטרחן: אבל נניח שהרוב היה מתפלג, התפלג חלק מהליכוד.

<ארבל אסטרחן: אם, נניח, זה היה רוב, הם היו יכולים להמשיך להיקרא "סיעת הליכוד" למרות שהם היו צריכים להקים מפלגה חדשה, בעוד שהסיעה שנשארה, שממשיכה לייצג את מפלגת הליכוד עלול להיות שלפי זה היא הייתה צריכה למצוא שם חדש.

<ארבל אסטרחן: לכן, מה שמוצע להבהיר כאת הוא שבכל מקרה של התפלגות ועדת הכנסת צריכה לאשר את שמות הסיעות החדשות, וזה כתוב גם היום.

<ארבל אסטרחן: מוצע להוסיף ש"וועדת הכנסת לא תאשר לסיעה שם העלול להטעות או לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו או שם הזהה, או שם הדומה עד כדי להטעות, לשם של סיעה אחרת או של מפלגה שמיוצגת בכנסת על-ידי סיעה אחרת, לרבות המפלגה שהחלק שהתפלג נמנה ערב הפילוג עם הסיעה שייצגה אותה".

<ארבל אסטרחן: זה ניסוח אולי טיפה מסורבל לומר שכאשר חלק מתפלג מסיעה, הוא יצטרך למצוא שם חדש.

<ארבל אסטרחן: אם הוא הרוב, יש לו זכות להמשיך לשאת את שם הסיעה הקודמת, אבל ועדת הכנסת לא תאשר שם שיכול להטעות או שהוא שם של מפלגה אחרת שמיוצגת על-ידי סיעה אחרת בכנסת.

<ארבל אסטרחן: בדוגמא שנתתי:

<ארבל אסטרחן: אם רוב מהליכוד היה מתפלג ויוצר סיעה חדשה שמייצגת את מפלגת "קדימה", הסיעה לא יכולה להיקרא "הליכוד" כי מפלגת הליכוד מיוצגת על-ידי סיעה שלא התפלגה על-ידי החלק שנשאר מפלגת הליכוד.

צחי הנגבי: אז איך מפלגים מפלגה?

<ארבל אסטרחן: מפלגה מיוצגת על-ידי הסיעה.

<ארבל אסטרחן: ההתפלגות היום בכנסת היא רק על-ידי סיעה, זאת אומרת חלק מסיעה יכול לעזוב ולהגיד: אני עכשיו מקים מפלגה חדשה ומייצג מפלגה חדשה.

צחי הנגבי: אם רוב חברי מפלגה רוצים להתפלג – אני שואל לא בנסיבות אלא פשוט כדי שנבין.

צחי הנגבי: ברור מה לא, והשאלה היא מה כן.

אורי מקלב: תדבר על מפלגת העבודה, ויהיה יותר קל.

אורי מקלב: הוא מביא דוגמא מהליכוד, והוא יביא דוגמא מהעבודה.

<ארבל אסטרחן: אני יכולה לתת דוגמא: "עם אחד" הייתה מיוצגת בכנסת, ושניים מחבריה רצו להצטרף לסיעת העבודה, ואחד מהם היה גם עמיר פרץ שהתמודד על ראשות העבודה אז, וכך הם עשו.

<ארבל אסטרחן: אחד מתוך הסיעה, שלא רצה לעשות את זה, שהיא אז דוד טל, התפלג.

<ארבל אסטרחן: אבל חברים בסיעה לא יכולים להגיד "אנחנו לא רואים את עצמנו יותר כחלק ממפלגה".

<ארבל אסטרחן: במקרה כזה, עלולים להכריע עליהם כפורשים.

<ארבל אסטרחן: ההתפלגות היא תמיד רק של סיעה בכנסת.

צחי הנגבי: זאת אומרת, את לא מכירה ובחוק המפלגות אין טכניקה של התפלגות מפלגה שלא באמצעות הסיעה.

<ארבל אסטרחן: לא.

צחי הנגבי: למשל: מרכז מפלגה מסוים – חלק ממנו, שהוא אפילו הרוב, רוצה להתפלג מטעמים כאלה ואחרים מהמפלגה, אבל מכיון שהוא הרוב הוא רוצה לשמור לעצמו - - -

<ארבל אסטרחן: זה לא עניין של שם הסיעות בכנסת.

<ארבל אסטרחן: זה לא עניין לכנסת.

<ארבל אסטרחן: זה משהו חיצוני.

אברהם מיכאלי: בכנסת לא מכירים את המושג של "מפלגה" כגוף עצמאי.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: אנחנו לא עובדים מול מפלגות.

אברהם מיכאלי: זה כמו יושב-ראש מפלגה, שהוא תמיד הבכיר במפלגה, ובכנסת לא מכירים בו כיושב-ראש מפלגה.

רוברט אילטוב: אבל אם חברי מרכז של מפלגה מסוימת רוצים להתפלג מהמפלגה, הם יכולים.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: השאלה היא מה קורה כשהם הרוב.

צחי הנגבי: הם רוצים לשמור על שם המפלגה.

צחי הנגבי: על זה מדובר.

מאיר שטרית: זה רשם המפלגות, וזה לא הכנסת.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: פה אני אולי רוצה להעיר משהו שגם נמצא פה בהערה.

מאיר שטרית: אם ברשם המפלגות יש להם רוב ממקימי המפלגה, הם יכולים להחליף את השם.

מאיר שטרית: הייתה התפלגות של שרון.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: השאלה האם רשם המפלגות לא יאמר למשל: רבותי, אנחנו לא מקבלים את החלטת רוב חברי מרכז הליכוד לפרוש ולהקים את מפלגת הליכוד כי יש לכם 120,000 מתפקדים.

צחי הנגבי: תביאו רוב מהמתפקדים, כי המפלגה שייכת למתפקדים.

מאיר שטרית: לא, הוא לא יכול.

מאיר שטרית: על-פי חוק המפלגות, ברגע שמי שקובע את שם המפלגה זה הרשומים – מה שנקרא: מייסדי המפלגה.

מאיר שטרית: למשל: כשעשינו את ההתפלגות של שרון, אני הגשתי אז לוועדת הכנסת הצעה לקרוא למפלגה החדשה "אחריות לאומית".

צחי הנגבי: אבל אז הייתם רק שליש – 14.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: מה קורה אם מתוך 38 הייתם 20?

צחי הנגבי: האם הייתם יכולים לבוא לרשם המפלגות ולומר אנחנו רוצים את השם "הליכוד"?

<ארבל אסטרחן: לא.

מאיר שטרית: לא, לא יכולים.

צחי הנגבי: למה?

מאיר שטרית: יכולים ראשי המפלגות לעשות את זה – רק מי שחתום ברשם המפלגות על המפלגה.

<ארבל אסטרחן: אני גם אגיד למה, ולא אמרתי את זה קודם.

<ארבל אסטרחן: הסעיף הזה דומה לסעיף שקיים בחוק המפלגות, והוא אומר: "8.

<ארבל אסטרחן: (א) לא תירשם מפלגה בשם העלול להטעות או בשם העלול לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו.

<ארבל אסטרחן: (ב) ...

<ארבל אסטרחן: לא תירשם מפלגה בשם הזהה, או בשם הדומה עד כדי להטעות, לשם של אחד מאלה: (1) מפלגה רשומה או שהייתה רשומה;" – ולכן לא היו מאפשרים לחלק לעזוב ולהיקרא באותו- - -

צחי הנגבי: גם אם החלק הוא רוב.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: אז למה נדרשת התוספת?

<ארבל אסטרחן: כי אנחנו מדברים עכשיו על שם של סיעה, וזה בעצם מתאים.

<ארבל אסטרחן: לקחתי את אותם מינוחים שקיימים בחוק המפלגות ואמרתי: אותו דבר.

<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת לא תאשר שם של סיעה.

צחי הנגבי: ברור.

<אתי בן-יוסף: התאמתְ.

מאיר שטרית: אבל, ארבל, מותר לחלק מהליכוד להתפצל ולקרוא לעצמם "חירות"?

רוברט אילטוב: כן, למה לא?

צחי הנגבי: כן.

צחי הנגבי: זה כבר קרה.

צחי הנגבי: בני בגין ומיכאל קליינר הקימו את "חירות".

מאיר שטרית: נכון.

<ארבל אסטרחן: במקרה הזה, ועדת הכנסת תצטרך לראות אם השם מטעה או דומה לשם של מפלגה שמיוצגת בכנסת.

<ארבל אסטרחן: ברגע שזו לא מפלגה אחרת שמיוצגת על-ידי סיעה בכנסת, יכול להיות שוועדת הכנסת תאשר את זה.

מאיר שטרית: עוד שאלה – לפי התיקון שאת מציעה לסעיף הזה, האם רוב המפלגה, רוב הסיעה שמתפצל, יכול להחליט שהוא שומר את השם "הליכוד"?

מאיר שטרית: הוא יכול, נכון?

<ארבל אסטרחן: את זה התיקון בא למנוע.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה התיקון.

אברהם מיכאלי: זה מה שכתוב פה – שהרוב כן לוקח את השם.

<ארבל אסטרחן: היום כתוב שהרוב לוקח את השם.

מאיר שטרית: כשהרוב מתפצל --

אברהם מיכאלי: כן, כן.

מאיר שטרית: --הרוב יכול לקרוא לעצמו "ליכוד".

אברהם מיכאלי: כן, כן.

מאיר שטרית: למרות שמפלגת הליכוד היא אחרת.

יריב לוין: לא, אי-אפשר.

יריב לוין: זה בא למנוע.

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: מה שאתה אומר אפשרי כיום, והתיקון בא למנוע את זה.

<ארבל אסטרחן: התיקון בא למנוע בדיוק את מה שעכשיו שאלת.

יריב לוין: אי-אפשר.

מאיר שטרית: מה שהתיקון בא לעשות זה להגיד שאם יש רוב של חברי המפלגה, חברי הסיעה, שמתפצלים מהמפלגה, הם לא יכולים לקרוא לסיעה שלהם בשם - - -

<ארבל אסטרחן: נכון, כי יש סיעה אחרת --

מאיר שטרית: יש מפלגה אחרת.

<ארבל אסטרחן: --שמייצגת מפלגה עם השם הזה.

יריב לוין: אלא אם הם מבצעים במקביל ברשם החברות את אותו מהלך ולוקחים את זה.

יריב לוין: אבל, בדרך-כלל, כשאתה מתפלג, אתה רוצה להיפטר מהמוסדות של המפלגה ולא לקחת אותם אתך.

מאיר שטרית: יש כאלה שדווקא רוצים לקחת.

צחי הנגבי: הרוב לא יכול להתפלג מעצמו.

צחי הנגבי: אם יש לו רוב, אז הוא רוב.

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: רוב יכול להתפצל.

צחי הנגבי: אני אומר שמבחינה מעשית זה לא - - -

מאיר שטרית: הוא לא יכול לקחת את השם.

אורי מקלב: ארבל, לגבי מה שאת אומרת, ניקח דוגמא שאולי יכולה להיות מציאותית: השניים של קדימה יעברו למפלגה אחרת.

<ארבל אסטרחן: הסיעה שלהם תתמזג עם סיעה אחרת?

אורי מקלב: לא נשאר שום דבר, וזה לא שנשאר רוב ומיעוט.

אורי מקלב: לא נשאר שום דבר מהסיעה, כששניים עוברים.

אורי מקלב: אבל המפלגה – אף אחד לא משנה שם.

אורי מקלב: האם שם הם יכולים לקחת כסיעה?

אורי מקלב: הם לא פוגעים בפלג.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על רוב ומיעוט, אבל מה קורה כשכל הסיעה עושה את זה?

<ארבל אסטרחן: תתאר לי את הסיטואציה: סיעת קדימה מתמזגת עם סיעה אחרת.

אורי מקלב: סיעת קדימה עוברת כל כולה למפלגת העבודה והיא רוצה להתמזג בשם: קדימה-עבודה.

<ארבל אסטרחן: אין בעיה.

אורי מקלב: זה על אף שבמפלגה "קדימה" נשארת.

<ארבל אסטרחן: "קדימה" נשארת, והיא ממשיכה להיות - - -

אורי מקלב: היא נשארת במפלגה, והיא נשארת ברשם המפלגות.

צחי הנגבי: אם היא רוצה.

צחי הנגבי: היא יכולה לבטל את קיומה.

אורי מקלב: אם היא רוצה.

אורי מקלב: אין להם שליטה היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן, אבל זה היה בהסכם בליכוד: חירות, ליברלים, לעם.

ירדנה מלר-הורוביץ: לכל מפלגה היה - - -

צחי הנגבי: היו הרבה מפלגות שהתמזגו במפלגה אחרת והפסיקו להיות.

ירדנה מלר-הורוביץ: בטח, התמזגות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אחר היה הליכוד.

אורי מקלב: אני שואל: המפלגת "קדימה" תישאר מפלגת "קדימה" שאולי תחשוב לרוץ בקדנציה הבאה?

אורי מקלב: אבל אלה של הסיעה היום לוקחים אתם את השם.

<ארבל אסטרחן: את שם הסיעה בלבד.

<ארבל אסטרחן: כן.

אורי מקלב: את שם הסיעה.

צחי הנגבי: בהזדמנות הזאת, אני רוצה לברך את תלמידי י"ב בבית-הספר המקיף למדעים ולאמנויות בחדרה.

צחי הנגבי: אתם שותפים לדיון שעוסק בתיקון תקנון הכנסת.

צחי הנגבי: למעשה, תקנון הכנסת התנ"ך של הכנסת, על פיו פועלת הכנסת.

אברהם מיכאלי: להבדיל.

צחי הנגבי: להבדיל.

צחי הנגבי: לעתים, אנחנו משנים את התקנון או מעלים כמו היום הצעות לשינוי התקנון, כדי לשפר אותו על סמך דברים שאירעו בעבר.

מאיר שטרית: למה זה בא עכשיו?

<רונית חייקין-יעקבי: בדיוק.

<ארבל אסטרחן: הסברתי בהתחלה שזה תיקון שהתחיל כבר בכנסת הקודמת, ופשוט הכנסת התפזרה ולא הספקנו.

צחי הנגבי: יש פה הרבה תיקונים שהיו על השולחן.

צחי הנגבי: היו בחירות, ולא הספקנו.

צחי הנגבי: אנחנו עכשיו משלימים את החסר.

צחי הנגבי: לעניין זה, התייחסויות נוספות.

צחי הנגבי: בבקשה.

אברהם מיכאלי: נניח שוועדת הכנסת לא מאשרת את השם לקבוצה שמתפלגת.

אברהם מיכאלי: מי הגורם המכריע בסוף?

<ארבל אסטרחן: היא צריכה למצוא שם אחר.

<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת – תיתן לה שם.

<ארבל אסטרחן: אז יאמרו לה: "את השם הזה לא אישרו לכם.

<ארבל אסטרחן: תביאו שם אחר".

אברהם מיכאלי: אז אין תחנת ערעור על ועדת כנסת.

צחי הנגבי: יש.

צחי הנגבי: בית-המשפט.

<ארבל אסטרחן: אם יגידו שההחלטה שלה לא סבירה, אבל - - -

אברהם מיכאלי: זה לא מקובל.

אורי מקלב: אנחנו לא מוכנים להגיד שיש דבר כזה.

אורי מקלב: ..

