הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 19, 2013-11-19 09:00

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: אני בטוחה שבהמשך יצטרפו אלינו עוד מאחרים.

מיכל רוזין: אנחנו מתכנסים היום לדבר על ועדת – אם אפשר לקרוא לזה כך – חריגים בתחום הסיעוד בישראל.

מיכל רוזין: אנחנו התחלנו גם במושב הקודם לדון בכל תחום הסיעוד שיש בו מאפיינים רבים מורכבים וחלקם גם בעייתיים, גם מצד העובדים הזרים וכמובן גם מצד מקבלי השירות הסיעודיים, קשישים ונכים, ואנחנו מנסים באמת לרבע את המעגל ומנסים ליצור מצב בו כל הקבוצות מקבלות את השירות הטוב ביותר, הנכון ביותר, המותאם להם, שאף אחד לא ירגיש נפגע ומנוצל משום כיוון.

מיכל רוזין: אנחנו מבינים שלא תמיד זה פשוט ולפעמים יש כאן אינטרסים – אני לא אגיד סותרים – מצטלבים ואנחנו באמת מנסים ליצור מצב בו גם המטופלים והסיעודיים יקבלו את השירות הטוב ביותר כפי שמן הראוי המדינה תיתן להם ומצד שני העובדים יקבלו את היחס הראוי.

מיכל רוזין: נכנסים כאן כמובן גם נושאים של מדיניות של הממשלה לגבי כל הנושא של עובדים זרים.

מיכל רוזין: אנחנו כמובן, כמו שאמרתי, מנסים בין כל האינטרסים ליצור מצב.

מיכל רוזין: בסופו של דבר אנחנו צריכים לזכור שמדובר באנשים, בין אם אלה העובדים ובין אם אלה הנזקקים להם, ואנחנו צריכים ליצור מצב שכולם יכולים לחיות בכבוד.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת האמירה החשובה ביותר.

מיכל רוזין: נמצאים אתנו היום נציגי ועדת רוזנטל, אם אפשר לקרוא לה כך.

<מרים רוזנטל: לא.

<מרים רוזנטל: ועדת חריגים.

<מרים רוזנטל: במקרה כרגע אני יושבת ראש הוועדה.

מיכל רוזין: ועדת חריגים שהוקמה ב-2011 במטרה לטפל באותם מקרים חריגים בתחום הסיעוד.

מיכל רוזין: אנחנו ננסה להבין איך פועלת הוועדה, נבקש ממי שנעזרים בשירותיה להצביע על הבעיות שקיימות בשיטה הקיימת היום, אם יש בעיות, בתקווה שנמצא פתרונות גם נקודתיים אבל גם מערכתיים.

מיכל רוזין: בכל מקרה לא זנחתי את הרצון לקדם רפורמה כוללת בכל מה שקשור לעובדים זרים בסיעוד במדינת ישראל, אבל יותר מזה, לכל נושא הסיעוד במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אחת המטרות שלי, עת נכנסתי לכנסת, הייתה ליצור מצב שלכולנו יהיה ביטוח סיעודי במדינת ישראל ושיהיו כאן שירותי סיעוד כראוי.

מיכל רוזין: אני רוצה לפתוח עם דבריה של נטע ממחלקת המחקר של הכנסת.

מיכל רוזין: תני לנו קצת הקדמה בנושא ותאמרי מה קיים עד היום בחוק.

<נטע משה: בוקר טוב.

<נטע משה: שמי נטע משה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<נטע משה: אני אציג מסגרת כללית של נתונים לגבי עובדים זרים בסיעוד במשך השהות שלהם בארץ.

<נטע משה: נתונים מפורטים יותר על פעילות הוועדה, אני מעריכה שיציגו הנציגים מרשות האוכלוסין.

<נטע משה: קודם כל, על פי חוק הכניסה לישראל, התקופה המרבית לשהותם של עובדים זרים בסיעוד אמורה להיות חמש שנים אבל עובדים זרים בסיעוד נקבע בחוק ששר הפנים רשאי להאריך את ההעסקה וזאת בהתקיים שני תנאים: האחד, העובד הזר הועסק אצל המעסיק הסיעודי בשנה האחרונה שלפני תום האשרה שלו, ושנית, שיש גורם מוסמך – שזה עובד סוציאלי בעל כישורים, רופא או אח מוסמך – שנתן חוות דעת בכתב כי הפסקת העסקתו של העובד הזר במתן הטיפול הסיעודי תגרום לפגיעה קשה במטופל.

<נטע משה: במרץ 2011 התקבל תיקון לחוק ועל פי התיקון הזה אפשר להאריך את השהות של העובד הזר מעבר לחמש שנים גם אם הוא לא עבד לפני כן שנה אצל אותו מעסיק.

<נטע משה: בעקבות זה, וכמו שנקבע בחוק, הוקמה הוועדה המייעצת לשר הפנים לעניין מתן היתרים חריגים.

<נטע משה: הפעילות שלה מעוגנת בנוהל והוועדה הזאת אחראית לבחון את הטעמים ההומניטריים, את חוות הדעת, את הקשר וכיוצא בזה.

<נטע משה: עוד מה שנקבע בחוק זה שקיימת מכסה לגבי ההיתרים שבמסגרת הוועדה הזאת לתת.

<נטע משה: ב-2011 המספר עמד על מאה רישיונות, בשנת 2012 המספר עמד על מאתיים רישיונות.

<נטע משה: זאת הייתה סקירה קצרה ועכשיו קצת נתונים כדי להבין את סדרי הגודל של ענף הסיעוד, של עובדים זרים בישראל.

<נטע משה: נכון לספטמבר 2013, בישראל יש כמעט 52 אלף עובדים זרים בסיעוד, מתוכם ארבעים אלף חוקיים ו-11,700 עובדים לא חוקיים.

<נטע משה: מה זה עובד זר לא חוקי?

<נטע משה: זה מי שרישיונו אינו בתוקף או שהמעסיק שלו עם היתר לא בתוקף או אין לו היתר לסיעוד, או מי שעזב את המעסיק ועדיין לא מצא בתקופת הזמן הקבועה מעסיק חדש.

מיכל רוזין: זה כולל את אלה שנמצאים עכשיו לפתחה של הוועדה?

<משה נקש: הם נכללים בקבוצה של הלא חוקיים.

מיכל רוזין: למרות שהם כרגע עדיין באישור שלכם.

מיכל רוזין: תכף נבדוק את זה לעומק.

מיכל רוזין: הם נכללים בלא חוקיים.

מיכל רוזין: כמה מתוכם?

<משה נקש: כמה פניות שנמצאות בוועדה ותכף ניתן את כל הפרטים.

<נטע משה: אם אנחנו מסתכלים על מספר העובדים הזרים בסיעוד בארץ בתקופת זמן של השנים האחרונות, יש בעצם ירידה במספר.

<נטע משה: מ-2009 ועד 2013 הירידה היא בערך 4,500 עובדים זרים בסיעוד שנמצאים בארץ, מתוך זה החוקיים הם 3,500 – שמספרם ירד – והלא חוקיים מונים כאלף.

<נטע משה: נתון משלים לגבי כמה בעלי היתרים בסיעוד נמצאים מראה שבסוף יוני 2013 היו 56,200 אזרחים בעלי היתר להעסקת עובדים זרים בסיעוד, זה כולל גם אנשים שההיתר שלהם מוקפא, שיש להם היתר אבל הם לא בהכרח מעסיקים עכשיו עובד.

מיכל רוזין: זה לסוף יוני, בהבדל של מספר העובדים הזרים שהוא לסוף ספטמבר.

מיכל רוזין: כלומר, יש כאן פער.

<משה נקש: זה לא כולל את אלה שההיתר שלהם מוקפא אלא כולל את אלה שיש להם היתר אבל הם לא מעסיקים עובד זר.

<נטע משה: תודה.

<נטע משה: רוב האנשים האלה הם מעל לגיל פרישה, 85 אחוזים, והיתר הם נכים קטנים או נכים בגירים שלא הגיעו לגיל פרישה.

<נטע משה: לגבי משך השהות בארץ של עובדים זרים בסיעוד.

<נטע משה: כאמור, התקופה היא חמש שנים ומדברים על 63 חודשים, כשיש כמה חודשי התארגנות לפני היציאה.

<נטע משה: אם אנחנו בודקים לגבי העובדים שנמצאים היום, בעצם 45 אחוזים הם מעל התקופה הזאת של 63 חודשים.

<נטע משה: המספר הזה כולל עובדים חוקיים ולא חוקיים.

<נטע משה: אם נרצה להסתכל על החוקיים בלבד, 38 אחוזים נמצאים בישראל מעבר לתקופה של 63 חודשים.

<נטע משה: זאת אומרת, זה הליך שמתקיים, הוא שגרתי ואנחנו לא מדברים רק על החריגים שבחריגים.

<נטע משה: אם אנחנו בודקים לגבי העובדים הזרים הלא חוקיים, כמובן ששם השיעורים הרבה יותר גבוהים לגבי מי שנמצא כאן מעבר ל-63 החודשים.

<נטע משה: נקודה אחרונה, כדי לתת תמונה כוללת למגמות האלה, היא כניסה ויציאה של עובדים זרים בסיעוד מישראל.

<נטע משה: ב-2012 נכנסו לישראל כ-4,400 עובדים זרים בסיעוד.

<נטע משה: אם אנחנו מסתכלים על הטווח של שנים אחורה, שש שנים אחורה, לעומת 2007, חלה ירידה של 55 אחוזים במספר העובדים הזרים שנכנסו לישראל בין 2012 ל-2007.

מיכל רוזין: ירידה.

<נטע משה: כן, לגבי אלה שנכנסו כל שנה.

<נטע משה: במקביל חלה עלייה במספר העובדים הזרים שיוצאים מישראל בכל שנה.

<נטע משה: ב-2012 יצאו מישראל בסביבות 1,700 עובדים זרים בסיעוד.

<נטע משה: ב-2007 יצאו קרוב למאתיים.

<נטע משה: אנחנו עשינו כאן איזשהו חישוב קטן כדי לבדוק את השיעור, את היחס שבין מספר היוצאים והנכנסים בכל שנה.

<נטע משה: ב-2012 היחס הזה עמד על ארבעים אחוזים.

<נטע משה: אם אנחנו לוקחים את מספר העובדים הזרים שנכנסו לישראל, סדר גודל של ארבעים אחוזים מהם יצאו באותה שנה.

מיכל רוזין: באותה שנה?

<נטע משה: לא אותם אנשים.

<נטע משה: אם אנחנו מסתכלים על 2007, השיעור הזה היה רק שני אחוזים.

<נטע משה: זאת אומרת שהפער בין מספר הנכנסים למספר היוצאים מאוד מאוד הצטמצם.

מיכל רוזין: נשמע שהטענה של הממשלה שלא יוצאים מכאן אלא נשארים כאן, היא לא מדויקת.

מיכל רוזין: לא כצעקתה.

מיכל רוזין: המספר הכי חשוב שלא אמרת הוא מה הפער של אותם עובדים זרים, אותן ידיים עובדות שנזקקות כאן בישראל ובעצם לא קיימות כי את אומרת שמספר האישורים כמעט ולא ירד - אני רואה כאן הבדל של אלף – ולעומת זאת יש הרבה פחות נכנסים.

מיכל רוזין: זה אומר, לפי הנתונים האלה, שיש הרבה מאוד ביקוש ויש מעט מאוד היצע.

<נטע משה: מספר בעלי ההיתרים הוא 56 אלף בערך ומספר העובדים הזרים שנמצא כאן הוא 51-52 אלף.

<נטע משה: אפשר לעשות את החישוב.

<נטע משה: פער של בסביבות 3,000-4,000 אבל אולי אנשי רשות האוכלוסין יוכלו להסביר.

<משה נקש: הפער הוא יותר גדול.

שמעון סולומון: כי חלקם לא חוקיים.

מיכל רוזין: משה נקש מרשות האוכלוסין וההגירה, דייק את הנתונים שלנו וספר לנו על הוועדה, על עבודת הוועדה, מי מגיע לוועדה וכולי.

<מרים רוזנטל: אולי בענייני הוועדה נעשה פיצול.

מיכל רוזין: אין בעיה.

מיכל רוזין: בסדר.

<משה נקש: לגבי הנתונים.

<משה נקש: הפער הוא יותר גדול.

<משה נקש: יש לנו בסביבות 56 אלף בעלי היתרים ובסביבות 42 אלף שמעסיקים בפועל.

<משה נקש: זאת אומרת שהפער הוא יותר גדול.

<משה נקש: נכון שמהפער הזה צריך לצמצם כאלה שמעסיקים עובדים זרים שהבקשות שלהם נמצאות על שולחננו, שזה כמה אלפי בקשות.

מיכל רוזין: כמה?

<משה נקש: אנחנו עוד לא מיפינו לגמרי את כל הבקשות, אבל זה סדר גודל של 5,000 בקשות.

מיכל רוזין: 5,000 עובדים זרים שמועסקים כרגע.

<משה נקש: 5,000 בקשות.

מיכל רוזין: הגישו בקשות אבל כרגע הם נחשבים כשוהים ללא היתר.

<משה נקש: המשפחה מגישה בקשה לעובד זר.

מיכל רוזין: אותם עובדים נחשבים כרגע כשוהים ללא היתר.

<מרים רוזנטל: לא בטוח שהמספר הוא 5,000 כי מגישים בקשות היום ברגע שמעסיקים דקה.

<מרים רוזנטל: מיד פונים ומגישים את הבקשה.

<מרים רוזנטל: אם אחרי שבוע הבן אדם מחליט לא להעסיק את העובד הזר הזה או שלעובד הזר נראה שלא מתאים לו להיות שם, הם לא מודיעים על ביטול הבקשה ועבור העובד הזר הזה יכול להיות שמישהו אחר הגיש בקשה.

<מרים רוזנטל: אז יכול להיות שיש עובד זר אחד שיש לו שלוש בקשות בוועדה.

<מרים רוזנטל: עד שמגיעים לבדוק את זה, זה לוקח זמן.

<מרים רוזנטל: אם אנחנו מדברים על 5,000 או על אולי קצת יותר, אני לא המומחית בנושא של הרישומים המינהליים, אנחנו בהחלט רואים תופעה, ועליה אני אדבר, שאני לא יכולה להגיד לכם בצורה חד משמעית ש-5,000 אלה 5,000 עובדים ממש.

<מרים רוזנטל: יכול להיות שבגין אותו עובד הוגשו שלוש בקשות ואפילו ארבע בקשות.

מיכל רוזין: יש כאן כ-5,000 מעסיקים שכרגע מחכים לאישור.

<מרים רוזנטל: גם לא בטוח.

<מרים רוזנטל: אם מעסיק הגיש בקשה היום עבור איקס ואחרי שבועיים עבור וואי ואחרי חודש עבור זיד, יהיו לו בעיקרון שלוש בקשות בוועדה עד שימפו את זה ויורידו.

מיכל רוזין: אין מערכת מחשוב שאוטומטית רואה שהוגשה בגין אותו עובד עוד בקשה?

<מרים רוזנטל: בנושא הזה משה נקש ימסור את הנתונים.

מיכל רוזין: תחליטו מי מתחיל באיזה תחום ונשמע את כל הנתונים כדי שנבין את התמונה כי כרגע אנחנו מאוד מבולבלים ולכן התכנסנו כאן היום, כי לא רק אנחנו מבולבלים אלא גם היושבים כאן סביב השולחן מבולבלים.

<משה נקש: אני שוב אחזור על זה.

<משה נקש: יש לנו כיום במערכת בסביבות 5,000 בקשות שאנחנו עורכים עליהן בירורים בימים אלה.