אברהם מיכאלי: לא רוצים שבית המשפט יעלה - - -

צחי הנגבי: היו כבר ערעורים לבית-המשפט על החלטות של ועדת הכנסת.

אורי מקלב: מבחינתנו, זה לא קיים.

אורי מקלב: מבחינתנו, זה לא הליך תקין.

<ארבל אסטרחן: היה למשל שם שלא אושר בוועדת הכנסת: "הציונות הדתית".

<ארבל אסטרחן: אם אני לא טועה, כשאפי איתם ויצחק לוי התפלגו מהמפד"ל, הם רצו להיקרא "הציונות הדתית" או משהו כזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: היה ולא אישרו.

<ארבל אסטרחן: היתה לזה הרבה התנגדות.

<ארבל אסטרחן: אמרו שהם לוקחים שם שמייצג פלג שלם.

<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת לא אישרה, ובסוף הם נתנו שם אחר: "ציונות לאומית דתית".

אברהם מיכאלי: זו האינסטנציה האחרונה בקביעה.

צחי הנגבי: בכנסת.

<ארבל אסטרחן: גם היום הסמכות היא של ועדת הכנסת לקבוע שם.

מאיר שטרית: מצד שני, נניח שעכשיו סיעת ש"ס – וזה סתם.

מאיר שטרית: חלילה אני לא אומר - - -

אורי מקלב: מעניין שכל אחד מביא מעולם הדמיון- - -

רוברט אילטוב: "התנועה" היא דוגמא טובה יותר.

<קריאה: כל הדוגמאות תיאורטיות.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: סיעת ש"ס.

צחי הנגבי: תדבר על "התנועה".

מאיר שטרית: אוקיי.

מאיר שטרית: נניח שב"התנועה" ארבעה חברים רוצים להתפצל מהתנועה – אני אומר את זה כדי שלא יחשדו בכשרים – ארבעת החברים האלה רוצים לשמור על שם התנועה.

מאיר שטרית: יש לנו רוב.

מאיר שטרית: אז למה - - -?

<ארבל אסטרחן: איזה מפלגה הם ייצגו?

מאיר שטרית: "התנועה".

<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים.

<ארבל אסטרחן: הם אלה שעוזבים.

<ארבל אסטרחן: הם צריכים עכשיו להקים מפלגה.

<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים להגיד לשניים שנשארים "אין לכם מפלגה".

מאיר שטרית: זה המצב הקיים היום.

מאיר שטרית: היום אפשר.

צחי הנגבי: אי-אפשר.

<ארבל אסטרחן: הם לא לוקחים אתם את המפלגה.

מאיר שטרית: לא את המפלגה – את השם.

יריב לוין: לא תוכל, כי ועדת הכנסת לא תאשר לך את זה.

מאיר שטרית: אבל היום אפשר.

<ארבל אסטרחן: היום, כן.

מאיר שטרית: לפני התיקון, אפשר.

אורי מקלב: עד היום היית יכול לקרוא "סיעת התנועה" ולא "מפלגת התנועה".

מאיר שטרית: לפני התיקון, היה מותר לעשות את זה.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: לא תוכל לקרוא לזה "מפלגת התנועה".

יריב לוין: המצב היום הוא שבלי התיקון אין איסור מפורש, --

מאיר שטרית: נכון.

יריב לוין: --אבל יש איסור הלכה למעשה, כי כשזה יבוא לפה יגידו שתהיה הטעייה; הרי מה יקרה?

יריב לוין: אם נניח מחר מבקר המדינה מפרסם דו"ח על המפלגה, אז אתה נקרא "סיעת התנועה" עם ארבעה אבל הדו"ח על המפלגה הוא על המפלגה של השניים וכן הלאה כשיש להם אותו שם.

יריב לוין: זה לא יכול להיות.

<ארבל אסטרחן: זה ממש נועד למנוע בלבול.

יריב לוין: זה ברור שזה מצב בלתי-אפשרי.

צחי הנגבי: אבל מה שמעלה מאיר זה מצב מעניין.

צחי הנגבי: בהקשר של מפלגת ה"תנועה", ככל הידוע לי, מפלגת התנועה - - -

<ארבל אסטרחן: אין מפלגה כזו.

<ארבל אסטרחן: יש מפלגת "חץ".

צחי הנגבי: אין מפלגה?

צחי הנגבי: לא נרשמה מפלגה?

מאיר שטרית: עוד לא.

<ארבל אסטרחן: מפלגת "חץ" היא שהגישה את הרשימה שנקראה "התנועה" שהפכה לסיעת "התנועה".

מאיר שטרית: אני עכשיו חתום ובא כוח "חץ".

צחי הנגבי: מעניין.

צחי הנגבי: אז אני לא אשאל את השאלה כי חשבתי שזו מפלגה שרשומה.

צחי הנגבי: אין לה מוסדות.

מאיר שטרית: בדרך.

ירדנה מלר-הורוביץ: מפלגת מדף.

צחי הנגבי: בהנחה שלא יהיו לה מוסדות, כי יש הרבה מפלגות בלי מוסדות, --

מאיר שטרית: נכון.

צחי הנגבי: --גם אם החברים בה הם רוב הסיעה הם תקועים ולא יכולים להתפלג מהמפלגה ולקבל את השם.

מאיר שטרית: יכולים ורק לא יכולים לקחת את השם.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: אם היה מוסד, המוסד יכול להחליט על פילוג.

יריב לוין: המייסדים יכולים לקבל החלטה כזאת.

יריב לוין: יש לך מייסדים שרשומים.

מאיר שטרית: ברשם המפלגות.

מאיר שטרית: הם היחידים שיכולים.

צחי הנגבי: מי זכאי להחליף את זהותם של המייסדים האלה?

מאיר שטרית: בתקנון המפלגה כתוב.

צחי הנגבי: כל מפלגה על-פי התקנון שלה.

צחי הנגבי: זה לא תקנון אחיד?

<ארבל אסטרחן: לא.

יריב לוין: לא, זה לא אחיד.

יריב לוין: זה תלוי בתקנון.

צחי הנגבי: הבנתי.

<ארבל אסטרחן: אגב, אני רק רוצה להבהיר שזה חל רק על התפלגות שהיא של שליש ולא על התפלגות של סיעה שמלכתחילה הוגשה על-ידי כמה מפלגות כמו "דגל" ו"אגודה" למשל ששם אין שאלה בכלל מה השם.

צחי הנגבי: בסדר גמור.

אורי מקלב: כן קיים מה השם.

אורי מקלב: נניח שהרוב ב"דגל התורה" ירצו לפרוש ולקחת את "דגל התורה".

יריב לוין: זה סיפור אחר.

יריב לוין: זה חל גם עליכם.

אורי מקלב: כדוגמא: שתי סיעות ומפלגה אחת, "דגל התורה" ו"אגודת ישראל".

אורי מקלב: ל"דגל התורה" יש שלושה חברים ושניים מהם מתפלגים.

<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים, כי שניים משבעה זה לא שליש.

<ארבל אסטרחן: שניים לא יכולים.

<ארבל אסטרחן: השבעה של "יהדות התורה" יכולים להתפלג או ברגע שיש שליש, זאת אומרת לפחות שלושה, או לפי המפלגות.

<ארבל אסטרחן: לא יכול לעשות זאת חלק מהמפלגה.

אורי מקלב: אז נניח שיש מפלגה שיש בה שתי סיעות – שתי סיעות שמקימות מפלגה אחת, ורוב מסיעה אחת מתפלג.

<ארבל אסטרחן: רק אם הוא שליש מהסיעה כולה.

אורי מקלב: ואז, חל עליהם אותה - - -

<ארבל אסטרחן: צריך להקים מפלגה ולמצוא שם.

אורי מקלב: אותו דבר.

אורי מקלב: זה חל גם אם הוא לא מפלגה וגם אם הוא סיעה לבד.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: מאה אחוז.

צחי הנגבי: זה חידוד חשוב.

יריב לוין: לא יכולה להיות דרך אחרת.

צחי הנגבי: לעניין הסעיף הזה, לפני שנאשר אותו, האם יש הסתייגויות?

<ארבל אסטרחן: סליחה.

<ארבל אסטרחן: יש כאן עוד תיקון אחד.

<ארבל אסטרחן: היום כתוב ש"תקבע ועדת הכנסת את שם הסיעות החדשות" – מתווסף לזה: "את שם הסיעות החדשות, לפי הצעתן", זאת אומרת הן יתנו את הצעת השם, וזה קשור גם למה שחבר-הכנסת מיכאלי שאל, ואז יש את המגבלה שלא יאשרו שם שהוא מטעה או פוגע בכו', וזה באותו מינוח שקיים גם בחוק המפלגות.

<ארבל אסטרחן: אלה שני התיקונים לסעיף 8.

צחי הנגבי: ליתר ביטחון אקרא שוב את הנוסח של תיקון סעיף 8.

צחי הנגבי: (קורא סעיף 2 להצעה לתיקון תקנון הכנסת.

צחי הנגבי: ) זה מה שארבל עכשיו הסבירה.

צחי הנגבי: מי בעד?

אורי מקלב: אני באמת החלטתי לתמוך.

אורי מקלב: אבל לפני שתהיה הצבעה אני רוצה לומר שיש כאן מפלגות שאין להן כרגע ייצוג.

צחי הנגבי: כל חברי-הכנסת קיבלו ימים רבים מראש.

רוברט אילטוב: הוזמנו.

<זהבה אילני: תיקוני תקנון הם בהסכמה בדרך-כלל.

<זהבה אילני: אז - - -

צחי הנגבי: אני כבר מודיע לפרוטוקול שאם כל סיעה כלשהי תרצה להעלות את הנושא או כל נושא מהסעיפים שנדונים היום כי היא לא נמצא פה, נעלה את זה לדיון מחודש.

צחי הנגבי: אין שום בעיה.

<ארבל אסטרחן: בכל מקרה, אם אנחנו נחליט להניח את זה, זה מונח לשבועיים, אם תהיה השגה.

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: זה מונח לשבועיים על שולחן כל חברי הכנסת.

אורי מקלב: יש לכם את האפשרות להחזיר חזרה.

<זהבה אילני: לא.

<זהבה אילני: אנחנו יודעים.

<זהבה אילני: את הסעיף הזה – להחריג.

<ארבל אסטרחן: אבל תדברו אתי, כי זה לא סעיף שאמור להיות בעייתי בכלל.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: הן לא רוצות לקחת אחריות.

<ארבל אסטרחן: בסדר.

<זהבה אילני: אני רוצה להיות זהירה.

צחי הנגבי: בסדר גמור.

צחי הנגבי: אני מודיע שוב: שלחתי את זה לכולם בהנחה שאם יהיו הערות, יהיו.

צחי הנגבי: אני מתייחס לעובדה שאנשים לא נמצאו כאן לא כהסכמה אלא כדבר שיוכלו להעלות מחדש.

צחי הנגבי: אין שום בעיה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, שאלה אחת לארבל: אם שתי הסיעות המפולגות נלחמות על אותו שם.

<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת היא זו שמחליטה.

אברהם מיכאלי: אז אין עדיפות אחת על פני השנייה.

<קריאה: יש.

<ארבל אסטרחן: יש.

אברהם מיכאלי: לרוב.

<ארבל אסטרחן: לסיעה שיש בה רוב יש עדיפות לשם המקורי, ובלבד שאין בו כדי להטעות.

צחי הנגבי: האם החלטת ועדת הכנסת בעניין העתידי של שם כזה או אחר דורשת הצבעה במליאה, דיון במליאה או כלום?

<ארבל אסטרחן: זה נסגר בוועדת הכנסת.

צחי הנגבי: פה נגמר העניין.

אברהם מיכאלי: כדאי להישאר יושב-ראש ועדת הכנסת.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: אנחנו עוברים לסעיף לגבי תיקון סעיף 21.

<ארבל אסטרחן: זה משהו באמת טכני מאד.

<ארבל אסטרחן: היום קובע חוק הכנסת את הדרך שבה הכנסת מתכנסת בפגרה, וכתוב שזה או לפי דרישת הממשלה או לפי בקשת 25 חברי כנסת.

<ארבל אסטרחן: מוצע פה להוסיף הבהרה לגבי דרישת הממשלה ולומר: "דרישת הממשלה לכינוס הכנסת בתקופת הפגרה.

<ארבל אסטרחן: ..

<ארבל אסטרחן: תימסר בהודעה בכתב של מזכיר הממשלה למזכיר הכנסת".

<ארבל אסטרחן: זה מינוח שהשתמשנו בו בתקנון הרבה פעמים כדי להבהיר את הדרך, כך שזו לא איזו בקשה בעל-פה או בקשה של שר או של ראש הממשלה, אלא יש דרך מסודרת לעשות את זה.

<ארבל אסטרחן: אני חושבת שכך זה גם נעשה בפועל.

<קריאה: זה לא היה כתוב.

צחי הנגבי: אני אקרא את הסעיף לפני הצבעה.

צחי הנגבי: (קורא סעיף 3 להצעה לתיקון תקנון הכנסת.

צחי הנגבי: ) מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: בעד סעיף 3 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: אושר.

צחי הנגבי: עתה, סעיף 41.

<ארבל אסטרחן: אגב, כמו שאתם רואים ליד כל סעיף יש גם דברי הסבר.

<ארבל אסטרחן: אמנם זה בפונט קטן, אבל זה מסביר את הכל.

<ארבל אסטרחן: סעיף 41 הוא גם סעיף טכני שעוסק בהתנהגות חברי הכנסת במליאה.

צחי הנגבי: גם בוועדות.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: ההשלמה שלו הוא סעיף 16 האחרון שלפניכם – אותו דבר חל גם בוועדות.

<ארבל אסטרחן: זהו סעיף שלמרות שבתקנון החדש כבר השתמשנו באותו נוסח שהיה בתקנון הישן, כתוב היום: "חבר כנסת לא ישוחח במליאת הכנסת בטלפון ויקפיד שמכשיר הטלפון או הזימונית שברשותו לא ירעיש".

אברהם מיכאלי: היום קיים זימונית?

<ארבל אסטרחן: בדיוק.

צחי הנגבי: היום קיימים זימונים וגם אייפד ולפטופ.

<ארבל אסטרחן: יש שפע של דברים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהחברה פשטה את הרגל כי הזימוניות שלהם כבר בוטלו.

<ארבל אסטרחן: לכן מוצע לקבוע שייאמר "מכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו לא ירעיש", ולהוציא מפה את ה"זימונית".

מאיר שטרית: אבל את הרי יודעת שתכל'ס חברי כנסת לא עומדים בתקנה הזאת.

אברהם מיכאלי: הוא לא מרעיש.

אברהם מיכאלי: מה אתה רוצה?

מאיר שטרית: לא מרעיש – בסדר.

מאיר שטרית: אני מציע לבטל את המלים "לא ישוחח", מכיון שאנשים משוחחים.

אורי מקלב: לא כתוב "לא ישוחח".

אורי מקלב: כתוב "לא ירעיש".

צחי הנגבי: נקרא את כל הסעיף הקיים.

<ארבל אסטרחן: בסעיף הקיים כתוב: "(ח) חבר כנסת לא ישוחח במליאת הכנסת בטלפון ויקפיד שמכשיר הטלפון או הזימונית שברשותו" – ועכשיו ייכתב "שמכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו" – "לא ירעיש".

מאיר שטרית: אף אחד לא עומד בחלק הראשון.

מאיר שטרית: אולי צריך לכתוב: "ישתדל לא לשוחח".