<משה נקש: יכול להיות שחלקן, כמו שאמרה מרים, כבר לא רלוונטיות ומבוטלות כי העובד עזב או עבר למישהו אחר או המעסיק ביקש להפסיק את העבודה כי מצא עובד אחר.

<משה נקש: לכן אנחנו ממפים את זה ונתונים סופיים נעביר כשיהיו לנו.

<משה נקש: לגבי הפער.

<משה נקש: הפער, כפי שנטע ציינה, הוא פער שקיים והוא די יציב לאורך השנים האחרונות.

<משה נקש: זה לא פער שהיום פתאום יש לנו פער של 14 אלף בעלי היתרים לעומת מעסיקים בפועל אלא זה פער שקיים כבר לפחות במשך חמש השנים האחרונות והפער הזה הוא אחת השאלות שעומדת לפתחה של ועדה אחרת שהוקמה, שר הפנים מינה, והיא ועדת שושני.

<משה נקש: שם בודקים את הנושא הזה ואני מניח שמשם יצאו המסקנות וכולנו נבין באמת מה הפער האמיתי ומה הדברים שצריך לעשות כדי לפתור אותו.

<משה נקש: לעניין הוועדה שלנו.

<משה נקש: העברתם אלינו כמה שאלות ואני אענה באופן כללי, ואם יהיו שאלות בהמשך – כמובן נשיב עליהן.

<משה נקש: יש לנו את נוהל הוועדה שמפורסם באתר של רשות האוכלוסין.

<משה נקש: כל אחד בציבור יכול לראות אותו, כל אחד בציבור יכול להבין איך ולאן הוא מגיש את הבקשות.

<משה נקש: אנחנו מקבלים את הבקשות באמצעות מיילים או באמצעות פקסים.

<משה נקש: אגב, יכול להיות שבקרוב נערוך קצת שינויים בנוהל הזה ואנחנו כמובן נעדכן את הציבור, אבל כרגע זה הנוהל שמפורסם באתר.

<משה נקש: קיבלנו, כמו שאנחנו אומרים, על בסביבות 5,000 בקשות ואנחנו אמורים לפי הנוהל להתכנס אחת לחודשיים.

<משה נקש: שוב, לאור ריבוי הבקשות שנובעות מסיבות אובייקטיביות שאני אפרט בהמשך, הגדלנו את תדירות מפגשי הוועדה ואנחנו מתכנסים אחת לחודש וגם את זה אנחנו מתכננים להגביר.

מיכל רוזין: אני שמחה לשמוע.

מיכל רוזין: זו הייתה הבקשה הראשונה שלי.

<משה נקש: מן הסתם בוועדה בה אנחנו יושבים ודנים - ולדון בכל מקרה זה לא בדקה או שתיים אלא זה לוקח זמן ואנחנו צריכים להיכנס לכל המסמכים ולכל ההיבטים הסוציאליים והרפואיים – זה לוקח זמן.

מיכל רוזין: מי יושב בוועדה?

<משה נקש: יושבת ראש הוועדה היא עורכת הדין מרים רוזנטל, רננה לוי היא עובדת סוציאלית במקצועה שעובדת ברשות, מזל כהן שממונה ברשות האוכלוסין ואני.

<משה נקש: כמו שאמרתי, לוועדה לוקח זמן לדון בכל בקשה ואנחנו מספיקים לדון פחות או יותר בשבעים-שמונים תיקים בישיבת ועדה.

<משה נקש: זה רק מראה את הפער בין כמות הבקשות שיש לעומת כמות הבקשות שאנחנו לא מסוגלים לטפל בהן.

<משה נקש: הוועדה באה לתת מענה למקרים מאוד חריגים בהם יש קשר שאם ננתק את העובד הזר מהמטופל, ייגרם נזק למטופל דבר בו אף אחד לא רוצה.

<קריאה: לא רק.

<משה נקש: זאת הייתה הסיבה להקמת הוועדה.

מיכל רוזין: אני אתן לכולם לדבר.

מיכל רוזין: ניתן לו לדווח כדי שנוכל לשאול את השאלות.

<קריאה: היא הוקמה כדי לתת קודם כל מענה לאוכלוסיות שקשה להן למצוא עובד.

<משה נקש: השר שהקים את הוועדה, זאת הייתה הסיבה להקמתה.

מיכל רוזין: דברו אתי קודם כל ואל תנהלו דיון ביניכם.

מיכל רוזין: סיים את הדיווח ואחר כך אנחנו נפתח לשאלות ובסוף אתם תענו עליהן.

<משה נקש: הצגתי פחות או יותר את עבודת הוועדה.

<משה נקש: לגבי הנתונים.

<משה נקש: הוועדה קמה במחצית שנת 2011, בסביבות יוני.

<משה נקש: במרץ הוחלט על הקמת הוועדה אבל מינו אותה ביוני, אז התחלנו לעבוד.

<משה נקש: בחצי השנה הראשונה של 2011 קיבלנו כ-400 פניות והמלצנו לאישור - המכסה הייתה מאה, כמו שאמרה נכון נטע - על כתשעים בקשות.

<משה נקש: במהלך שנת 2012 התקבלו 3,300 בקשות.

<משה נקש: שם המכסה עמדה על מאתיים ומתוך כל ההמלצות לאישור בסופו של דבר אושרו כ-184 בקשות.

<משה נקש: בשנת 2013, בעצם עד היום, יש לנו עוד בסביבות 5,000 פניות – ואני מדגיש פניות ולא בקשות מכיוון שיש פניות שחוזרות על עצמן וכמו שאמרתי, אנחנו בדיוק ממפים אותן ולכן אני כרגע לא יכול למסור את מספר הבקשות המדויק – כאשר גם השנה המכסה היא מאתיים, והמלצנו לאישור לשר הפנים על כ-234 בקשות.

<משה נקש: יושבת ראש הוועדה פנתה במכתב לשר וביקשה להגדיל את המכסה.

<משה נקש: אנחנו כמובן ממתינים לתשובה בעניין הזה.

<קריאה: מה קורה עם אלה שלא אושרו?

<משה נקש: הבקשות עדיין נמצאות ומטופלות.

<משה נקש: גם כאלה שהומלצו לאישור בשנת 2012 או בשנת 2013, הכול בקשות שהתקבלו בסוף 2011 או תחילת 2012.

<משה נקש: אנחנו ממשיכים לטפל.

מיכל רוזין: אז השאלה היא מה קורה בשלב הביניים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה מה שרוצים לדעת.

<משה נקש: נכון.

<משה נקש: זאת הנקודה החשובה ביותר.

<משה נקש: בעצם היא גם אחת הסיבות לכמות הבקשות הגדולה שיש לנו.

<משה נקש: מה שקורה בשלב הביניים זה שבקשות שמתקבלות אצלנו, אנחנו נותנים תשובת ביניים למטופל שהבקשה שלו התקבלה והיא בטיפול וברגע שיש לו את מכתב הביניים הזה, בעצם מותר לעובד לעבוד אצלו, אצל המטופל, ולא תבוצע אכיפה כנגד המעסיק ולא תבוצע אכיפה כנגד העובד הזר וזאת עד שהוא יקבל תשובה סופית.

מיכל רוזין: כמה זמן בדרך כלל זמן ההמתנה הזאת?

מיכל רוזין: התקופה הזאת שהוא יכול להיות עם המכתב הזה ללא אשרה?

<משה נקש: הוא יכול להיות עם המכתב הזה עד שהוא יקבל תשובה.

<משה נקש: כמה זמן זה לוקח?

מיכל רוזין: בממוצע כמה זמן אנשים מחכים?

<משה נקש: אי אפשר לענות על זה ואני אסביר למה.

<משה נקש: כשיש לנו 5,000 בקשות והמסוגלות שלנו לטפל בבקשות היא הרבה פחות מכך, מן הסתם אנחנו לא יכולים לענות ולהגיד לך שתוך פרק זמן מסוים כולם יקבלו מענה.

<משה נקש: זה לא כך.

<משה נקש: אנחנו מודעים לבעיות שיש ויש לנו כמה רעיונות לפתרונות שיובאו בפני השר שלנו וסגנית השר שלנו וכשית

<משה נקש: קבלו שם החלטות, מן הסתם נודיע.

מיכל רוזין: רעיונות כמו מה?

<משה נקש: יש מספר רעיונות.

<משה נקש: אני לא רוצה לזרוק כאן דברים ואחר כך אנשים יתאכזבו.

מיכל רוזין: לפי החישוב שלי, אתם מצליחים לטפל גג, אם תתאמצו, כולל אם תשבו פעם בחודש, כמעט באלף מקרים.

<משה נקש: נכון.

מיכל רוזין: חמישית מהבקשות.

<קריאה: יש מישהו שקיבל תשובה שלילית?

<מרים רוזנטל: כן.

<משה נקש: אנחנו המלצנו על מספר בקשות לדחייה.

<משה נקש: שוב, צריך להבין שאנחנו לא מקבלים את ההחלטות אלא אנחנו ועדה מייעצת ואנחנו ממליצים לשר הפנים.

<משה נקש: המלצנו גם על כמה בקשות לדחייה ויצאו כמה דחיות, אבל לא הרבה.

<משה נקש: כמו שאמרתי קודם, עד שפונה לא מקבל תשובה שלילית, הסטטוס שהיה הוא אותו סטטוס והוא נשאר באותו מצב והעובד לא תבוצע כנגדו אכיפה ולא תבוצע כנגד המעסיק אכיפה עד שהוא לא קיבל תשובה שלילית.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: מרים רוזנטל, בוקר טוב לך.

מיכל רוזין: אני רוצה שתתייחסי גם להליך עצמו, איך זה קורה, וגם מה הם הקריטריונים.

מיכל רוזין: כלומר, מתי אתם מאשרים, מתי אתם דוחים.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים להבין את התמונה.

מיכל רוזין: אני מבינה שכל מקרה הוא מקרה לגופו, אבל בסך הכול אני בטוחה שאתם עובדים על בסיס איזה שהם קריטריונים או תפיסת עולם.

מיכל רוזין: נשמח לשמוע.

<מרים רוזנטל: נתחיל מכך שאני יושבת ראש הוועדה בערך ממחצית השנייה של 2011.

<מרים רוזנטל: אני לא הייתי בכל תהליכי החקיקה או בכל החשיבה שהייתה טרום התיקון לחוק.

<מרים רוזנטל: אני מניחה, וכאן אולי הידע המשפטי שלי אומר, שאם תיקנו את החוק, היו בקשות שכנראה הגיעו לשר, ללשכתו של השר, וכנראה הרבה פחות ממה שאנחנו עדים לו היום, והשר החליט שהוא רוצה שתהיה ועדה שהיא תרכז את כל הנושא הזה.

<מרים רוזנטל: באמת אנחנו רואים שמאותו רגע שהסעיף תוקן ומאותו רגע שהובא לידיעת הציבור הרחב הנושא הזה של האפשרות לפנות לוועדה ולקבל היתרים חריגים, ונקרא לזה היתרים חריגים, אנחנו רואים היצף.

<מרים רוזנטל: בחצי השנה הראשונה השר נתן מכסת היתרים של מאה והמלצנו על כמעט מאה.

<מרים רוזנטל: מיד אחרי חצי השנה הראשונה הצלחנו קצת לחשוב איך אנחנו עובדים ואז יצא הנוהל הראשון שהתחדש במשך הזמן.

<מרים רוזנטל: בשנה השנייה, שנת 2012, הגידול הוא פשוט אסטרונומי, אני אגדיר אותו כך, כי בחצי השנה הראשונה הגיעו, נניח לצורך העניין, 400 בקשות ואם אתה צופה שנה, אתה מצפה ל-800 אבל הגיעו בסביבות כמעט 3,000 בקשות ובשנה לאחר כן המספר עוד יותר גדול.

<מרים רוזנטל: כשאני מסתכלת על הנושא הזה, אני אומרת שוועדת החריגים הפכה להיות מסלול ישיר ראשון.

<מרים רוזנטל: כך לפחות נראה לי.

<מרים רוזנטל: אנחנו רואים גם בחלק מהבקשות את הבעיה הזאת.

<מרים רוזנטל: היום אנשים עם צרכים – וכולם הם בעלי צרכים, אנחנו לא מזלזלים באף אחד מכל אחד יש לו את הקושי האישי שלו, אם זה קשיש, אם זה נכה, אם זה קטין ולכולם יש את הקשיים שלהם – מסלול ראשון הוא קודם כל נעסיק מישהו שהוא חריג.

<מרים רוזנטל: כמעט כולם.

<מרים רוזנטל: המון בקשות.

מיכל רוזין: זה אומר שה חריג הופך להיות הכלל.

<מרים רוזנטל: נכון.

<מרים רוזנטל: את זה אני אומרת.

<מרים רוזנטל: החוק וכל העוסקים בנושא הזה צפו למספר מצומצם של בקשות, למשל 400, 500, 600, 700 אבל לא לדבר שקורה היום בפועל שלדעתי רק הולך ומתגבר.

<מרים רוזנטל: בתחילת הדרך כל מי שהגיש בקשה, טרם אישורה לא היה יכול לקבל את חוק הסיעוד כי לביטוח לאומי היה צריך להביא אישור שהאיש הוא המועסק, שהעובד הזר הוא חוקי, והם לא קיבלו.

<מרים רוזנטל: כאן הייתה התערבות בין רשות האוכלוסין והצרכים של האנשים בין המוסד לביטוח לאומי והתחילו לתת את חוק הסיעוד גם לאנשים שהגישו מכתב האומר שהבקשה התקבלה.

<מרים רוזנטל: אז אנחנו רואים, ואנחנו רואים את זה ממש, שאנשים עוד טרם התקשרות – ויש לנו גם בקשות כאלה – קודם כל כותבים מכתב, מיד עם האישור שיוצא די מהר הולכים למוסד לביטוח לאומי.

<מרים רוזנטל: באותו רגע שהם רשומים במוסד לביטוח לאומי, הם מקבלים את חוק הסיעוד ואחר כך אפילו לא תמיד מעדכנים את הוועדה בכך שהבקשה בוטלה כבר כי הם לא הסתדרו ביניהם.

<מרים רוזנטל: לכן יש לנו המון בקשות.

מיכל רוזין: אני לא הבנתי עד הסוף את הדוגמה הזאת.

<מרים רוזנטל: אני אסביר.

<מרים רוזנטל: אני מכירה את חוק הסיעוד.

<מרים רוזנטל: אני מכירה את זה כי עם אימא שלי זיכרונה לברכה עברתי 12 שנים שהיו לה עובדים זרים שונים.

<מרים רוזנטל: היא הייתה גם זכאית לחוק הסיעוד.

<מרים רוזנטל: חוק הסיעוד מדבר על אנשים מבוגרים שההכנסות שלהם מצומצמות.

מיכל רוזין: אני יודעת מהו חוק הסיעוד.

מיכל רוזין: אני מבינה שהקלו.

מיכל רוזין: כלומר, לא אמרו רק כשיש לך אישור אתה יכול לפנות ולבקש אלא ברגע שיש לך אישור שפנית, אתה יכול ללכת לביטוח לאומי.

<מרים רוזנטל: יש לך אישור שהגשת בקשה.

מיכל רוזין: אבל הוא פונה אליכם כאשר יש לו מועסק.

<מרים רוזנטל: לא תמיד.

מיכל רוזין: אחרת למה הוא צריך ועדת חריגים?

<מרים רוזנטל: לא תמיד.

<מרים רוזנטל: לפעמים כן.

<מרים רוזנטל: הוא התחיל להעסיק אותו.

מיכל רוזין: הוא צריך להגיש שם של עובד.

מיכל רוזין: הוא לא יכול לפנות בלי שם של עובד.

<מרים רוזנטל: נכון.

<מרים רוזנטל: יש לנו בקשות של אנשים שטרם התקשרו אבל רוצים להתקשר.