צחי הנגבי: אפשר להשאיר את זה.

צחי הנגבי: הוא יכול לצאת ולדבר או לשלוח SMS.

אורי מקלב: הזימונית עוד קיימת.

<ארבל אסטרחן: כל מכשיר שברשותו.

אברהם מיכאלי: גם אס.

אברהם מיכאלי: אם.

אברהם מיכאלי: אסים אוסרים עלינו לשלוח.

אברהם מיכאלי: לא הבנתי.

אברהם מיכאלי: מצלמים אותנו ושמים אותנו אצל אייכלר שאנחנו גם שולחים אס.

אברהם מיכאלי: אם.

אברהם מיכאלי: אס.

אברהם מיכאלי: מה קרה?

צחי הנגבי: זה רק התקשורת.

צחי הנגבי: לא נורא.

צחי הנגבי: זה חלק מחובתנו לתקשר עם הציבור.

מאיר שטרית: מותר לשלוח אס.

מאיר שטרית: אם.

מאיר שטרית: אסים.

מאיר שטרית: לא כתוב שאסור.

אורי מקלב: ארבל, אם כבר מתקנים, המכשיר הוא "פלאפון" ולא "טלפון".

<ארבל אסטרחן: לא, מה פתאום?

<ארבל אסטרחן: המכשיר הוא טלפון נייד.

<ארבל אסטרחן: "פלאפון" זה שם של חברה.

<ארבל אסטרחן: זה "מכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו לא ירעיש".

אורי מקלב: אז זה: "טלפון נייד".

צחי הנגבי: למה נייד דווקא?

מאיר שטרית: לא חשוב.

<ארבל אסטרחן: טלפון.

אורי מקלב: זה מונח אחר לגמרי.

צחי הנגבי: מה אם אתה שם אייפד ואתה בסקייפ?

אורי מקלב: אם עד כדי כך מקפידים אז...

<קריאה: אז מה זה?

<קריאה: נייח?

<ארבל אסטרחן: זה התיקון.

<ארבל אסטרחן: אותו תיקון בדיוק מוצע לסעיף 121 שמדבר על ישיבות הוועדה, וזה בסעיף 16 כאן.

צחי הנגבי: נצביע על שניהם אחד אחרי השני.

<ארבל אסטרחן: אותו דבר בסוף – בסעיף 16.

צחי הנגבי: נצביע על זה, ואז נעשה את השני.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 4 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: אושר.

צחי הנגבי: זה עוסק בנושא הוועדות.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 16 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: תודה.

<ארבל אסטרחן: עכשיו יש לנו כמה דברים שהם קצת פחות טכניים.

<ארבל אסטרחן: סעיף 5 מתקן את סעיף 57 שעניינו הדיון בוועדה בהצעות לסדר-יום, ואותו תיקון בדיוק מוצע גם לגבי דיון בוועדות בחקיקה.

<ארבל אסטרחן: לפי התקנון היום, כמו שאתם יודעים המליאה מעבירה, בין אם זה הצעת חוק ובין אם זה הצעה לסדר, לאחת הוועדות.

יפעת קריב: את אומרת שכל ההצעות האלה, כל התיקונים, הן רק מהכנסת הקודמת, ושום דבר לא מהכנסת הנוכחית?

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: חלק עלו גם בכנסת הנוכחית.

יפעת קריב: יש גם תיקונים מהכנסת הנוכחית?

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: יש גם דברים מהכנסת הנוכחית.

<ארבל אסטרחן: יש פה למשל השלמה לתיקון לחוק שנעשה בכנסת הזאת שחייבת להיות אישה נציגה בוועדה לבחירת דיינים.

<ארבל אסטרחן: צריך לעשות לזה השלמה בתקנון, וזה כאן.

אברהם מיכאלי: בקדנציה הקודמת עשינו רפורמה שלמה בתקנון, וממש ישבנו פה.

אברהם מיכאלי: יריב ישב פה ישיבות שלמות.

יפעת קריב: יכול להיות שהיו רפורמות שהלכו לכיוונים מאד מסוימים, אבל צריך לבחון אותם.

אברהם מיכאלי: את תמיד יכולה - - -

<ארבל אסטרחן: זה איזה שהם השלמות.

<ארבל אסטרחן: כמו שאמרתי, אין פה איזה מהפכים.

אברהם מיכאלי: שום דבר לא לוקח.

אברהם מיכאלי: הכל אפשר ליזום חזרה.

צחי הנגבי: אפשר להתווכח על הטקסט.

אברהם מיכאלי: ש"ס לא שלטו פה.

אברהם מיכאלי: זה בסדר.

אברהם מיכאלי: תהיי רגועה.

<ארבל אסטרחן: זה פשוט אוסף של דברים שחברי-כנסת ביקשו או שבאו מהלשכה המשפטית או מיו"ר הכנסת.

<ארבל אסטרחן: כמו שאמרתי, המצב הרגיל הוא שהמליאה מעבירה הצעה לסדר או הצעת חוק לאחת הוועדות.

<ארבל אסטרחן: ברגע שבמליאה מישהו צועק ועדה אחרת, זה עובר לוועדת הכנסת, ואז היא קובעת ורק מודיעה במליאה.

<ארבל אסטרחן: אלה שתי הדרכים לקבוע ועדה: או במליאה או ועדת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: התקנון קובע שאחרי שנקבעה ועדה, בין אם במליאה ובין אם פה, יכול יוזם של הצעה או יו"ר הוועדה שאליה עברו הנושא או הצעת החוק או יו"ר ועדה אחרת או אם זו הצעת חוק ממשלתית אז הממשלה – כל אחד מאלה יכול לפנות לוועדת הכנסת ולבקש להעביר מוועדה לוועדה.

<ארבל אסטרחן: זה קורה מעת לעת.

<ארבל אסטרחן: אתם רואים את זה.

מאיר שטרית: זה רע מאד.

צחי הנגבי: לפני שהחל הדיון או בכל שלב?

<ארבל אסטרחן: מה קובע התקנון?

<ארבל אסטרחן: הוא קובע שוועדת הכנסת תדון בבקשה כזו ובלבד שהוועדה שנקבעה לא החלה את דיוניה אלא אם היו"ר שלה הסכים.

<ארבל אסטרחן: לפעמים הוא מבין שזה נכון שזה יעבור.

<ארבל אסטרחן: אבל, עוד דבר שנקבע בתקנון, וזו הוראה חדשה מהכנסת הקודמת, הוא: ברגע שהוגשה בקשה לוועדת הכנסת להעביר מוועדה לוועדה, הוועדה שנקבעה לא תדון.

מאיר שטרית: ניתקו.

מאיר שטרית: שיתקו את היכולת של יושב-ראש ועדה להתחיל את הדיונים.

<ארבל אסטרחן: נכון.

מאיר שטרית: זה לא בסדר.

<ארבל אסטרחן: אבל ועדת הכנסת תדון באחת משתי ישיבותיה הקרובות.

<ארבל אסטרחן: אמרו: הוועדה שנקבעה לא תדון, וועדת הכנסת מהר תחליט לאן זה צריך ללכת.

אורי מקלב: לא נקבעה בגלל שהייתה דעה אחרת.

אורי מקלב: אז לא נקבעה ועדה.

<ארבל אסטרחן: לא.

מאיר שטרית: נקבעה במליאה.

<ארבל אסטרחן: או שנקבעה במליאה כי היו"ר אמר "זה עובר לוועדת הכלכלה" ולא הייתה דעה אחרת, או שהיו כמה דעות וזה עבר לפה וועדת הכנסת החליטה וזה עבר לאחת הוועדות.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אנחנו במצב אחרי שנקבעה כבר וועדה בין אם במליאה ובין אם פה.

צחי הנגבי: אבל לא התחיל הדיון.

<ארבל אסטרחן: לא התחיל הדיון.

<ארבל אסטרחן: יו"ר ועדה אחרת או המציע מבקש להעביר מוועדה לוועדה.

<ארבל אסטרחן: לפי התקנון, במצב כזה ועדת הכנסת חייבת להחליט באחת משתי ישיבותיה הקרובות, ואם זה בפגרה תוך שבועיים, והוועדה ההיא שנקבעה לא יכולה להתחיל לדון.

<ארבל אסטרחן: מה קרה?

<ארבל אסטרחן: בכנסת הזאת קרה לנו כבר יותר מפעם אחת שהיו"ר האחר, שמבקש להעביר את ההצעה אליו, בין אם זה ענייני ובין אם זה סתם 'למשוך', מתי הוא הגיש את הבקשה?

<ארבל אסטרחן: בערב לפני הדיון או בבוקר הדיון כשכל המוזמנים כבר בדרך, ולפי התקנון במצב כזה עכשיו הוועדה, שיש לה דיון עוד שעתיים או מחר בבוקר, לא יכולה לדון, והיא עכשיו צריכה לחכות שוועדת הכנסת תתכנס.

<ארבל אסטרחן: היו טענות בעניין הזה, ולכן יש כאן איזו שהיא הצעה.

<ארבל אסטרחן: תכף תראו שיש פה גם דברים בסוגריים כי צריך בדיוק להחליט עליהם.

<ארבל אסטרחן: מוצע להגביל את הזמן שבו אפשר לבקש להעביר מוועדה לוועדה.

<ארבל אסטרחן: כאמור, אנחנו במצב שוועדה כבר נקבעה, בין אם במליאה ובין אם בוועדת הכנסת, והיוזם או יו"ר ועדה שזה עבר אליה או יו"ר ועדה אחר או הממשלה אם זו הצעה ממשלתית רוצים להעביר לוועדה אחרת.

<ארבל אסטרחן: מוצע כאן שבקשה כזו להעביר תוגש תוך – פה אני כתבתי בסוגריים "[חמישה/שישה]" והיום גם דיבורים על "ארבעה" – כך וכך ימים מיום שנקבעה וועדה.

<ארבל אסטרחן: אז יגידו: בסדר, אפשר להגיד שאפשר לבקש בקשה כזו רק תוך חמישה ימים.

<ארבל אסטרחן: אבל אז מה קורה אם יו"ר הוועדה שנקבעה שם את הישיבה אחרי יומיים?

<קריאה: מהיום למחר.

<קריאה: מירי רגב עשתה - - -

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: פה מוצע לקבוע: אם כונסה הוועדה לדיון בנושא בתוך התקופה הזאת – עד שעתיים לפני תחילת הישיבה, והכל אלא אם כן הסכים יו"ר הוועדה שהבקשה תוגש במועד מאוחר יותר.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, יכול להיות שהוא הסכים.

<ארבל אסטרחן: זה מה שמוצע.

<ארבל אסטרחן: מה שאין לי פה פתרון זה מה קורה אם היו"ר קובע את הישיבה תוך פחות משעתיים מרגע שזה נמסר במליאה, אבל אני מקווה שאלה דברים שלא יקרו וזה גם לא דבר שהוא מקובל זאת אומרת שהישיבה תתקיים תוך שעתיים מרגע הקביעה במליאה.

צחי הנגבי: יש איזו מגבלה בתקנון על זימון מהרגע להרגע?

מאיר שטרית: אין מגבלה, אבל מצד שני - - -

<ארבל אסטרחן: דיברנו על זה בכנסת הקודמת.

<ארבל אסטרחן: יש הוראה שבדרך כלל ישתדלו להוציא זימונים בשבוע שלפני – יש הוראה כזו – ככל האפשר ביום רביעי.

ירדנה מלר-הורוביץ: קובעים את מכסות הישיבות בפגרות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו הדגשנו שסדר-יום יפורסם: לא יהיה פחות מארבעה ימים בפגרה.

<ארבל אסטרחן: בשוטף ככל האפשר עושים את זה עד יום רביעי בשבוע שלפני, אבל לא תמיד מצליחים.

אורי מקלב: נראה לי שזה צריך להיות בדיוק הפוך, כלומר שיהיה שאפשר להגיש תוך כמה זמן מאז שהתפרסם מועד הישיבה.

אורי מקלב: דהיינו, אם התפרסם שהישיבה שהיא בעוד שבוע – אז הוא יכול אחרי יום, ואם התפרסם שזה עוד שעתיים – הוא יכול מידית.

אורי מקלב: זאת אומרת המגבלה צריכה להיות לגבי מתי אפשר להגיש את הערעור לבקש מוועדה אחרת.

אורי מקלב: את מדברת על כמה אופנים.

אורי מקלב: זה יכול להיות פעם שעתיים ופעם שבוע, ואז הוא יחכה ליום האחרון.

אורי מקלב: אנחנו אומרים שלפעמים היושב-ראש מתעורר או מישהו אחר מתעורר בעקבות פרסום שהולכים לדון בוועדה.

אורי מקלב: מתי זה קורה?

אורי מקלב: אם זה סתם – זה סתם, אבל אם זה אמתי – הוא לא חבר ועדת הכנסת והוא לא עקב איפה דנים בישיבה, ואז פתאום הוא רואה שוועדה אחת מתכוננת לדון בזה.

אורי מקלב: בעצם, המניע והדבר הסביר הוא: אחרי שהתפרסם, אחרי שהוועדה פרסמה, שהיא עומדת לדון בנושא.

אורי מקלב: כאן צריך לתת זמן סביר מסוים עד מתי אותו יושב-ראש ועדה או מי שרוצה יכול לבקש לדון בוועדה אחרת, ואז ועדת הכנסת תדון.

אורי מקלב: זה נראה לי הסביר, ואז זה ימנע גם אם זה שבוע קודם וגם אם זה שעתיים קודם.

אורי מקלב: ברגע שהוא מתפרסם, הוא מיד יכול לבקש.

אורי מקלב: זו נראית הצעה שהיא הכי סבירה, אם אדוני היושב-ראש הבין אותי.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לתת את הזמן לגבי תוך כמה זמן לאחר שהתפרסם מועד הישיבה.

מאיר שטרית: לי יש ספקות בכלל בכל הסעיף הזה.

מאיר שטרית: אני מוכרח לומר, ואני חושב גם בעיניים של קואליציה ואופוזיציה, שהמשחק הפרלמנטרי הוא באמת כזה שאם המליאה מחליטה להעביר לוועדה מסוימת ואף אחד לא מערער על ההחלטה לדעתי אין שום סיבה לשנות את זה, ולא משנה אם ליושב-ראש הוועדה התחשק כי הוא תופס בטריטוריה שלו והוא אומר "אני לא אזוז".

מאיר שטרית: אגב, אני יכול להביא מהכנסת שעברה דוגמא.

מאיר שטרית: בכנסת שעברה הכנסת העבירה הצעת חוק בנושא טלפונים סלולאריים – אגב מה שכחלון עשה, אחר כך והפילו אותי לצערי, היה לבטל את העניין של הנעילה של הטלפונים למשל או התכנית לילדים.

מאיר שטרית: המליאה העבירה את זה לוועדת המדע שאני הייתי יושב-הראש שלה על-פי בקשתי.

מאיר שטרית: שר התקשורת דאז, כחלון, ביקש להעביר לוועדת המדע.

מאיר שטרית: הוא ידע שכשזה יבוא לוועדת המדע, אני אחתוך את זה אחת-שתיים.

מאיר שטרית: זה עבר לוועדת המדע.

מאיר שטרית: הלך יושב-ראש ועדת הכלכלה, הדובר שלי לשעבר, לוועדת הכנסת וביקש ואמר: מה פתאום?

מאיר שטרית: זו הצעה של ועדת הכלכלה – תעבירו לוועדת הכלכלה.

מאיר שטרית: ניסיתי להילחם בוועדת הכנסת, ולא עזר לי.

מאיר שטרית: הייתי באופוזיציה והיה רוב נגדי, וזה נפל.

מאיר שטרית: שנה חיכיתי, וועדת הכלכלה לא כינסה אף ישיבה אחת.

מאיר שטרית: הגשתי בקשה לוועדת הכנסת וביקשתי להעביר את ההצעה לוועדת המדע מכיון שעל-פי התקנון אם חצי שנה הוועדה לא דנה זכותי לבקש להעביר החלטה.

מאיר שטרית: אז פתאום כינסו ישיבה אחת, עשו רבע שעה ואמרו "נדון בפעם הבאה" – ועוד שנה לא עשו כלום.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש שימוש לרעה במכשיר הזה.

מאיר שטרית: לדעתי, המשחק הפרלמנטרי הוא הרבה יותר חי.

מאיר שטרית: אם דיון בחוק שנופל לוועדה של יושב-שראש ועדה עובר לוועדה אחרת, מה האסון הגדול?

מאיר שטרית: למה צריך להכניס את המרוץ הזה?

מאיר שטרית: אם המליאה החליטה על העברה לוועדה ואף אחד לא התנגד, נקודה.

מאיר שטרית: זה סוף הדרך.

מאיר שטרית: המליאה יותר חזקה מוועדת הכנסת.

מאיר שטרית: לדעתי, מי שרוצה שיהיה ראש ועדה בכנסת בזמן הדיון על החוק ויגיד "אני מבקש להעביר לוועדה שלי" או שחבר שלו יגיד "אני מבקש להעביר להעביר לוועדה שלו".

מאיר שטרית: זה בסדר.

מאיר שטרית: כל עוד יש ערעור במליאה, ועדת הכנסת צריכה לדון.

מאיר שטרית: אחרת, אנחנו מתעסקים וכל היום יש מלחמות סרק.

מאיר שטרית: יושב-ראש ועדה יידע שזה עבר לוועדה – נגמר.

מאיר שטרית: גם אם זה עבר לוועדה אחרת, מה האסון?

מאיר שטרית: מה, חברי הוועדה פחות טובים מאחרים?

מאיר שטרית: לכן, לדעתי, צריך לבטל את הסעיף הזה בכלל ולהגיד: "העבירה המליאה לוועדה, וקיבלה המליאה ללא ערעור, הוא יישאר בוועדה הזאת".

מאיר שטרית: יושב-ראש הוועדה האחראי או שהוא חושב שהוא אחראי לא יכול לערער.

מאיר שטרית: רק אם יש ויכוח, ועדת הכנסת תחליט.

מאיר שטרית: זה הכי הגיוני.

משה זלמן פייגלין: אני חייב לומר שאני מסכים.

משה זלמן פייגלין: חשבתי על הדברים תוך כדי, ולקחת לי את המלים מהפה.

מאיר שטרית: סימן שכיוונתי לדעת גדולים.

משה זלמן פייגלין: אם צריך לעשות תיקון, התיקון הוא אחורנית.

משה זלמן פייגלין: אני רק מחזק את מה שמאיר אמר.

משה זלמן פייגלין: המצב עכשיו הוא מצב בעייתי.

משה זלמן פייגלין: דבר שהוחלט במליאה והוחלט בוועדה אמור להיות סופי.

משה זלמן פייגלין: איזה מין דבר זה שאחרי זה מתחילים לשחק עם זה.

צחי הנגבי: אלא אם כן מציעים ועדה אחרת.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה בא לוועדת כנסת, ואז אתה מודיע את זה במליאה.

מאיר שטרית: ועדת הכנסת מחליטה.

צחי הנגבי: אבל זה לא נושא שעומד במוקד ההצעה.

צחי הנגבי: זה חלק מהתפיסה.

צחי הנגבי: אפשר ללכת לעניין הזה, אבל זה לא פותר לנו את הבעיה שבמסגרתה היתה כבר החלטה.

צחי הנגבי: אני רק אגדיר: בהנחה שקרה מה שקרה, בין אם היה ערעור או לא היה ערעור, ועדת הכנסת קיבלה כבר החלטה, ועדיין יש, לפחות היום בתקנון, אפשרות של ערעור נוסף.

צחי הנגבי: השאלה היא מה מסגרת הזמן שבו הערעור הנוסף הזה תקף.

<ארבל אסטרחן: זה בסיבוב הראשון כי לפעמים זה עבר מהמליאה לְוועדה.

מאיר שטרית: אבל אם מקבלים את התיקון שאני מציע, לא צריך את זה.

אורי מקלב: כן צריך את זה.

אורי מקלב: אומר היושב-ראש שצריך את זה בכל מקרה.

אורי מקלב: אומר היושב-ראש שיכול להיות שהיו שתי הצעות וזה הגיע לוועדת הכנסת, ואז גם החלטה אחת.

מאיר שטרית: זה מגיע לוועדת הכנסת – נגמר.

צחי הנגבי: אני רק רוצה לומר שאת הנושא הזה נעביר לישיבה הבאה שבה יהיו דברים שלא נספיק היום.

צחי הנגבי: רוברט, בבקשה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהדינמיקה שקיימת היום היא דינמיקה נכונה.

רוברט אילטוב: יכול להיות שיש צורך בשינויים גם מעבר למה שקורה במליאת הכנסת, אם זה לצרכים פוליטיים ואם זה לצרכים ענייניים וגם אם זה צרכים לא ענייניים.

רוברט אילטוב: גם לאופוזיציה צריך לתת את האפשרות להעלות את הנושא הזה, וזו גם זכות האופוזיציה לבוא ולהגיד שהם רוצים להעביר את זה מוועדה לוועדה גם כשבמליאה הוחלט.

רוברט אילטוב: אני חושב שהדינמיקה היום היא דינמיקה היא הכי נכונה.

רוברט אילטוב: לבוא ולהגביל כרגע את חופש הפעולה של יושבי-ראש מול יושבי-ראש אחרים או יוזמים או ממשלה אני חושב שזה לא נכון.

אורי מקלב: מה שמאיר העלה זה לא הנושא שאפשר לדון עוד פעם.

אורי מקלב: הוא העלה שיושב-ראש ועדת הכלכלה לוקח את החוק ולא דן בו.

אורי מקלב: באותה מידה אם הוא היה, מה יקרה?

אורי מקלב: עכשיו הוא מאד-מאד ישתדל, והוא ישלח מישהו שיעקוב אחרי הדיונים.

מאיר שטרית: טוב מאד.

אורי מקלב: הוא יבקש את ועדת הכלכלה, ואז הסיפור היה דרך ועדת הכלכלה.

מאיר שטרית: בסדר גמור.

אורי מקלב: לא הרווחת שום דבר מהעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו עשינו את הדבר הזה, שבכל אופן אנחנו חיים בתוך עמנו, --

מאיר שטרית: מי רוצה להרוויח?

אורי מקלב: --ואנחנו יודעים שאי-אפשר לעקוב כל זמן ולהיות בתוך המליאה.

אורי מקלב: אתה יכול להיות בחוץ ובשנייה הוא ידון ואתה לא אמרת את זה.

אורי מקלב: לכן זה נתן עוד אפשרות לדון, והדבר הזה חשוב ולא משנה מאיזה צד אתה נמצא.

מאיר שטרית: זה מה שגורם לזילות של הדיונים בכנסת.

אורי מקלב: זו זילות, אבל זה קיים.

אורי מקלב: מצד אחד זו זילות, ומצד שני זה מקום שאין מחטפים ולא החלטות - - -

מאיר שטרית: זה לא מחטף.

מאיר שטרית: מה המחטף?

מאיר שטרית: יושבים חברי מפלגות בכנסת ומצביעים על חוק.

מאיר שטרית: באותו רגע כל חברי הכנסת - - -

יריב לוין: סכסוכים מיותרים וכל מיני.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: זה סתם מלחמות עולם בין המפלגות.

יריב לוין: סתם.

אורי מקלב: הרבה פעמים זה לא סתם.

אורי מקלב: זה בוודאי לא מגיע לתכלית שאתה רצית להגיע אליה בזה שאני אומר שיושב-ראש ועדה מעכב את זה איך שלא יהיה.

אורי מקלב: אם היה סיפור כזה, יושב-ראש ועדת הכלכלה – לא שהוא עצמו – היה אומר "כלכלה" והכל - - -

מאיר שטרית: מקלב, אני יכול לתת לא סיפור אחד אלא עשרה סיפורים.

מאיר שטרית: זה יוצר סכסוכים סתם בין ראשי ועדות.

צחי הנגבי: רבותי, אנחנו צריכים להתקדם.

צחי הנגבי: אנחנו לא הולכים להצביע על זה.

אורי מקלב: בשבוע הבא - - -

צחי הנגבי: נחשוב על זה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מה שאני הצעתי בעניין הזה הוא בכל אופן לתת את הזמן: מאז שנקבעה הוועדה.

אורי מקלב: זה פותר את כל הבעיה.

צחי הנגבי: נדון בזה ונסכם בפעם הבאה.

צחי הנגבי: אני רק אומר שמה שמוצא בעיניי בגישה של מאיר: שינוי גדול זה לא יעשה, אבל זה יחייב אנשים להיות יותר עם היד על הדופק, --

מאיר שטרית: נכון.

צחי הנגבי: --ולהבין מה קורה במליאה.

צחי הנגבי: ראש ועדה שרוצה להיאבק על הזכות שלו לדון בנושא אז הפעולה שנדרשת ממנו לא דרמטית.

צחי הנגבי: אם הוא לא יכול להיות, הוא יכול לבקש ממישהו.

צחי הנגבי: תמיד יש אנשים, קואליציה ואופוזיציה.

צחי הנגבי: אבל, נדון בזה ונסכם בשבוע הבא על אחד הכיוונים.

צחי הנגבי: נתקדם לסעיף הבא.

<ארבל אסטרחן: סעיף 5 הוא ביחד עם סעיפים 11 ו-12.

<ארבל אסטרחן: זה ביחד כי זה על הצעות חוק.

<ארבל אסטרחן: שני הסעיפים הבאים, סעיפים 6 ו-7, על תיקון סעיפים 60 ו-61, עניינם דיון מהיר.

<ארבל אסטרחן: זה נושא שעלה בכנסת הנוכחית בישיבות נשיאות הכנסת.

<ארבל אסטרחן: כידוע, הצעה דחופה לסדר יכול להגיש רק ח"כ אחד מסיעה באותו נושא, ואם מגיע ח"כ שני מאותה סיעה עם הצעה באותו נושא שכבר הגיש ח"כ מהסיעה שלו – אומרים לו: אתה לא יכול.

מאיר שטרית: נכון.

<ארבל אסטרחן: לעומת זאת, על דיון מהיר אין הוראה דומה.

<ארבל אסטרחן: יו"ר הכנסת העלה, בישיבות הנשיאות, את העניין הזה, כשהוא ראה שיש כמה ח"כים מאותה סיעה שהגישו הצעות לדיון מהיר באותו נושא.

<ארבל אסטרחן: הוא הציע לתקן את העניין הזה, וזה התיקון שמוצע כעת.

<ארבל אסטרחן: יש פה כמה דברים שלובים, ואסביר אותם.

<ארבל אסטרחן: קודם כל, התיקון לסעיף 60: היום כתוב עד מתי תוגש הצעה לדיון מהיר – "הצעה שהוגשה עד שעה 13:00 ביום ראשון, תידון על-ידי הנשיאות באותו שבוע, ולא תובא לאישור הנשיאות יותר מהצעה אחת בשבוע של אותו ח"כ".

<ארבל אסטרחן: זה מה שקיים היום: ח"כ אחד יכול להגיש הצעה אחת לשבוע לדיון מהיר.

<ארבל אסטרחן: עכשיו מוצע להוסיף: "לא תובא לאישור הנשיאות: (1) יותר מהצעה אחת בשבוע של אותו ח"כ" – וזה קיים היום – או "(2) הצעה של מציע שח"כ מסיעתו הגיש באותו שבוע הצעה לדיו מהיר בנושא דומה".

אברהם מיכאלי: איך יודעים מי הגיש לפני מי?

<ארבל אסטרחן: הנשיאות יודעת.

<רונית חייקין-יעקבי: יש מספור.

צחי הנגבי: זה כמו בקופת-חולים.

ירדנה מלר-הורוביץ: אם יש צורך, יש גם שעה.

<ארבל אסטרחן: ההשלמה לזה מופיעה בסעיף 7.

<ארבל אסטרחן: אני שמה לשנייה בצד את פסקה (2) כי היא עניין אחר.

<ארבל אסטרחן: סעיף 61 לתקנון אומר מה קורה כאשר יש הצעה לדיון מהיר והצעה דחופה באותו נושא.

<ארבל אסטרחן: זה איזה שהוא חידוש שנעשה בכנסת הקודמת, ואז נאמר שאם יש הנשיאות הצעה לדיון מהיר והצעה דחופה באותו נושא, היא תחליט לגבי שתי ההצעות כאחת, אם לדחות את זה, אם לאשר את שתיהן כדיון מהיר או אם לאשר את שתיהן כהצעה דחופה.

<ארבל אסטרחן: עד היום היינו צריכים לעשות פה קצת התאמות, כי דחופה אי-אפשר היה של שניים מאותה סיעה, אז אם הפכו מהיר לדחופה היינו צריכים להתמודד עם השאלה מה קורה עם מצב ששניים מאותה סיעה.

<ארבל אסטרחן: לעומת זאת, אם הפכו דחופה למהיר, לא הייתה בעיה והיו יכולים להיות שניים מסיעה.

<ארבל אסטרחן: היות ואנחנו לא רוצים גם את המצב הזה - - -

מאיר שטרית: בסוף התהליך הם באים ורואים שאף אחד לא בכנסת וחברי הכנסת לבד והשר לא נמצא גם כן, ונגמר העניין.

אברהם מיכאלי: מליאה ריקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו לא יכולים יותר מלתת כלי עבודה.

אברהם מיכאלי: אנחנו יכולים גם בסוגיה הזאת לתת.

אורי מקלב: לא הבנתי את התקנה החדשה.

אורי מקלב: את התיקון הבנתי, אבל מה החידוש?

<קריאה: הוא רוצה שדיון מהיר יהיה - - -

מאיר שטרית: שלא יהיו שתי הצעות של אותו חבר גם דחוף וגם מהיר – מאותה סיעה.

<רונית חייקין-יעקבי: לא.

<זהבה אילני: גם לא רוצים שבדיון מהיר יהיה גם שטרית וגם שטרן.

מאיר שטרית: בדיוק, מאותה סיעה, וגם לא של אותו חבר.

<זהבה אילני: וגם לא אותו נושא.

אורי מקלב: מה היתה התקנה בכנסת הקודמת?

<ארבל אסטרחן: בכנסת הקודמת מה שאמרנו הוא שאם לוועדת הכנסת יש לה דיון מהיר והצעה דחופה באותו נושא, היא יכולה לאשר את שניהם כדחופה או את שניהם כמהיר.

<ארבל אסטרחן: היא לא תיקח את אותו נושא --

<קריאה: פעמיים.

<ארבל אסטרחן: --ותאשר גם מהיר וגם דחופה באותו שבוע.

<זהבה אילני: זה ברור.

אורי מקלב: לא ועדת הכנסת אלא נשיאות הכנסת.