מיכל רוזין: טרם התקשרו עם אותו אדם ספציפי.

<משה נקש: צריך לזכור שמטרת הוועדה והמטרה של התיקון של הסעיף בחוק היא למנוע פגיעה במטופל כתוצאה מניתוק מהעובד הזר.

<משה נקש: כשבאים אנשים ומגישים בקשות עוד טרם העובד הזר התחיל לעבוד או לאחר יום אחד שהוא עובד, מן הסתם זה לא מה שאמור לענות לתיקון הסעיף בחוק.

<מרים רוזנטל: אני לא מדברת כרגע על איך הוועדה עובדת.

<מרים רוזנטל: אני רק מסבירה, לפי ההסתכלות שלי כיושב ראש ועדה ושל כל חברי הוועדה ביחד, למה יש הצפה כזאת של בקשות ולמה הוועדה הזאת שהייתה אמורה לטפל במקרים ממש חריגים הפכה להיות מסלול ירוק, נקרא לו כך.

מיכל רוזין: זה בהיעדר מסלול ירוק אחר.

<מרים רוזנטל: כן.

<קריאה: המסלול הירוק הוא הנורמה.

מיכל רוזין: אדם פונה לוועדת חריגים.

מיכל רוזין: אם קיים המסלול הירוק הרגיל והנכון שהוא יכול לפנות דרכו, למה הוא צריך ועדת חריגים?

מיכל רוזין: השאלה האם הוא רוצה להעסיק מישהו שכבר נמצא בארץ ואין לו היתר והוא רוצה להכשיר אותו, שגם זה מעיד על תופעה.

מיכל רוזין: תראו, אנחנו מציפים כאן את התופעות.

מיכל רוזין: אם יש תופעה כזאת, כנראה שיש כאן ביקוש לאותם אלה שנמצאים כבר בארץ, יודעים עברית, יש להם את ההכשרה, הם מיומנים לכך.

מיכל רוזין: ההוא שמע שההיא, סליחה, נפטרה והוא רוצה לקחת את העובד שלה כי הוא כבר מיומן, כי הוא כבר מכיר, כי הוא כבר יודע ולכן הוא פונה לוועדת חריגים.

מיכל רוזין: הבנתי נכון?

<מרים רוזנטל: כן.

מיכל רוזין: יש כאן תופעה שאנחנו צריכים לתת לה מענה.

מיכל רוזין: אנחנו לא צריכים להתעלם ולהגיד שהיא לא שייכת לוועדה שלנו.

מיכל רוזין: צריך לומר שאולי היא שייכת לוועדה הזאת, אבל יש כאן תופעה ואנחנו צריכים להידרש לה.

<מרים רוזנטל: מה שקרה זה שהרשות – כי היא נותנת את המענה המינהלי וההכנה לישיבות הוועדה – לא נערכה לכמויות כאלה של חומר.

<מרים רוזנטל: צריך להבין שכל רגע זה מכתב נוסף.

<מרים רוזנטל: האנשים שמגישים את הבקשה, רובם מגישים אותה לבד ואולי הם לא כל כך מתמצאים בנושא הזה.

<מרים רוזנטל: אני יודעת שחברות הסיעוד – נקרא להן כך, אני לא יודעת איך קוראים להן במינוחים המקצועיים – אמורות לא להיות מעורבות בתהליך הזה.

<קריאה: הלשכות הפרטיות.

<מרים רוזנטל: אם פגעתי במישהו, סליחה.

<מרים רוזנטל: לשכות פרטיות.

<מרים רוזנטל: הן לא אמורות להיות בתוך התהליך הזה.

<מרים רוזנטל: לכן יש הרבה מאוד פעמים שהבקשות שמוגשות הן חסרות ואז צריך לפנות, צריך לאתר, צריך לחפש, צריך לקבל וכולי.

<מרים רוזנטל: זה המון ניירת שאין ספק שהיא מקשה על עבודת הוועדה.

<מרים רוזנטל: ב-2011 אנחנו ביקשנו לכתוב קריטריונים ולפרסם אותם.

<מרים רוזנטל: בטרם זה הגיע לשר ב-2011, נאמר לנו שאנחנו לא יכולים נכון לאותה תקופה לפרסם קריטריונים שיעצרו את זרם הבקשות.

<מרים רוזנטל: אנחנו צריכים להבין שיש לנו בקשות של אנשים לעובדים זרים שנמצאים כאן יותר מעשר שנים.

<מרים רוזנטל: לכן אין קריטריונים.

<מרים רוזנטל: שאלת אותי על קריטריונים.

<מרים רוזנטל: אין כרגע קריטריונים.

מיכל רוזין: אם כן, על פי מה החליטו?

<מרים רוזנטל: עוד שנייה.

<מרים רוזנטל: אני רוצה לסיים את הנקודה ומיד אני אעצור כדי לקבל שאלות מכבודכם.

<מרים רוזנטל: השר גדעון סער נכנס לתפקידו במרץ-אפריל ואחד הדברים שעלה, אני מניחה, הראשונים – כי בחודש מאי כבר הייתה לנו ישיבה אצלו בנושא הזה של הסיעוד – היה נושא ועדת החריגים.

<מרים רוזנטל: הנושא הכללי גם נפתח והוא קיבל מאתנו סקירה.

<מרים רוזנטל: ב-2013 אושרו מאתיים היתרים.

<מרים רוזנטל: אתם צריכים להבין את הפערים בהם אנחנו מדברים.

<מרים רוזנטל: מאתיים היתרים לעומת 5,000 בקשות.

מיכל רוזין: הבעיה היא במסלול.

<מרים רוזנטל: כן.

<מרים רוזנטל: הוחלט אז על ידי השר להקים ועדה שנקראת ועדת שושני, לפי שם יושב ראש הוועדה, שהיא תבחן את כל נושא הסיעוד - אני לא מעורה בכל נושא הסיעוד – וגם תדון בענייני ועדת החריגים כי זה חלק מתוך המכלול ואי אפשר להחריג את זה לחלוטין.

<מרים רוזנטל: סגנית השר יושבת – אני לא אגיד ברמה יום יומית, אבל ברמה מאוד קרובה - על נושא הסיעוד וגם על נושא ועדת החריגים.

<מרים רוזנטל: יש התדיינויות שונות לפתרונות אבל כל זה לא יקרה, אני מניחה – וכאן אני אומרת שאני מניחה כי רק ביום ראשון אני אהיה בוועדה להציג את הנושא של ועדת החריגים – עד שהוועדה תמליץ את המלצותיה לשר שהוא יצטרך להיות זה שיכריע בנושא כי ועדת שושני היא ועדה מייעצת לצורך העניין.

<מרים רוזנטל: זה לגבי השאלה היכן אנחנו עומדים כרגע.

<מרים רוזנטל: לכן עדיין אין קריטריונים.

מיכל רוזין: איך אין קריטריונים?

מיכל רוזין: הוקמה הוועדה מתוקף חוק.

<מרים רוזנטל: נכון.

<מרים רוזנטל: אין קריטריונים.

מיכל רוזין: היא התחילה את עבודתה לפני שלוש שנים.

מיכל רוזין: איך אין קריטריונים?

מיכל רוזין: זה שהוקמה עכשיו ועדת שושני והיא תשב ותדבר, והיא גם תופיע בפני הוועדה הזאת כאשר תסתיים עבודתה ונשמע אתה דברים, איך אין קריטריונים?

<מרים רוזנטל: חברת הכנסת רוזין, הקריטריון היחיד שהמחוקק נתן לנו הוא לראות את הקשר עם המטופל, כמה הוא חזק, כמה הוא יכול לפגוע בו.

<שמחה בניטה: זה ממש לא מדויק.

<שמחה בניטה: חברת הכנסת, זה לא מדויק.

<שמחה בניטה: אנחנו דאגנו להעביר את החוק.

מיכל רוזין: כולם ידברו ואנחנו נשאל את השאלות.