<ארבל אסטרחן: סליחה.

<ארבל אסטרחן: הנשיאות.

<ארבל אסטרחן: זה נקבע בכנסת הקודמת.

<ארבל אסטרחן: אם אתה זוכר, בישיבת הנשיאות, ואני חושבת שזה היה גם כשאתה היית, העיר יו"ר הכנסת על כך שמוגשות הצעות של ח"כים מאותה סיעה לדיון מהיר.

<ארבל אסטרחן: צריך לעשות התאמה, כי אם הופכים עכשיו הצעה לדיון מהיר להצעה דחופה, ומי שהגיש את הדחופה ואת המהיר הם מאותה סיעה, אנחנו רוצים למחוק אחד מהם כי לא ייתכן - - -

<רונית חייקין-יעקבי: מה הבעיה?

<רונית חייקין-יעקבי: אז מוחקים.

<ארבל אסטרחן: אוקיי.

<ארבל אסטרחן: פשוט צריך להגיד את מי מוחקים.

<קריאה: מי שקדם.

<קריאה: את מי שראשון.

<ארבל אסטרחן: אגיד לכם מה מוצע.

אורי מקלב: מה זה "מי שקדם"?

אורי מקלב: מי שעשה דיון מהיר תמיד יקדם, כי זה ביום ראשון עד השעה 13:00 וזה רק ביום שני.

אורי מקלב: באופן טבעי, מי שהגיש את ההצעה לדיון מהיר יקדם.

<זהבה אילני: אבל דיון מהיר זה ביום ראשון.

<זהבה אילני: אז איך אתה משחק עם המספור?

<ארבל אסטרחן: מה שמוצע הוא לא הראשון.

<ארבל אסטרחן: מה שמוצע הוא: אם שני ח"כים מהסיעה שלך הגישו באותו נושא, אחד מהיר ואחד דחופה, אז אם הנשיאות מאשרת את זה כמהיר – זה שיגיש כמהיר הוא זה שידונו בהצעה שלו והשני יימחק.

<ארבל אסטרחן: אם מאשרים כדחופה – זה שיגיש דחופה ידונו בשלו והשני יימחק.

<רונית חייקין-יעקבי: אני רוצה להגיד משפט.

אורי מקלב: את משתתפת בנשיאות, ואת יודעת שהצעה דחופה לסדר – דנים בה בנשיאות קודם, אז ממילא יהיה שהדיון המהיר תמיד יתייתר.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא, לא.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני תמיד מכינה לפני הנשיאות ואני תמיד מדווחת.

<ארבל אסטרחן: ירדנה תמיד מעירה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני מעירה אם יש שאילתא דחופה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני עושה את ההתאמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני אומרת אם יש שאילתא דחופה, אם יש דיון מהיר ואם יש הצעות דחופות, והיושב-ראש יודע את זה לפני הנשיאות.

אורי מקלב: את צודקת שאת מעירה, ואנחנו יודעים ברקע שיש, אבל בסופו של דבר מקבלים את ההחלטה על ההצעות לסדר.

אורי מקלב: אז מקבלים ארבע-חמש הצעות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל, זה כשאתם יודעים שיש גם דיון מהיר.

אורי מקלב: אבל תמיד מתבטל ההצעה לדיון מהיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא.

ירדנה מלר-הורוביץ: היו לנו דברים שעברו לדיון מהיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא תמיד זה עבר לדחוף.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני לא כל כך מתמצא בטכניקה, אבל לאור התיקון הזה מי שצריך להגיש את זה בעצם מנהל הסיעה.

אורי מקלב: אני למשל לא יכול לדעת.

אורי מקלב: אני צריך להגיש עד השעה 13:00.

אורי מקלב: אני מגיש הצעה לדיון מהיר, ואני לא יודע שיפסלו לי את זה.

אורי מקלב: אחרת, הייתי נותן נושא אחר.

אורי מקלב: אם אני לא יודע ובסוף רק למחרת יגידו לי שזה פסול, אני יכול בעצם למצוא את עצמי בזה שאני רציתי להגיש איזו הצעה לדיון מהיר ואני לא אוכל להגיש אותה כי עבר הזמן ובזה היא תיפסל מכיון שעוד מישהו הגיש.

<ארבל אסטרחן: איחרת את המועד.

<ארבל אסטרחן: נכון.

אורי מקלב: לכן, מישהו צריך כאן לרכז את זה, כדי שיידע להגיד לי: בנושא הזה יש מישהו, ואתה צריך - - -

<רונית חייקין-יעקבי: סליחה, בשביל מה יש מנהל סיעה?

<זהבה אילני: אנחנו עושים את זה.

<זהבה אילני: זה התפקיד שלנו.

אורי מקלב: אצלי בסיעה עד היום הצעה דחופה לסדר – מנהל הסיעה עושה את זה, והצעה לדיון מהיר – הלשכה שלי עושה את זה ישירות.

אורי מקלב: עד היום זה מה שהיה.

<רונית חייקין-יעקבי: כל ההצעות הדחופות לסדר וכל הדיונים המהירים והשאילתות בעל-פה צריכים לעבור דרך מנהל הסיעה.

אורי מקלב: בהצעות דחופות לסדר והצעה לדיון מהיר אנחנו הגשנו.

<רונית חייקין-יעקבי: כשהגישו אצלי הצעה דחופה לסדר בנושא X, הם יודעים שבנושא אותוX דורשים דיון מהיר ויש חפיפה בין שני - - -

<זהבה אילני: גם לגבי שאילתות דחופות.

אורי מקלב: בדיון מהיר אצלי בסיעה אנחנו הגשנו ביום ראשון בכלל.

צחי הנגבי: אוקיי, אז תכניסו את מנהל הסיעה לעניין.

<רונית חייקין-יעקבי: חבר הכנסת מקלב, זה לא משנה אם זה ביום ראשון או ביום רביעי לפני כן.

<רונית חייקין-יעקבי: אני רוצה להגיד עוד משפט.

<רונית חייקין-יעקבי: בהצעות דחופות לסדר הרי כל דבר זה שלוש דקות במליאה.

<רונית חייקין-יעקבי: בדיונים מהירים אם יש לי שלושה מאותו דבר, חבר'ה, זה אותו זמן.

<רונית חייקין-יעקבי: תנו להם את הכלים האלה.

<רונית חייקין-יעקבי: זהו.

<רונית חייקין-יעקבי: הבנתם מה אמרתי?

<ארבל אסטרחן: כן.

<ארבל אסטרחן: זו בקשה שלהם.

אורי מקלב: למה אותו זמן?

<זהבה אילני: בוועדה דנים באותו נושא.

ירדנה מלר-הורוביץ: רונית, היה רצון לעשות האחדה, סטנדרטיזציה, בכלים הפרלמנטריים בדרך הייצוג של הסיעות.

צחי הנגבי: זה מאד חשוב.

צחי הנגבי: זה מכניס סדר.

<רונית חייקין-יעקבי: אני לא חושבת שזה קריטי.

<קריאה: לא, בכלל לא.

צחי הנגבי: לכאן או לכאן זה לא קריטי.

<רונית חייקין-יעקבי: מה אכפת לכם אם יש שניים מסיעת מרצ שמגישים על הרווחים הכלואים?

<רונית חייקין-יעקבי: הרי הדיון בוועדת הכספים הוא אותו דיון והוא לא יהיה פחות זמן או יותר זמן.

<רונית חייקין-יעקבי: אבל במליאה זה כן לוקח זמן, כי אם יש שניים זה שלוש דקות כל אחד.

<ארבל אסטרחן: זו הייתה המחשבה בכנסת הקודמת שלא הגבילו.

<רונית חייקין-יעקבי: אז אתם רוצים לעשות?

<רונית חייקין-יעקבי: אז תגידו שדיונים מהירים והצעות דחופות לסדר - - -

צחי הנגבי: ז זה לא הם.

צחי הנגבי: זו בקשה של היושב-ראש.

צחי הנגבי: הם פועלים על-פי הבקשה של יושב-ראש הכנסת.

אורי מקלב: בכל אופן, יש הבדל.

אורי מקלב: בהצעה לדיון מהיר אותו מציע מקבל את הקדמה בהצגה בוועדה.

אורי מקלב: כשזה שניים מאותה סיעה, אני לא חולק עליכם, אם יהיו חמישה חברי כנסת שיגידו אותו דבר, זה מאבד משהו מתכלית הדיון ומאופי הדיון.

אורי מקלב: ככה הם יוכלו לדבר אחר כך.

אורי מקלב: --

ירדנה מלר-הורוביץ: רונית, אני רוצה להעיר משהו.

ירדנה מלר-הורוביץ: הרי איך נולד הדיון המהיר?

אורי מקלב: --גם בוועדות יש ייצוג לסיעות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני רוצה לסבר את האוזן.

ירדנה מלר-הורוביץ: הרי הדיון המהיר נולד ככלי פרלמנטרי שבא בעצם לדלג על המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: זאת אומרת, התקנון מאפשר לאשר עד חמישה נושאים בשבוע כהצעה דחופה שיידונו במליאה באותו שבוע, ובכל אופן יש איזה שהוא נושא שהוא חשוב אבל הוא לא יאושר כדחוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: באה הנשיאות ואומרת: הנושאים האלה יעברו במסלול מהיר לוועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הרי אם זו הייתה הצעה דחופה, זה היה אחת לסיעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: פה בא יושב-ראש הכנסת וחשבנו על זה ואמרנו שנעשה סטנדרטיזציה, האחדה, של דרך הייצוג של הסיעות בכל אחד מהכלים הפרלמנטריים, וזו ההצעה לפתחכם.

אברהם מיכאלי: ממילא הוא יכול לבוא לשם לדבר, אז זה לא מפריע לו.

צחי הנגבי: אני חושב שזה תיקון טוב וסביר.

צחי הנגבי: יש עוד סעיפי משנה.

<ארבל אסטרחן: עוד לא גמרתי לקרוא.

<ארבל אסטרחן: לגבי סעיף 61 מוצע כך: (1) חבר כנסת לא יגיש באותו שבוע הצעה דחופה והצעה לדיון מהיר באותו נושא.

<ארבל אסטרחן: זה אותו ח"כ.

<קריאה: זה ברור.

<ארבל אסטרחן: עוד מוצע: (ב) "החליטה הנשיאות כי הצעה לדיון מהיר תאושר לדיון כהצעה דחופה..." – לפי מה שאמרתי, בגלל שהיא היתה דחופה באותו נושא – "ובשל כך היו להצעה הדחופה כמה מציעים מאותה סיעה, תאושר לדיון רק הצעתו של חבר הסיעה שהגיש את הצעתו כהצעה דחופה".

<ארבל אסטרחן: כלומר, לו יש עדיפות.

<ארבל אסטרחן: אותה תמונת ראי של זה יש בדיון המהיר, וכך נאמר: "(ג) החליטה הנשיאות כי הצעה דחופה תאושר לדיון מהיר..., ובשל כך היו להצעה לדיון מהיר כמה מציעים מאותה סיעה, תאושר לדיון רק הצעתו של חבר הסיעה שהגיש את הצעתו כהצעה לדיון מהיר".

<ארבל אסטרחן: זו ההצעה.

צחי הנגבי: הגיוני.

מאיר שטרית: פה צריך לשאול האם באופוזיציה מסכימים.

מאיר שטרית: צריך הסכמה שלהם.

<קריאה: אני לא יודעת.

<ארבל אסטרחן: אני יכולה להגיד שבנשיאות כן הייתה על זה הסכמה.

<זהבה אילני: זה מהווה בעיה, אבל יש בזה שכל.

<זהבה אילני: בוא ונודה שזה גם פותר לנו הרבה בעיות בתוך הסיעה.

צחי הנגבי: זה הכי פשוט.

<ארבל אסטרחן: לסעיף 60 לגבי הדיון המהיר מוצע פה תיקון בעניין אחר – להוסיף ש"יו"ר הכנסת רשאי במקרים מיוחדים --

צחי הנגבי: זה סעיף 6(2).

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: זה סעיף 6(2) שבפניכם.

<ארבל אסטרחן: היום סעיף קטן (ו) אומר: הסתיים דיון בהצעה לדיון מהיר, יונחו מסקנות הוועדה על שולחן הכנסת, אלא אם החליטה הוועדה שזה עלול לפגוע בביטחון המדינה וכו'".

<ארבל אסטרחן: מוצע להוסיף: "ויו"ר הכנסת רשאי לקבוע, במקרים מיוחדים, כי הכנסת תקיים דיון, אישי או סיעתי, במסקנות שהונחו על שולחן הכנסת".

<ארבל אסטרחן: היום אין אפשרות לעשות דיון במסקנות של דיון מהיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: דרך-אגב, פעם זה היה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקחו את זה, וגפני בא להגיש דיון במסקנות ואמרנו לו "אי-אפשר", ואז הוא אמר: "אני רוצה שזה יחזור".

ירדנה מלר-הורוביץ: האמת שיש בזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ..

צחי הנגבי: פעם בכמה חודשים יהיה דבר כזה.

<רונית חייקין-יעקבי: כשיהיה אי-אמון פעם בחודשיים או פעם בחודש, יהיה זמן בימי שני.

מאיר שטרית: אפשר גם בימי שלישי.

<ארבל אסטרחן: אלה התיקונים לסעיפים 60 ו-61.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: בעד סעיפים 6-7 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: עבר.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: נתקדם.

<ארבל אסטרחן: סעיף 8 הוא לגבי סעיף 62, וגם בו יש שני תיקונים שונים.

<ארבל אסטרחן: התיקון האחד הוא טכני לגמרי, וזה הסעיף שמדבר על נציגי הכנסת בוועדות מינויים – הוועדה לבחירת שופטים, דיינים, קאדים וקאדים מד'הב.

<ארבל אסטרחן: התיקון הראשון הוא תיקון טכני:

<ארבל אסטרחן: בחוק הדיינים תוקן שם הוועדה לבחירת הדיינים.

<ארבל אסטרחן: פעם זה היה "ועדת המינוי", וזה הפך ל"ועדה לבחירה".

<ארבל אסטרחן: צריך לעשות לזה התאמה בתקנון.

<ארבל אסטרחן: זה משהו שהוא לחלוטין טכני, וזה מה שמופיע אצלכם כפסקה (1) בסעיף 8.

<ארבל אסטרחן: התיקון השני מהותי יותר.

<ארבל אסטרחן: הוא גם בא להתאים לחקיקה.

<ארבל אסטרחן: אני רוצה להעיר פה שבעקבות ההפצה לחברי-הכנסת בשבוע שעבר הוא התקשר אלי ואמר לי שהוא לא מסכים לנוסח הסעיף זה ובכל מקרה הוא מבקש שזה יידון בנוכחותו.

<ארבל אסטרחן: אמרתי לו שאציג את הבקשה.

צחי הנגבי: הוא איננו.

צחי הנגבי: אני חושב שנכבד את הבקשה.

צחי הנגבי: חבל להציג את זה כי נעשה את הכל עוד פעם.

צחי הנגבי: נעבור לסעיף הבא.

<ארבל אסטרחן: אוקיי.

<ארבל אסטרחן: אני רק אגיד שהוא מדבר על נושא בחירת אישה.

מאיר שטרית: בחירת אישה לוועדה למינוי דיינים.

<ארבל אסטרחן: בדיוק.

<ארבל אסטרחן: צריך לעשות לזה השלמה.

צחי הנגבי: בפעם הבאה אנחנו נגיד שצריכים שהוא יבוא.