<מרים רוזנטל: עם כל הכבוד יש חוק ומה שכתוב בחוק, זה מה שמנחה אותנו.

<מרים רוזנטל: מה הם הקריטריונים שנמצאים בפני הוועדה.

<מרים רוזנטל: ראשית, בודקים את הנתונים שמובאים על ידי המבקש, שזה המעסיק לצורך העניין, כך קוראים לו, וממול את העובד הזר, את היסטוריית ההעסקה של העובד הזר.

<מרים רוזנטל: יש מקרים בעיקר כאשר לעובד הזר יש בעיות כאלה ואחרות שמדווחות ונמצאות אצלנו בידיעת הרשות, אנחנו ממליצים לנתק את הקשר הזה אם הוא בכלל קיים.

<מרים רוזנטל: מה שעומד לנגד עינינו בעיקר זה אם העובד הזר הוא עובד יציב, נקרא לו כך, בעבודה שלו, אם הקשר ינותק הוא יכול לגרום נזק בלתי הפיך למעסיק.

<מרים רוזנטל: זה הקריטריון היחיד נכון להיום, חוץ מהבדיקה של העובד הזר.

<מרים רוזנטל: כלומר, יש כאן שני קריטריונים.

<משה נקש: אלה לא קריטריונים.

<משה נקש: אלה קווים מנחים.

<מרים רוזנטל: קווים מנחים.

<מרים רוזנטל: זה לא קריטריון.

<משה נקש: בעצם לוועדת החריגים אין שיקולים.

<מרים רוזנטל: היא ועדה הומניטרית מיוחדת.

<מרים רוזנטל: אי אפשר להגיד שזה יותר או זה פחות.

<מרים רוזנטל: אני בשר ודם, אלוהים לא חנן אותי בקשר הישיר כמו אחד הרבנים שאמר שיש לו קשר ישיר ואלוהים אומר לו מה לעשות, ולכן אנחנו עושים את מיטב יכולתנו שזה אומר שאני לא יודעת להגיד שאדם בן תשעים שהוא נכה, חולה במחלת אצלהיימר וכולי, מצבו יותר קל מאשר מצבו של נכה קטין או נכה בגיר והוא חולה במחלה כזאת או אחרת.

<מרים רוזנטל: אין לנו את היכולות האלה.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שלחלקכם יש קצת את בחירתה של סופי, כי אם יש כאן מאתיים היתרים בלבד, בסוף את בוחרת בין הילד האוטיסט לבין הנכה הקשיש.

<מרים רוזנטל: נכון.

<מרים רוזנטל: לכן אנחנו לא עושים את ההעדפות.

מיכל רוזין: איך אתם מתעדפים?

מיכל רוזין: את יושבת על אלפי בקשות.

מיכל רוזין: איך את מתעדפת?

מיכל רוזין: יש לך על שולחנך כ-5,000 בקשות.

מיכל רוזין: האם הראשון שנכנס לפני כבר שלוש שנים שאת בודקת אותו, או לא יודעת כמה שנים, הוא הראשון שאת בודקת?

מיכל רוזין: הכי דחוף שנכנס, אותו את בודקת ומאשרת?

מיכל רוזין: איזה תעדוף אתם עושים?

מיכל רוזין: האם במקרה מה שנשלף מהערימה, את אומרת שעכשיו תבדקי את זה?

<מרים רוזנטל: לגבי הנושא של מה יבוא קודם, זה משתנה כי אני לא יושבת על הברז.

<מרים רוזנטל: אני מבקשת שיביאו את הבקשות הישנות אבל הרבה פעמים מגיעות בקשות חדשות מאוד מאוד דחופות והצוות המינהלי ברשות האוכלוסין מקבל אותן.

<מרים רוזנטל: יכול להיות שאנחנו נדון גם ב-2012 וגם ב-2013 באותה ישיבה.

מיכל רוזין: איך את עושה את התעדוף?

מיכל רוזין: מי לוקח את ה-5,000 ואומר שהיום נדון באלה ואלה.

<מרים רוזנטל: בעניין הזה ישיב משה נקש.

מיכל רוזין: זאת שאלה קריטית.

מיכל רוזין: אני מקבלת מאות מיילים ביום עם פניות ציבור ואני עושה סקרימינג מי הראשון שנכנס ועד האחרון ורואה מה הכי דחוף לטיפול היום ואת השאר דוחה למחר-מחרתיים.

מיכל רוזין: כך אתה עובד.

מיכל רוזין: השאלה איך אתה עושה את זה.

מיכל רוזין: יש לך עכשיו 5,000 פניות.

מיכל רוזין: אתה מכנס את הוועדה מחר בבוקר, איזה פניות אתה מביא לשולחנה?

<משה נקש: אני אענה לשאלת היושבת ראש.

<משה נקש: ככלל אנחנו דנים בבקשות בדרך כלל לפי סדר הגעתן.

<משה נקש: זה הכלל הבסיסי.

<משה נקש: נכון שישנם מקרים קשים מאוד וחריגים מאוד שלפעמים אנחנו צריכים לדון בהם כמו חולי ניוון שרירים במצב מאוד קשה.

<משה נקש: במקרים קשים אנחנו כן דנים לפי ההנחיה, לפי מה שנקרא רוח המפקד.

מיכל רוזין: איך אתה יודע?

<משה נקש: מה זאת אומרת?

<משה נקש: אנחנו מקבלים פניות.

מיכל רוזין: שאלה מאוד פשוטה.

מיכל רוזין: מי עובר על הבקשות?

מיכל רוזין: עכשיו מגיעה פנייה, מי קורא אותה ראשון ואומר שזה יכול לחכות או זה דחוף?

<משה נקש: חשוב להבין שכל מי שלא עולה לדיון בוועדה או מאושר, זה לא שאנחנו אומרים לו שסיימנו את המכסה וכל השאר מקבלים דחייה.

<משה נקש: זה לא המצב.

<משה נקש: המצב שאנחנו אפשרנו אותו ברשות במודע הוא לא לפגוע במטופל ולא לפגוע בעובד הזר אלא לתת להם עדיין לבצע את ההעסקה הזאת עד שהם יקבלו תשובה סופית.

<משה נקש: לכן, אם לא דנו במישהו, דינו פחות או יותר די דומה לדין אישור.

מיכל רוזין: בכל מקרה, עדיין לא הבנתי איך אתה עושה את הסינון הראשוני לפחות ובמי אתה מטפל ראשון.

מיכל רוזין: האם זה ראשון נכנס, ראשון יוצא?

<משה נקש: הסינון הראשוני הוא הראשון שנכנס, הוא הראשון שעולה לדיון בוועדה.

<משה נקש: חוץ מזה, יש עוד מקרים מאוד מאוד חריגים שהעובדים אצלנו ברשות שמקבלים את הבקשות, קוראים אותן ופותחים את התיקים ומעדכנים אותם, נתקלים בהן ורואים אותן והם מביאים אותן לשולחן הוועדה.

מיכל רוזין: זאת תשובה.

מיכל רוזין: זאת אומרת, יש מישהו שקורא.

<משה נקש: כן, בהחלט.

<משה נקש: אנשים שמזינים את הבקשות.

מיכל רוזין: קורא את הפנייה ואומר שהיא דחופה.

מיכל רוזין: אם יש מי שמזין את הבקשות, איך אתם לא רואים הצלבות של אותו עובד שמופיע כמה פעמים או אותו מעסיק שמופיע כמה פעמים?

<משה נקש: אנחנו רואים.

<מרים רוזנטל: אם כולם ידברו ביחד, לא נוכל להשיב.

מיכל רוזין: אני מנהלת את הישיבה.

<מרים רוזנטל: כן, אבל אני מרגישה מאוד מותקפת.

מיכל רוזין: לא, ממש לא.

מיכל רוזין: לכל אחד תהיה זכות דיבור.

<אבנר עורקבי: אף אחד לא תוקף אותה.

<אבנר עורקבי: למה היא אומרת שתוקפים אותה?

מיכל רוזין: משה בזכות דיבור.

<משה נקש: שוב אני אומר כמו שאמרנו מלכתחילה.

<משה נקש: הוועדה, עת הוקמה, לא נערכנו ולא חשבנו שהמספר יגיע לממדים האלה ולכן כאשר קיבלנו את הבקשות בהתחלה, אלה היו בקשות בודדות.

<משה נקש: ראינו שזה מגיע לממדים כאלה, התאמנו את מערכת המחשוב שלנו לנושא הזה ולכן עד שהמערכת הזאת קמה, לקח זמן ויש לנו סוג של גיבנת מאחורינו אתה אנחנו צריכים להתמודד ולטפל בה, דבר אותו אנחנו עושים.

<משה נקש: אנחנו לקראת סיום המיפוי הזה.

מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר.

מיכל רוזין: אנחנו כאן לא כדי לתקוף אף אחד אלא אנחנו מנסים לשאול את השאלות כדי לקבל תשובות, כדי להציף איפה הבעיות ויכול להיות שגם נעזור מול השר בראיית הבעיות ואת התופעה ולטפל בה.

<משה נקש: לדעתי אין מישהו סביב השולחן הזה שהוא לא בעד הנושא הזה, שהוא לא רוצה לסייע למטופלים.

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון ואחר כך נעשה סבב של שאלות אותן תרשמו לעצמכם ואחר כך תענו.

מיכל רוזין: אני גם מבקשת לא לפתוח דיונים צולבים.

<מרים רוזנטל: עוד לא דיברנו עןל איך עובדת הוועדה כי גם לזה יש חשיבות.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: חשוב לי לשמוע.

<מרים רוזנטל: חומר שנאסף על ידי הרכזים, בקשות שנאספות על ידי הרכזים, מגיע אלי, קודם כל למשה נקש שעובר עליו.

<מרים רוזנטל: יש שם את כל הנתונים שאנחנו צריכים לצורך הדיון.

<מרים רוזנטל: הבקשות מועברות אלי ואני נותנת את דעתי בערך שבוע מראש ואז הישיבה, כשהיא מתקיימת, למעשה כל חברי הוועדה מקבלים את כל הנתונים, את כל הדברים שמופו בבקשה והם באים פחות או יותר מוכנים לישיבה.

<מרים רוזנטל: לפעמים צריך השלמות.

<מרים רוזנטל: כמו שאמרתי בהתחלה, חלק גדול של הבקשות מוגש לא באופן שלם ואי אפשר לטפל בהן אלא צריך לעשות השלמות.

<מרים רוזנטל: בחלק מהבקשות הוועדה סבורה שיש לערוך ביקור בית בבית המעסיק.

מיכל רוזין: את זה רציתי לשאול, אם יש אפשרות להופעה בפני הוועדה.

<מרים רוזנטל: לא.

<מרים רוזנטל: הופעה פרונטלית, לא כי כמו שאת מבינה, גם את מה שאנחנו עושים כרגע, אנחנו לא נגיע לעשות את זה אבל אם אנחנו סבורים שיש מקום לעשות בדיקה, יש תת ועדה לצורך העניין הזה לביקורי בית של רננה לוי - שהיא עובדת סוציאלית, נותנת נופך מאוד רציני לוועדה בכל הנושאים שקשורים לסיעוד ולמצבים הרגשיים הללו – ומשה והם יוצאים לביקורי בית ומדווחים לנו אחר כך על הביקור, מה היה שם ומה דעתם אחרי הביקור שהם ערכו.

<מרים רוזנטל: הם מראיינים גם את המעסיק וגם את העובד הזר.

<מרים רוזנטל: אנחנו מקבלים פן נוסף.

<מרים רוזנטל: ביקורי הבית, כמובן מבחינת צריכת זמן, זה צורך הרבה זמן כי כמו שאתם מבינים זה בכל הארץ.

<מרים רוזנטל: עוד קריטריון – לא נקרא לזה קריטריון אלא עוד קו מנחה – איפה גר או מתגורר המעסיק כי יש לנו בקשות מהפריפריה, מושבים, ישובים מאוד רחוקים מאילת ועד רמת הגולן.

מיכל רוזין: שמראש את יודעת שקשה לשבץ שם עובד.

<מרים רוזנטל: כן.

<מרים רוזנטל: אנחנו כן לוקחים את זה בחשבון עת אנחנו רואים את הבקשות ממקומות הישוב הללו.

<מרים רוזנטל: אנחנו מתייחסים גם לאזורי קווי עימות.

<מרים רוזנטל: גם באזורי קווי עימות יש קשיים במציאת עובד זר שיהיה מוכן לעבוד שם.

<מרים רוזנטל: אז אנחנו מגבשים את ההמלצה שלנו ואנחנו מוציאים את ההמלצה שלנו אל השר עם מכתב מלווה כדי שהוא יוכל לגבש את החלטתו כי אנחנו ועדה ממליצה בלבד.

<מרים רוזנטל: ממש לאחרונה הגשתי בקשה לשר, מכיוון שחרגנו מהמאתיים והסברתי שכולנו בני אדם ואנחנו לא יכולים להגיד שאנחנו מעדיפים את זה על פני זה.

<מרים רוזנטל: ביקשנו תוספות של היתרים.

מיכל רוזין: זה דורש תיקון חקיקה?

<מרים רוזנטל: זה דורש צו.

<מרים רוזנטל: במכתב הזה פנינו לשר ואמרנו לו שכמובן שבישיבות הבאות שיהיו לנו עוד השנה הזאת, זה ברור, אם כבר חרגנו, בוודאי נחרוג יותר ושייתן את דעתו להמשך קיום הוועדה כי למעשה נכון להיום נגמרה המכסה.

<מרים רוזנטל: לא אנחנו גמרנו אותה, אלא מכסת ההיתרים הסתיימה.

מיכל רוזין: לא הפסקתם את עבודתכם.

<מרים רוזנטל: לא.

<מרים רוזנטל: ממש לא.

מיכל רוזין: ממשיכים לבדוק.

מיכל רוזין: מקסימום זה יהיה על מכסת 2014.

<מרים רוזנטל: בחצי השנה הראשונה אמרו לנו שנשב רבעים של שנה ועל כל רבע, אם אנחנו מדברים על שנת 2012, נדון ברבע מהתיקים ואז נחליט ברבע מהמכסה.

<מרים רוזנטל: זה היה פשוט בלתי אפשרי וגם לא נכון.

<מרים רוזנטל: זה גם לא נכון כי נגיד מגיעה כרגע בקשה מאוד מאוד דחופה של ילד שצריך לצאת לניתוח.

<מרים רוזנטל: הדברים האלה נמצאים על שולחננו.

<מרים רוזנטל: המון רגש, המון רגישות, המון חמלה והמון שכל צריך להפעיל כדי לתת מענה לחריגים הללו.

<מרים רוזנטל: אין ספק שכל נושא הסיעוד צריך לעבור רביזיה, כמו אנחנו רואים את זה מהפריזמה הצרה והקטנה שלנו ואנחנו מניחים שזה יעבור.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון ואחר כך נפתח את הדיון להערות.

מיכל רוזין: אנא, רשמו את כל השאלות ואת התשובות אתם תתנו בסוף באופן מרוכז.

שמעון סולומון: באמת אני רוצה להבין לעומק כי זאת הזדמנות לפגוש אתכם ולשאול את הדברים כי משרד הפנים הוא אחד המשרדים שהכי קשה להשיג אותו.

שמעון סולומון: אולי לא אתם, אבל יש מחלקות כאלה.

<מרים רוזנטל: חבר הכנסת סולומון, הטלפון שלי באתר וכולם מגיעים אלי.

שמעון סולומון: זאת הזדמנות טובה לנצל אותה כדי להבין קצת לעומק.

שמעון סולומון: קודם כל, אם יש ועדת חריגים, כאשר ועדת חריגים הופכת להיות לכלל, יש בעיה.

שמעון סולומון: צריך לבדוק את המערכת.