צחי הנגבי: אם הוא לא יבוא, אנחנו נתקדם.

<ארבל אסטרחן: את הפסקה הראשונה אפשר לתקן.

צחי הנגבי: אבל נשאיר אותה.

<ארבל אסטרחן: אוקיי.

<ארבל אסטרחן: הסעיף הבא גם עוסק בנושא הזה של בחירת נציגי הכנסת, אבל לא קיבלתי הערה.

<ארבל אסטרחן: חוק הרבנות הראשית היום קובע שחמישה נציגי הכנסת באסיפה הבוחרת את הרבנים הראשית ואת מועצת הרבנות הראשית ייבחרו על-ידי הכנסת או על-ידי ועדה שהכנסת תסמיך.

<ארבל אסטרחן: כמו שאתם זוכרים, בכנסת הנוכחית זה נעשה בוועדת הכנסת, ובכל השנים האחרונות זה נעשה במליאה.

<ארבל אסטרחן: לכן התקנון מתייחס רק לאפשרות של בחירה במליאה.

<ארבל אסטרחן: התקנון אומר היום בסעיף 64: "לא יאוחר משלושים ימים לפני המועד שנקבע לכינוס האסיפה הבוחרת.

<ארבל אסטרחן: .." – ולפי חוק הרבנות הראשית – "תבחר הכנסת את נציגיה לאסיפה הבוחרת.

<ארבל אסטרחן: ..

<ארבל אסטרחן: והם יכהנו על עוד הם חברי הכנסת, ואם תמה כהונת הכנסת – עד שהכנסת החדשה תבחר חברים אחרים במקומם;" – זה מינוח שקיים בכל הוועדות – ויחולו על זה ההוראות שחלות על בחירת נציגי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים, דיינים וכו' שזה הצבעה שמית וכו'.

<ארבל אסטרחן: אין התייחסות בכלל למצב שבו הבחירה נעשית בוועדה כפי שנעשה הפעם, ולכן יש מקום להתאים את התקנון לשתי האפשרויות שחוק הרבנות הראשית מציע.

<ארבל אסטרחן: לכן מה שמוצע הוא להחליף את סעיף 64 לגמרי ולהגיד כך: תיקון אחד שאנחנו רוצים לעשות זה להתאים מצב שבו הבחירה נעשית בוועדת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: תיקון נוסף הוא: אנחנו כתבנו בתקנון שהבחירה תיעשה לא יאוחר משלושים ימים לפני המועד שנקבע לכינוס האסיפה הבוחרת.

<ארבל אסטרחן: בתיאוריה זה נשמע מאד יפה, אבל מה שקורה בפועל הוא שלא תמיד מודיעים מראש מתי תתכנס האסיפה, ותמיד הדברים האלה נעשים ברגע האחרון וכל פעם מאריכים בהוראת שעה את כהונת הרבנים הראשיים.

<ארבל אסטרחן: אתם מכירים את זה.

<ארבל אסטרחן: לכן מוצע לקבוע "בחירת נציגי הכנסת לאסיפה הבוחרת" תיעשה אותו דבר – "לא יאוחר משלושים ימים לפני המועד שנקבע לכינוס האסיפה הבוחרת", ולהוסיף: "לא נקבע מועד כאמור, תיעשה הבחירה לא יאוחר משלושים ימים לפני המועד האחרון לבחירת הרבנים הראשיים לישראל...

<ארבל אסטרחן: או חברי המועצה".

<ארבל אסטרחן: ואז אנחנו במצב שהכנסת בכל מקרה תבחר את נציגיה.

<ארבל אסטרחן: אם הם קבעו תאריך או לא קבעו תאריך, נציגי הכנסת ייבחרו בזמן.

<ארבל אסטרחן: זה תיקון אחד שמופיע בסעיף 64(א).

<ארבל אסטרחן: סעיף 64(ב) חוזר על מה שקיים היום – פשוט בגלל שאנחנו מחליפים את כל הסעיפים, כותבים את זה מחדש – ואומר: "נציגי הכנסת שנבחרו.

<ארבל אסטרחן: ..

<ארבל אסטרחן: יכהנו כל עוד הם חברי הכנסת, ואם תמה כהונת הכנסת – עד שהכנסת החדשה תבחר חברים אחרים במקומם".

<ארבל אסטרחן: אפשר לקבוע גם אחרת, אבל זה קיים גם בכל הוועדות האחרות לגבי שופטים וכו'.

<ארבל אסטרחן: על בחירת נציגי הכנסת יחולו הוראות אלה: אם נערכה הבחירה במליאה, יחולו הוראות – וכאן אנחנו מפנים לסעיפים שחלים על בחירה במליאה של הנציגים בוועדה לבחירת שופטים וכו', זאת אומרת כך וכך ימים מראש צריך להודיע לחברי-הכנסת, הבחירה היא חשאית, כל חבר כנסת יכול להציע את המועמדות שלו, מזכיר הכנסת מודיע 48 שעות מראש, ומה קורה במליאה.

<ארבל אסטרחן: בנוסף, יש לנו את ההוראה שחבר-כנסת שהוגש נגדו כתב אישום יכולה ועדת הכנסת לקבוע שהוא לא יהיה מועמד.

<ארבל אסטרחן: זה כל הדברים האלה שקיימים גם היום במליאה.

<ארבל אסטרחן: ואז, יש את התוספת, וזה מופיע אצלכם בסעיף 64(ג)(2): "נערכה הבחירה בוועדה שהסמיכה הכנסת לכך יחולו הוראות" שאנחנו מכירים על בחירה בוועדה.

<ארבל אסטרחן: היום יש כבר נושאי תפקידים שנבחרים בוועדות.

<ארבל אסטרחן: למשל ועדת החוקה בוחרת נציג לוועדה שבוחרת את היועץ המשפטי לממשלה, וועדת החינוך בוחרת נציגים למועצת יד בן-צבי.

<ארבל אסטרחן: אם הבחירה נעשית בוועדה כמו שקרה בכנסת הנוכחית, יחולו אותן הוראות גם מבחינת הסייגים למינוי בשל הרשעה וכו', גם מבחינת זה שבוועדה ההצבעה גלויה ולא חשאית, כמה זמן מראש צריך להודיע לחברי הוועדה וכו' – כל מה שאנחנו מכירים על בחירה בוועדה.

<ארבל אסטרחן: שוב, זו התאמה של התקנון להוראות החוק.

צחי הנגבי: האם התקנון היום מתייחס למצב שבו נבחרו נציגים, וזה בהקשר אחר, ולא תמה הכנסת אלא הנציג עצמו התפטר מהכנסת או שהוא נהיה שר או סגן שר?

<ארבל אסטרחן: כתוב: "מונה נציג הכנסת בוועדת מינויים" – וזה יחול גם על הרבנות – "לשר או לסגן שר, יחדל לכהן כנציג כאמור עם מינויו ויתקיימו בחירות לנציג במקומו".

צחי הנגבי: גם אם הוא עוזב את הכנסת.

<ארבל אסטרחן: זה ברור.

<ארבל אסטרחן: זה נציג הכנסת.

<ארבל אסטרחן: זה כתוב: כל עוד הם חברי-הכנסת.

אברהם מיכאלי: זה כתוב במפורש.

<ארבל אסטרחן: מה שמיוחד הוא שאם תמה כהונת הכנסת אבל הם כן נבחרו לכנסת הבאה, הם ממשיכים עד שהכנסת החדשה תבחר.

ירדנה מלר-הורוביץ: כל עוד הם חברי-כנסת.

אברהם מיכאלי: מי יקבל את ההחלטה אם זה ילך למליאה או ילך לוועדה?

צחי הנגבי: מליאת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: כתוב "ועדה שהכנסת הסמיכה".

<ארבל אסטרחן: מה שלא כתוב כאן זה מי יציע את זה לכנסת.

<ארבל אסטרחן: אם אני לא טועה, הפעם זה היה יו"ר הקואליציה שהציע לכנסת.

אברהם מיכאלי: כן, יריב הציע הפעם שנעשה את זה בוועדת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: נכון, ואז הכנסת הסמיכה את ועדת הכנסת.

אברהם מיכאלי: אז, בעצם, בתקנון זה לא קבוע ואנחנו צריכים לבוא ולבקש את זה מהכנסת?

<ארבל אסטרחן: חוק הרבנות הראשית הוא זה שאומר שמי שיבחר את חמשת נציגי הכנסת זה הכנסת או ועדה שהכנסת הסמיכה לכך.

<ארבל אסטרחן: האפשרות קבועה כבר בחוק.

<ארבל אסטרחן: אנחנו פה קבענו איך תהיה הדרך: אם זה במליאה – זה יהיה חשאי וכו', ואם זה יהיה בוועדה – זה גלוי עם כל הפרוצדורה.

<ארבל אסטרחן: נכון שלא כתוב כאן מי יציע לכנסת.

אברהם מיכאלי: מי יציע ובאיזה הליך.

צחי הנגבי: בוועדה לבחירת שופטים יש נציג אופוזיציה וקואליציה.

צחי הנגבי: בזה לא?

<ארבל אסטרחן: זה לא מוסדר.

<ארבל אסטרחן: מה שאמרת עכשיו זה עניין של נוהג.

מאיר שטרית: הבחירה של הדיינים?

צחי הנגבי: לא, לבחירת שופטים.

מאיר שטרית: בבחירת שופטים יש.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: היא אומרת שזה נוהג ולא חלק מזה.

<עליזה בראשי: רק נציגים.

<עליזה בראשי: אז חשאי.

<עליזה בראשי: מה זה?

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: בסדר.

אברהם מיכאלי: בשביל ההשלמה, איך אנחנו פותרים את הקטע של הנוהל?

אברהם מיכאלי: מי מביא את הבקשה למליאה?

<ארבל אסטרחן: אפשר היה להוסיף כאן.

<ארבל אסטרחן: לא חשבנו --

אברהם מיכאלי: אם כבר מתקנים, רוצים להתקין את זה בצורה הגיונית.

<ארבל אסטרחן: --מי יציע את זה למליאה.

צחי הנגבי: יושב-ראש הכנסת.

<ארבל אסטרחן: לפי הצעת יושב-ראש הכנסת?

<ארבל אסטרחן: בסדר.

אברהם מיכאלי: יושב-ראש הכנסת לא ירצה להיכנס לזה.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים זה חשבון פוליטי.

צחי הנגבי: אין לו ברירה.

צחי הנגבי: הכנסת צריכה לבחור.

צחי הנגבי: יושב-ראש הכנסת חייב לוודא שהכנסת - - -

אברהם מיכאלי: אפשר שיושב-ראש הקואליציה הציע את זה וועדת הכנסת הסמיכה.

צחי הנגבי: ועדה שהכנסת הסמיכה.

צחי הנגבי: לפעמים זה יכול להיות אחרת.

<ארבל אסטרחן: מי יציע למליאה להסמיך ועדה?

אברהם מיכאלי: מי יציע למליאה?

אברהם מיכאלי: – אתה מבין?

צחי הנגבי: יושב-ראש הכנסת.

אברהם מיכאלי: יושב-ראש ועדת הכנסת זה אולי עדיף.

צחי הנגבי: ליושב-ראש הכנסת יש מחויבות.

<ארבל אסטרחן: בסדר: לפי הצעת יו"ר הכנסת.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: לעניין זה יש הסתייגויות לנוסח?

<ארבל אסטרחן: זה עם התיקון של חבר הכנסת מיכאלי.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 9 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: אנחנו מסיימים ב-11:30, ויש לנו עוד קצת זמן.

צחי הנגבי: בבקשה.

<ארבל אסטרחן: אין לנו עוד הרבה.

<ארבל אסטרחן: הסעיף הבא הוא סעיף 10 שבפניכם, והוא תיקון לסעיף 77 שמדבר על הדיון המוקדם.

<ארבל אסטרחן: זה לא איזה עניין מהותי.

<ארבל אסטרחן: סעיף 77 זה סעיף שמדבר על הקריאה הטרומית, הדיון המוקדם במליאה.

<ארבל אסטרחן: יש שם את סעיף קטן (ד), ואתם מכירים את זה, שאומר:

<ארבל אסטרחן: אם הממשלה תומכת בהצעת חוק או לא מביעה עמדה, רשאי אחד מחברי הכנסת להציע להסיר.

<ארבל אסטרחן: הוא יכול לנמק את זה שלוש דקות.

<ארבל אסטרחן: אני חושבת שזה עניין שמזכירת הכנסת העלתה בפני עוד בכנסת הקודמת.

אברהם מיכאלי: יש בלאגן עם זה.

<ארבל אסטרחן: עוד לפני שנפתחת המליאה, חברי כנסת כבר באים ואומרים לה: תרשמי אותי.

ירדנה מלר-הורוביץ: היו כבר מחכים ליד חדרי.

אברהם מיכאלי: זה לא רק זה.

אברהם מיכאלי: יש ויכוח מי לפני מי.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: לכן מה שמוצע לקבוע: רשאי אחד מחברי הכנסת הנוכח במליאה כפי שיקבע יו"ר הישיבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: בקדנציה הקודמת היו מקרים מאד-מאד לא נעימים, ולבקשת יושב-ראש הכנסת דאז הוצאתי מכתב לחברי-הכנסת שברגע שנפתח הדיון בהצעת החוק מי שנוכח במליאה ורוצה להתנגד יצביע וכשיגיע המועד יושב-ראש הכנסת יראה והוא יחליט.

ירדנה מלר-הורוביץ: עכשיו, בעצם, אנחנו מעגנים את זה בתקנון.

<ארבל אסטרחן: בדיוק.

צחי הנגבי: זה קיים גם בעניין ועדת חקירה פרלמנטרית.

<ארבל אסטרחן: בדיוק אותו נוסח.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: בעד סעיף 10 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

אברהם מיכאלי: אגב, גם בנוכחים יש לךְ לפעמים בעיה.

אברהם מיכאלי: לפעמים קופצים שניים, והשאלה היא מי קפץ לפני מי.

אברהם מיכאלי: היו לך בעיות השבוע.

צחי הנגבי: זו בעיה של יו"ר הישיבה.

צחי הנגבי: זה לא ליד החדר שלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא.

ירדנה מלר-הורוביץ: יושב-ראש הכנסת רואה.

אברהם מיכאלי: השבוע היו לה ויכוחים שם.

ירדנה מלר-הורוביץ: נכון, היה גם, והוא באמת פסק.

<ארבל אסטרחן: לא נדון בסעיפים 11 ו-12, כי הם גם קשורים לעניין הזה של העברה מוועדה לוועדה.

מאיר שטרית: השאלה היא למה זה חוזר פעמיים.

<ארבל אסטרחן: פעם זה על הצעה לסדר, ופעם זה על הצעת חוק – אחרי טרומית, ופעם הצעת חוק – אחרי ראשונה.

<ארבל אסטרחן: לא נדון בזה עכשיו.

<ארבל אסטרחן: סעיף 13 שבפניכם מתקן את סעיף 90 לתקנון, שזה הסעיף שעוסק בהסתייגויות במליאה, ויש פה שלושה תיקונים.

<ארבל אסטרחן: כמו שאתם מכירים, היום, כאשר יש סעיפים רצופים שלא רשומה להם הסתייגות, מצביעים עליהם ביחד.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, על סעיף 1 היתה הסתייגות ומצביעים עליו, ואחר כך היו על סעיפים 2, 3 ו-4 אין הסתייגות ומצביעים עליהם ביחד, ועוד פעם – אם על סעיף 5 יש הסתייגות מצביעים עליו לחוד.

<ארבל אסטרחן: המינוח שכתוב היום זה: סעיפים רצופים שלא נרשמו להם הסתייגויות אפשר להצביע עליהם ביחד.

<ארבל אסטרחן: נשאלה השאלה מה קורה אם לסעיף 2 היתה הסתייגות והיא נדחתה ולסעיפים 3 ו-4 אין הסתייגויות?

<ארבל אסטרחן: בפועל, היו"ר אומר: "אוקיי.

<ארבל אסטרחן: מצביעים על סעיפים 2, 3 ו-4".

מאיר שטרית: נכון.

<ארבל אסטרחן: נכון, אבל זה כאילו לא עומד במינוח שאומר "סעיפים שלא נרשמו להם הסתייגויות" כי למשל בסעיף 2 נרשמה הסתייגות.

<ארבל אסטרחן: למה הדבר הזה עלה?

<ארבל אסטרחן: הוגשה איזו שהיא עתירה נגד חוק שעסקה מהותית באותו חוק ובין היתר העותר העלה גם את הטענה הזאת.

<ארבל אסטרחן: אנחנו אמרנו שככה מקובל בכנסת ושאין עם זה בעיה וגם בית-המשפט אמר שזה לא איזה פגם אבל העיר שהנוהל הזה לא עומד בדיוק-בדיוק בלשון הסעיף.

<ארבל אסטרחן: לכן, מה שמוצע הוא להגיד: סעיפים שלא נרשמו להם הסתייגויות או שלא התקבלה הסתייגות שנרשמה להם – יצביעו עליהם ביחד.

<ארבל אסטרחן: בעצם, זה קיים גם היום.

מאיר שטרית: אולי אפשר לתקן עוד תיקון אחד?

מאיר שטרית: לבטל את ההצבעות השמיות.

מאיר שטרית: זה מנהג סתם מוזר.

צחי הנגבי: אין בעיה.

צחי הנגבי: תשיג את הסכמת רוב האופוזיציה.

צחי הנגבי: האופוזיציה מונה 52, ותשיג הסכמה של 27.

<זהבה אילני: אתה היית פעם באופוזיציה.

<זהבה אילני: זה תרגיל של האופוזיציה.

מאיר שטרית: אני ויתרתי על הצבעות שמיות.

מאיר שטרית: זה סתם טרטור של עצמנו.

מאיר שטרית: מה ההבדל?

מאיר שטרית: הרי בהצבעה אלקטרונית רואים מי הצביע מה.

מאיר שטרית: ככה אף אחד לא רואה כלום.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<זהבה אילני: איך נתיש אתכם?

<זהבה אילני: איך נתיש אתכם?

מאיר שטרית: הייתי בסרט בקדנציה הקודמת והתשנו את עצמנו.

מאיר שטרית: בסוף אמרתי: די, אין יותר הצבעות שמיות.

אברהם מיכאלי: בגלל זה קדימה לא קיימת.

אברהם מיכאלי: מה לעשות?

צחי הנגבי: אל תעליב את שאול מופז וישראל חסון.

צחי הנגבי: הם אנשים קיימים.

אברהם מיכאלי: סליחה, אני מתנצל.

צחי הנגבי: זה ברור.

צחי הנגבי: מי בעד סעיף 13(1)?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: בעד סעיף 13(1) – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

<ארבל אסטרחן: הפסקה השנייה בסעיף 13, בו מוצע לתקן את סעיף 90 – יש היום הוראה שאם התקבלה הסתייגות, יצביעו על הסעיף עם ההסתייגות.

<ארבל אסטרחן: זה ברור.

<ארבל אסטרחן: עוד פעם, זה קצת פינות.

<ארבל אסטרחן: מה קורה אם ההסתייגות היתה למחוק סעיף שלם, למשל "סעיף 6 יימחק"?

<ארבל אסטרחן: האם צריך עכשיו להצביע על האין-סעיף?

<ארבל אסטרחן: ברור שלא.

<ארבל אסטרחן: אם ההסתייגות היתה "להוסיף אחרי סעיף 6 סעיף 6(א)", האם עכשיו בקריאה השנייה צריך להצביע על סעיף 6(א) אחרי שההסתייגות היתה להוסיף אותו והצביעו?

<ארבל אסטרחן: אנחנו חשבנו שצריך להבהיר שאם התקבלה הסתייגות למחיקת סעיף או להוספת סעיף, אין להצביע שנית על הסעיף שנמחק או שנוסף.

<ארבל אסטרחן: זה בסעיף (2).

צחי הנגבי: מצוין.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 13(2) – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: עבר.

<ארבל אסטרחן: הפסקה השלישית, בסעיף 13 בו מוצע לתקן את סעיף 90, שמוצע לתקן היא מה קורה כשהמסתייג נעדר מהמליאה.

<ארבל אסטרחן: הכלל היום הוא שאם נעדר המסתייג, לא מצביעים על ההסתייגות.

<ארבל אסטרחן: אם ההסתייגות הוגשה על-ידי כמה ח"כים, מספיק כמובן שאחד יהיה.

<ארבל אסטרחן: אם ההסתייגות הוגשה על-ידי שר או סגן שר, המצב היום הוא שמצביעים אם נכח אחד השרים או סגן השר שהגיש את ההסתייגות או סגן השר של השר שהגיש את ההסתייגות ולא סתם כל סגן שר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, ההודעה האחרונה של אופיר אקוניס על הודעת הממשלה על רצונה להחיל רציפות בטלה?

<ארבל אסטרחן: אנחנו בהסתייגויות, ותכף נגיע לרציפות.

<קריאה: זה סעיף אחר – סעיף 97.

רוברט אילטוב: אם אתה מקבל את זה רטרואקטיבית, כן.

<ארבל אסטרחן: אגב, זו שאלה טובה.

<ארבל אסטרחן: זה הסעיף הבא.

<ארבל אסטרחן: התעורר מצב שהשר שהגיש את ההסתייגות לא הגיע בין אם הוא ויתר עליה או לא עניין אותו להגיע, וישב במליאה שר תורן.

<ארבל אסטרחן: לכאורה, לפי מה שאמרתי שמספיק שיהיה איזה שהוא שר במליאה בשביל שיצביעו, מצביעים.

<ארבל אסטרחן: אבל, נניח שהשר התורן לא יודע בכלל מהי ההסתייגות, כן רוצה או לא רוצה.

<ארבל אסטרחן: מה שמוצע לקבוע כאן זה שאם המסתייג, שהוא שר או סגן שר, נעדר – יצביעו רק אם נמצא שר אחר או סגן השר של השר שהגיש וביקש להצביע על ההסתייגות.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, ישאלו את השר שנמצא "האם אתה רוצה להצביע?", כי היו מקרים שאמרו לו שהוא צריך לצאת.

<ארבל אסטרחן: אתם זוכרים?

<רונית חייקין-יעקבי: אז הם יעשו פוילישטיקים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לא, להפך.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה בא לעשות סדר.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: זה לא קשור לאופוזיציה.

צחי הנגבי: זה קשור לקואליציה.

ירדנה מלר-הורוביץ: או שהשר לא רצה שיצביעו ורצה רק להביע את ההסתייגות או שאי-אפשר לא להצביע עליה.

צחי הנגבי: כן, שוכנע.

ירדנה מלר-הורוביץ: אם הוא לא יודע מה הייתה מהות ההסתייגות - - -

צחי הנגבי: היום חובה להצביע אם יש שר.

<ארבל אסטרחן: בדיוק, אם נמצא איזה שהוא שר.

ירדנה מלר-הורוביץ: בדיוק ככה.

<ארבל אסטרחן: אם נמצא השר שביקש את ההסתייגות או סגן השר – יצביעו, אבל אם הוא לא נמצא ונמצא שר אחר – רק אם השר האחר מבקש.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אתם רוצים להגדיל - - -

<ארבל אסטרחן: כבר היום זה מוגדל.

<ארבל אסטרחן: כבר היום מספיק שיהיה איזה שהוא שר.

<קריאה: אם הוא לא נמצא, שלא יצביעו בכלל.

מאיר שטרית: הוא יכול לבקש בלי הסכמות של השר הרלוונטי?

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אם שר מגיש הסתייגות, מקובל שהוא הגיש את זה על דעת הממשלה.

<ארבל אסטרחן: הוא יושב שם כנציג הממשלה.

<ארבל אסטרחן: השר הרלוונטי הגיש את ההסתייגות.

מאיר שטרית: זה לא אומר כלום.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה שר אחר.

ירדנה מלר-הורוביץ: זה הקטע.

ירדנה מלר-הורוביץ: צריכים להגיד שהוא רוצה.

מאיר שטרית: אני מתנגד לזה, ואסביר מדוע.

מאיר שטרית: אני לא מסכים לזה.

<קריאה: מכשירים את - - -

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר את העניין, מאחר והיה לי סרט כזה.

מאיר שטרית: כשהייתי שר המשפטים, היה ויכוח חריף מאד בין שר התקשורת דאז רובי ריבלין לבין דידי לחמן-מסר ממשרד המשפטים.

מאיר שטרית: בדיון בוועדה על נושא התקשורת דידי לחמן-מסר הגישה המון הסתייגויות למרות שאני לא נכחתי באותו יום.

מאיר שטרית: היא הגישה, יעני פקידים במשרד המשפטים מחליטים שהם השר; לשר יש עמדה אחרת.

<ארבל אסטרחן: זה עם חתימה של השר.

<ארבל אסטרחן: בלי חתימה של השר לא מצרפים הסתייגות.

מאיר שטרית: לא, מה פתאום?

מאיר שטרית: הגישו הסתייגויות.

צחי הנגבי: הוא היה השר.

מאיר שטרית: בדיוק, אני הייתי השר.

מאיר שטרית: אני לא חתמתי על שום דבר.

<ארבל אסטרחן: אני מאמינה, אבל בלי חתימת השר לא אמורים לצרף הסתייגויות.

רוברט אילטוב: לא שמת לב.

מאיר שטרית: ממש לא שמתי לב...

מאיר שטרית: בקיצור, הגישו הסתייגויות.

מאיר שטרית: רובי נכנס ללחץ אטמוספירי בעניין הזה.

מאיר שטרית: הוא אמר לי: מה, אתם הורסים לי את החוק, וזה לא בא בחשבון.

מאיר שטרית: מדובר על העברה בין זיכיונות לרישיונות, ואני תמכתי בזה.

מאיר שטרית: הוא בא אלי ואמר: מה אתה עושה לי?

מאיר שטרית: הורגים אותי.

מאיר שטרית: אמרתי לו: אל תהיה מוטרד.

מאיר שטרית: רובי, מה אתה מוטרד?

מאיר שטרית: אני לא מתכוון לנמק את ההסתייגויות.

מאיר שטרית: זה מה שקרה.

מאיר שטרית: הלכה למעשה, כשבאו ההסתייגויות, הודעתי שאני לא בא והיה דיון.

צחי הנגבי: לא נימקת – זה לא קשור למה שכתוב פה.

צחי הנגבי: זה לגבי האם מצביעים עליהם או לא.

מאיר שטרית: אבל זו דרך.

מאיר שטרית: ברגע שאני לא מנמק, לא מצביעים וההסתייגויות נפלו.

<ארבל אסטרחן: לא, אתה לא חייב לנמק.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה לא חייב לנמק.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה רשאי לנמק.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אם אתה נוכח, צריכים להצביע.

מאיר שטרית: לפי התקנון הקיים היום, אם השר לא נמצא, ההסתייגות לא מוצבעות.

צחי הנגבי: ההפך.

צחי הנגבי: יש מישהו אחר.

<ארבל אסטרחן: לא.

<ארבל אסטרחן: התקנון היום אומר שאם הוגשה הסתייגות בידי שר או סגן שר, יצביעו על ההסתייגות אם נכח באולם אחד השרים.

<ארבל אסטרחן: מספיק ששר אחר יהיה.

מאיר שטרית: זה המצב היום?

<ארבל אסטרחן: כן.

מאיר שטרית: אז קלקלו כבר את הקודם.

<ארבל אסטרחן: נכון.

צחי הנגבי: זה נועד לעזור לסיטואציה שאמרת.

רוברט אילטוב: מאז שהיית שר המשפטים קלקלו.

מאיר שטרית: זה לא בסדר.

<ארבל אסטרחן: מה שמוצע פה זה דווקא ללכת לכיוון שלך, שאם השר שהגיש את ההסתייגות נמצא או סגן השר – יצביעו על ההסתייגות, ואם הוא לא נמצא ונמצא סתם שר תורן – יצביעו רק אותו שר יבקש.

צחי הנגבי: זה רק אם הוא ביקש.

צחי הנגבי: איך הוא יבקש?

מאיר שטרית: ראש הקואליציה יגיד לו לבקש והוא יבקש.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא יבקש, כי מישהו יגיד לו.

צחי הנגבי: הקואליציה מייצגת את השר.

צחי הנגבי: חזקה על השר שהוא יגיד לקואליציה: חבר'ה, ויתרתי על זה, לא צריך להצביע.

צחי הנגבי: אם הוא לא יעשה את זה, זו בעיה.

צחי הנגבי: אבל זה נכון, כי זה מקל דווקא למנוע את הסיטואציה שאתה תיארת.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 13(3) – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: עשינו את סעיף 13(3) – אז עשינו את כל הסעיף.

<ארבל אסטרחן: נכון, עשינו את כל סעיף 13.

<קריאה: יש לנו ישיבת סיעה.

רוברט אילטוב: יש חבר כנסת תורן?

מאיר שטרית: אופיר אקוניס.

מאיר שטרית: אני צריך ללכת.

צחי הנגבי: יש עוד שלושה סעיפים אחרונים, ואנחנו מסיימים.

<ארבל אסטרחן: לדעתי, פחות, כי את סעיף 16 כבר אישרנו, ונשארו רק סעיפים 14 ו-15.

<ארבל אסטרחן: סעיף 14 מדבר על נושא רציפות.

<ארבל אסטרחן: בתקנון החדש ניסינו להבהיר בכל מקום: לא מספיק שיהיה כתוב "הממשלה תביע עמדה" ו"הממשלה תגיד", אלא מי יכול לדבר בשם הממשלה.

<ארבל אסטרחן: יש דברים שונים: באי-אמון זה יכול לדבר, בהצעה לסדר זה יכול לדבר ובחקיקה זה יכול לדבר.

מאיר שטרית: אני מציע לשים את השר המקשר או את סגן השר המקשר במקום השר המקשר.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<זהבה אילני: לא מספיק בערעור?

<ארבל אסטרחן: על רציפות היום כתוב שהודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות תוצג על-ידי שר או סגן שר בענייני המשרד שבו הוא מכהן.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אם זה חוק של משרד הכלכלה, רק סגן שר הכלכלה יכול לנמק או כל שר.

<ארבל אסטרחן: הוא יכול גם להציג רציפות וגם להשיב להתנגדויות לרציפות.

מאיר שטרית: הוא קובע: סגן שר מקשר.

<ארבל אסטרחן: יש פה בקשה של מזכירות הממשלה שמקובלת גם על יו"ר הכנסת.

אברהם מיכאלי: ואם היה שר מקשר?

<ארבל אסטרחן: היום, כל שר.

אברהם מיכאלי: סגן שר יכול להציג?

<קריאה: סגן שר לא יושב בממשלה.

<קריאה: זה העניין.

<ארבל אסטרחן: זו הודעה בשם הממשלה.

<ארבל אסטרחן: כאן יש בקשה של מזכירות הממשלה --

מאיר שטרית: להסמיך סגן שר מקשר.

<ארבל אסטרחן: -- רק לעניין רציפות ולא לעניינים אחרים – לא לאי-אמון ולא לחקיקה – שסגן השר המקשר, אם קיים, גם יוכל להציג רציפות ולענות להסתייגויות על רציפות.

אברהם מיכאלי: אין לזה שום משמעות.

אברהם מיכאלי: הרי בהצבעה ממילא יצביעו איך שרוצים להצביע.

צחי הנגבי: כן.

צחי הנגבי: זו גם הצבעה שתמיד השרים נמצאים, אבל לא משנה.

מאיר שטרית: תעבור על ההודעות של אופיר אקוניס בישיבה הקודמת של הכנסת.

צחי הנגבי: אני לא יודע על מה מדובר.

אברהם מיכאלי: למה?

אברהם מיכאלי: יכול להיות שעוד מעט הוא מתחלף עם מישהו אחר.

מאיר שטרית: הוא נתן כמה הודעות על החלת רציפות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הלנו אתה אם לצרינו?

צחי הנגבי: מי מחליף אותו?

מאיר שטרית: לא חשוב.

מאיר שטרית: אני מציין עובדה.

מאיר שטרית: מה לעשות?

<ארבל אסטרחן: בקריאה ראשונה למשל לא יוכל סגן שר.

ירדנה מלר-הורוביץ: רק סגן השר שבאותו משרד.

<ארבל אסטרחן: זה רק רציפות.

מאיר שטרית: נכון.

<זהבה אילני: הרחבת הסמכויות של אקוניס.

<ארבל אסטרחן: זו באמת הרחבה.

אברהם מיכאלי: אבל, הודעת הרציפות היא הודעה טכנית.

אברהם מיכאלי: אז מה?

אברהם מיכאלי: הוא מקריא הודעה.

אברהם מיכאלי: מה?

<ארבל אסטרחן: אגב, בעבר לא היה סגן שר מקשר, וככל שאני זוכרת לפחות לא בשנים האחרונות, כך שזה לא התעורר.

<ארבל אסטרחן: זו הבקשה.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: זה מקל.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן היה.

ירדנה מלר-הורוביץ: שילנסקי היה סגן שר מקשר.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא סגן שר במשרד ראש הממשלה והמקשר.

צחי הנגבי: מי בעד?

צחי הנגבי: מי נגד?

צחי הנגבי: בעד סעיף 14 – פה אחד

צחי הנגבי: נמנעים – אין

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: סעיף אחרון להיום.

צחי הנגבי: בבקשה.

<ארבל אסטרחן: הסעיף האחרון הוא סעיף 15, וזה עניין שרלוונטי לתחילת כנסת וזה לעניין הרכב הוועדות שנקבע בתחילת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: כידוע, היום, הוועדה המסדרת מכינה הצעה של הרכב הוועדות ומביאה את זה למליאת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: לפי חוק יסוד: הכנסת, ההרכב אמור להיות הרכב שמי, כי המליאה קובעת את חברי הוועדה.

<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אומרים: "ועדת הכנסת – אלה החברים, ועדת החוקה – אלה החברים וכו'".

<ארבל אסטרחן: מה שקורה הוא שלפעמים בתחילת כנסת יש סיעות שלא נותנות או לא יודעות עדיין לתת את שמות החברים או חלק מהחברים.

<ארבל אסטרחן: את יכולה להגיד: "אלה החברים שלנו.

<ארבל אסטרחן: ועדת חוקה?

<ארבל אסטרחן: נחליט עוד שבוע".

ירדנה מלר-הורוביץ: נודיע.

<אתי בן-יוסף: חסר.

<אתי בן-יוסף: בהמשך.

<ארבל אסטרחן: העניין הוא מה קורה אם לאורך זמן סיעה לא נותנת את השמות שלה.

<ארבל אסטרחן: האם במצב הזה כל אחד מחבריה יכול לבוא או שמא אף אחד מחבריה לא יכול לבוא?

<ארבל אסטרחן: זה נקבע בוועדת הכנסת ובמליאה; הרי לא יתנו לסיעה כזו לעכב את הרכב הוועדות.

<ארבל אסטרחן: אז המליאה מאשרת את הרכב הוועדות ואומרת: "אלה שמות חברי ועדת הכנסת, ויש עוד מקום לסיעת מרצ שתיתן שם".

<ארבל אסטרחן: כמה זמן סיעה יכולה לא לתת את השמות?

<ארבל אסטרחן: ומה קורה בזמן הזה?

<ארבל אסטרחן: אף אחד מחבריה לא יכול לבוא, כי הכנסת לא בחרה את הנציג שלה?

ירדנה מלר-הורוביץ: ומי שיבוא – הוא חבר ועדה?

אברהם מיכאלי: אם הם לא באים, למי זה מפריע?

אברהם מיכאלי: אם הם לא באים, שלא יבואו.

אברהם מיכאלי: מה, אני צריך להיות מוטרד מזה?

<ארבל אסטרחן: אין לזה היום הסדרה.

<ארבל אסטרחן: מוצע כאן שבאמת הכנסת היא זו שתקבע את ההרכב לפי הצעת הוועדה המסדרת, והקביעה תהיה בהתחשב בהרכב הסיעתי של הכנסת, בגודל הסיעות וכן בהודעת הסיעות על שיבוץ חבריהן אם נמסרה.

<ארבל אסטרחן: פה מוצע להגיד שאם לא מסרה סיעה הודעה כזאת, יהיו חבריה רשאים להשתתף בישיבות ועדה כממלאי מקום, כלומר יש מקום למרצ וכל אחד יוכל לבוא, במשך תקופה שלא תעלה על 45 מיום שהכנסת בחרה את חברי הוועדה.

<ארבל אסטרחן: בחלוף התקופה לא יהיו חברי הסיעה רשאים להשתתף כחברי הוועדה בישיבותיה עד לבחירתם על-ידי הכנסת כחברי הוועדה.

אברהם מיכאלי: למה נולד הצורך הזה?

אברהם מיכאלי: עוד לא הבנתי.

<רונית חייקין-יעקבי: כן, רציתי לדעת באמת.

<רונית חייקין-יעקבי: מאיפה זה?

<ארבל אסטרחן: כי זה קרה גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת הנוכחית.

<ארבל אסטרחן: המליאה הרכיבה את הוועדה.

אברהם מיכאלי: שלא באו?

<ארבל אסטרחן: לא שלא באו אלא שהסיעה לא נתנה שמות.

צחי הנגבי: למה זה מפריע למישהו?

<רונית חייקין-יעקבי: זו בעיה של הסיעה.

<זהבה אילני: זו בעיה של הסיעות.

<ארבל אסטרחן: לא.

<רונית חייקין-יעקבי: למה?

צחי הנגבי: בואו וננסה להבין למה.

<ארבל אסטרחן: הרי הכנסת קבעה: "אלה חברי ועדת הכנסת, והאחרון הוא מרצ – נציג".

צחי הנגבי: מרצ לא מילאה נציג 97 ימים.

<ארבל אסטרחן: נכון.

<ארבל אסטרחן: אני חייבת לומר שהיתה מחלוקת גם אצלנו בלשכה המשפטית וגם כשדיברנו על זה עם ח"כים האם זה אומר שיש מקום למרצ וכל אחד יכול לבוא, ואז בעצם אין לה אינטרס לתת שם של חבר, או שמא זה אומר שכל עוד היא לא נתנה חבר אף אחד לא יכול לבוא.

צחי הנגבי: מה זה "לבוא"?

צחי הנגבי: להצביע הוא לא יכול.

<ארבל אסטרחן: להצביע.

צחי הנגבי: ממלא מקום יכול להצביע גם אם הוא לא מונה על-ידי הכנסת?

<זהבה אילני: אם אופוזיציה מתמודדת על ראשות ועדה, אז איך אנחנו יכולים לשבץ?

<זהבה אילני: אנחנו לא תמיד יכולים לשבץ במיידי.

<ארבל אסטרחן: עוד 45 יום?

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: השאלה היא: להצביע.

<זהבה אילני: הרי גם אנחנו לא הגשנו שמות.

<ארבל אסטרחן: 45 ימים?

<ארבל אסטרחן: לא.

אברהם מיכאלי: אומרים: חברים, שיגישו בזמן.

<ארבל אסטרחן: 45 ימים זה המון זמן אחרי שקמו הוועדות.

<ארבל אסטרחן: הרי יש זמן עד שנותנים - - -

<זהבה אילני: אבל האופוזיציה והקואליציה זה אותו סיפור.

צחי הנגבי: אני רוצה להבין את נושא ההצבעה.

צחי הנגבי: מרצ לא מינתה נציג – למה יש לה מישהו שיכול להצביע שם?

<ארבל אסטרחן: מה שקורה הוא שכשהקימו את הוועדות במליאה ידעו שרוצים שיהיה כך וכך לליכוד ושנתנו שמות ושיהיה כך וכך לעבודה וכו', וידעו שמגיע למרצ מקום בוועדת הכנסת.

<ארבל אסטרחן: אז כשהקריאו את ההרכב לאישור המליאה, אמרו: "אלה הם החברים, חבר הכנסת הזה, הזה והזה ומרצ".

<ארבל אסטרחן: ברגע שאמרו את זה במליאה, מה זה אומר?

<ארבל אסטרחן: נציג מרצ יכול לבוא ולהצביע או לא יכול?

<ארבל אסטרחן: וזאת בתקופה הזאת עד שנתנו שם.

<רונית חייקין-יעקבי: יש מצב שאת יכולה לא לתת לחבר-כנסת להצביע?

<ארבל אסטרחן: כן, כי המליאה לא בחרה אותו.

צחי הנגבי: הוא גם לא קיים.

צחי הנגבי: כתוב "מרצ".

<רונית חייקין-יעקבי: כאן יש לו מקום.

<רונית חייקין-יעקבי: בסדר, חבר'ה,...

צחי הנגבי: כתוב שיש מקום לסיעה, והסיעה יכולה לקבל החלטה מי האיש שלה.

צחי הנגבי: אבל, אם היא לא מקבלת - - -

<רונית חייקין-יעקבי: אז אתה מונע מהסיעה?

אברהם מיכאלי: יש פגיעה חוקתית בכך שסיעה מסוימת שהתרשלה ולא הגישה את המועמד שלה שזכויותיה נפגעו בזה שהם לא ישבו בוועדת הכנסת הזמנית?

אברהם מיכאלי: אני לא מבין את זה.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: אנחנו שואלים: מה הוא מחיר ההתרשלות?

אברהם מיכאלי: נכון, מה יקרה?

צחי הנגבי: איפה יש אינסנטיב?

צחי הנגבי: איפה נותנים תמריץ לסיעה לעמוד במחויבות שלה?

<ארבל אסטרחן: לדעתי, 45 ימים זה המון זמן.

<רונית חייקין-יעקבי: למה זה קריטי?

<ארבל אסטרחן: למה?

<ארבל אסטרחן: כי הפעם התעוררה מחלוקת אמתית.

<ארבל אסטרחן: אני חושבת שהייתה סיעה אחת, או שתיים, שמשכה ומשכה ולא נתנה שמות, והם באו ושאלו.

<רונית חייקין-יעקבי: למה?

<ארבל אסטרחן: לא יודעת.

<ארבל אסטרחן: זו סיעה קטנה.

צחי הנגבי: ויכוח פנימי.

אברהם מיכאלי: ויכוח פנימי שלהם.

<ארבל אסטרחן: הם באו ושאלו אותנו – כשהקריאו את ההרכב במליאה, אמרו שיש להם נציג – האם עכשיו הנציג יכול לבוא ולהצביע.

<ארבל אסטרחן: אני חייבת לומר שאני חשבתי שכן, ואחרים חשבו שלא.

<קריאה: שלא.

<קריאה: שלא?

רוברט אילטוב: זה נשמע "כן"?

צחי הנגבי: אפשר להאריך את זה מעבר ל-45 ל-60 יום, אבל יותר מחודשיים לקבל החלטה על מינוי בוועדה זה - - -

אברהם מיכאלי: כמה זמן הוועדה הזמנית קיימת?

צחי הנגבי: זה לא הזמנית.

אברהם מיכאלי: זה בכלל?

<ארבל אסטרחן: בכלל בוועדות.

צחי הנגבי: אוקיי, ניתן 60 ימים ונלך על הסעיף הזה.

<ארבל אסטרחן: אני חשבתי ש-45 ימים זה הרבה, אבל בסדר.

<אתי בן-יוסף: מהכנסת הבאה.

<ארבל אסטרחן: רק שלא יחשבו כל הסיעות שיש להן עכשיו 60 יום.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: עובדה שעשו את זה גם בלי זה.

<ארבל אסטרחן: הרי היום כבר נותנים זמן לסיעות מלכתחילה לתת את השמות.

<ארבל אסטרחן: כולם נתנו את השמות.

<ארבל אסטרחן: סיעה שלא נתנה – עכשיו לתת לה עוד 60 יום?

<ארבל אסטרחן: אני לא יודעת.

<ארבל אסטרחן: 45 יום לא נשמע לכם מספיק?

אברהם מיכאלי: אני חושב שזה פינוק לסיעות.

אברהם מיכאלי: שיתווכחו עד מחר ושיתנו את השמות בזמן, וזה הכל.

אברהם מיכאלי: אחר כך שיחליפו ביניהם את החברים.

צחי הנגבי: קודם כל, אלה באמת מקרים חריגים, כי לסיעה ולח"כים יש אינטרס להיות חברים בוועדות.

צחי הנגבי: זה קורה כשיש מחלוקת.

צחי הנגבי: אנחנו המתנו בסבלנות שבעה חודשים עכשיו למנות את הוועדה – מה ששר הביטחון ביקש – בעניין פטור לבנות.

צחי הנגבי: אבל גם זה הגיע עד- - -

<רונית חייקין-יעקבי: כמה זמן תמתין ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון?

צחי הנגבי: אני חושב שכבר היום יצטרכו לגמור את זה.

<עליזה בראשי: זה בוער לך עכשיו.

<עליזה בראשי: אחרי 60 יום זה לא בוער לךְ.

<עליזה בראשי: זה הכל עניין של...

<עליזה בראשי: זה לא אישי.

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: נלך לקראת האופוזיציה וניתן לה עוד 15 יום, כלומר זה 60 ימים.

<ארבל אסטרחן: אני רק מבהירה שב-60 הימים האלה כל אחד מהסיעה יכול להצביע בגלל שיש להם נציג.

<רונית חייקין-יעקבי: בדרך-כלל, הרי 98% נותנים את זה בזמן ו-2% לא נותנים.

<ארבל אסטרחן: אני מקווה שזה לא יגרום - - -

ירדנה מלר-הורוביץ: חל על זה שאם יש מחלוקת מי מייצג את הסיעה – זה יושב-ראש הסיעה?

<ארבל אסטרחן: כן.

צחי הנגבי: רבותי, אנחנו אישרנו רק דברים בודדים לדיון ההמשכי.

<אתי בן-יוסף: הצבעת, כן?

צחי הנגבי: אני מודה לכם.

צחי הנגבי: תודה רבה.

צחי הנגבי: הישיבה נעולה.