שמעון סולומון: כלומר, ועדת חריגים כשמה כן היא, צריכה לטפל בחריגים, במספרים בודדים, כי היא לא מחליפה את הנוהל, היא לא מחליפה את המקצועיות, היא לא מחליפה את השגרה שבמשרד צריך לטפל בזה.

שמעון סולומון: אם מגיעים עובדים צבועים לתפקידים מסוימים כבר מארץ מוצאם והם יודעים מה הם צריכים לעשות כאן בלי להתעלם משינויים כאלה ואחרים שיכולים להיות, בסוגיה הזאת אנחנו צריכים לבדוק כי יש כאן משהו קלוקל ואנחנו לא צריכים להיות צד בעניין הזה.

שמעון סולומון: הדבר השני.

שמעון סולומון: כל עובד זר מגיע לחמש שנים ויש שני קריטריונים לפיהם יכולים לאשר לו.

שמעון סולומון: אחד הקריטריונים הוא שהעובד הזר הועסק אצל מעסיק הסיעוד בשנה האחרונה, הקודמת, לבקשת ההארכה.

שמעון סולומון: האם זאת לא פרצה?

שמעון סולומון: האם לא יכולה להיות פרצה בעניין הזה עם עובד זר שרוצה להאריך את השהות שלו כאן?

שמעון סולומון: הוא מחליף בשנה האחרונה עובד זר ואז זה הופך להיות איזשהו אמצעי.

שמעון סולומון: האם אין פרצה בעניין הזה?

שמעון סולומון: האם יש תלונות בעניין הזה על כך שעוזבים אותם בשנה האחרונה?

מיכל רוזין: תכף נשמע את התלונות.

שמעון סולומון: הנקודה השלישית.

שמעון סולומון: אמרה יושבת ראש הוועדה שאולי אנחנו צריכים לשמוע את הוועדה, ואולי לזמן אותה כאשר תסיים את עבודתה.

שמעון סולומון: אני חושב שההפך צריך להיות.

שמעון סולומון: צריך לשמוע אותה לפני סיום העבודה.

שמעון סולומון: כשיש ועדה, בדרך כלל ועדה שממונה על ידי שר, הדבר הראשון שהיא עושה לפני שהיא מתחילה לפעול, היא מזמנת ופוגשת את כל האנשים שמסביב כדי ללמוד כמה שיותר ואחר כך להתכנס.

שמעון סולומון: כאן יש משהו שנצבר.

שמעון סולומון: יש כאן פגישות, יש כאן דעות, יש כאן חומר, הכול מתנקז אליך.

שמעון סולומון: מן הסתם יש לנו SAY בעניין הזה.

שמעון סולומון: לכן אני חושב שלפני שהם מסיימים את העבודה שלהם, צריך לזמן אותם לכאן כדי לשמוע ולהשמיע.

מיכל רוזין: הם לא הסכימו.

מיכל רוזין: הם לא הסכימו להגיע לכאן אבל אנחנו נבקש להופיע בפניהם.

שמעון סולומון: לא משנה היכן המקום.

שמעון סולומון: גם אם צריך ללכת לחיפה, ללכת אליהם כי המטרה היא להשמיע ולשמוע ולא חשוב היכן מתקיים הדיון.

שמעון סולומון: לכן אני חושב שבסופו של דבר חשוב שתהיה פגישה לפני כדי להשמיע.

שמעון סולומון: השאלה האחרונה אליכם.

שמעון סולומון: אם יש בסך הכול מאתיים היתרים, שזאת מכסה, האם זה נקבע שרירותי או שזה על פי ההיצע או שזה משתנה כל שנה או כל חמש שנים?

מיכל רוזין: כל שלוש שנים.

שמעון סולומון: המטרה היא לא להביא עובדים זרים אלא המטרה היא לתת מענה לאנשים.

שמעון סולומון: ההיגיון אומר שהמספר הזה אמור להשתנות כל כמה שנים.

שמעון סולומון: יכול להיות פחות, יכול להיות יותר, אבל לפי ההיצע אם עושים עבודה מקצועית.

שמעון סולומון: אני שואל האם יש מחשבה או דיון, האם זה נשמע לכם הגיוני ומה אתם מתכוונים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אנחנו נפתח סבב.

מיכל רוזין: כולם רשומים.

מיכל רוזין: קודם כל, תודה לך חבר הכנסת סולומון.

מיכל רוזין: השאלות שלך תמיד עוזרות להבהיר את הסוגיה לעומקה.

מיכל רוזין: בגלל מי אני ובגלל האופן בו אני מנהלת לא רק את הוועדה אלא גם תחומים אחרים נוספים כאן, אני תמיד מעדיפה שלא רק נדבר על אלא נשמע מפי האנשים שחווים את הדברים בשטח.

מיכל רוזין: פעם אישה מאוד חכמה אמרה לי שצריך לא רק לאהוב את הנושא אלא צריך גם לאהוב את הנשוא.

מיכל רוזין: נתחיל בשלושה שבאמת יספרו מהחוויה שלהם, גם כדי אתם תשמעו וגם כדי שאנחנו נשמע וגם הצופים בבית כדי שנבין את הקשיים.

מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל ממך, עקיבא הומינר שהגיע לכאן עם עילי ותודה שהגעתם.

מיכל רוזין: בואו, שתפו אותנו.

<עקיבא הומינר: שלום ליושבת ראש הוועדה ולנוכחים.

<עקיבא הומינר: אני אחד מאלה שפנה לוועדה בצר לנו.

<עקיבא הומינר: עילי בני הוא בן שבע, הוא אוטיסט ונכה.

<עקיבא הומינר: זאת בעיה מאוד גדולה למצוא לו עובדת זרה.

<עקיבא הומינר: העובדות הזרות שנמצאות בארץ – וראיינו עשרות - והיו אצלנו והיו חלק שברחו אחרי שבועיים וחלק אחרי 24 שעות.

<עקיבא הומינר: אני מניח שרוב הנוכחים יודעים שלילד מאוד קשה למצוא עובדת או עובד זר.

<עקיבא הומינר: בדרך כלל הם מעדיפים קשישים עריריים ובמצב קטטוני.

שמעון סולומון: למה זה?

מיכל רוזין: עבודה קלה.

<עקיבא הומינר: עבודה קלה.

<עקיבא הומינר: הם מעדיפים לשבת מול הסקייפ ולדבר בטלפון.

<עקיבא הומינר: זה מהניסיון האישי שלי.

<עקיבא הומינר: מאוד מאוד קשה למצוא קודם כל עובד זר שיהיה מוכן ושנית, עובד זר שיתאים לצרכים המאוד מאוד מוגדרים שלנו, במקרה הזה של עילי.

<עקיבא הומינר: מצאנו את לריסה שלמעשה היא כמעט סיימה את תקופת השהות החוקית שלה בארץ ויש לנו בעיה.

מיכל רוזין: כמה זמן היא אתכם?

<עקיבא הומינר: היא אתנו ארבעה וחצי חודשים.

<עקיבא הומינר: כשראינו כי טוב, ושהיא מאוד מתאימה לצרכים שלנו ולצרכים של עילי במיוחד, ושהיא מוכנה להישאר, אז התחלנו בכלל לברר את הנושא ולבדוק מה בכלל ניתן לעשות.

<עקיבא הומינר: אז מצאנו דרך קו למעסיק את הפתרון של הוועדה כי אני לא מצאתי בגוגל אופציה כזאת.

<עקיבא הומינר: לא מצאתי.

<עקיבא הומינר: זאת אומרת, לא רק שלא מצאתי אלא משיחות שלי עם אנשים בסביבה שלי שנזקקים לוועדה כזאת, אין להם מושג שהיא בכלל קיימת.

<רננה לוי: מה עם הלשכות שמטפלות בכם?

<עקיבא הומינר: לא מצאנו דרך לשכה.

<קריאה: אסור.

<עקיבא הומינר: ללשכות אסור.

<קריאה: אבל הם ממליצים.

מיכל רוזין: עקיבא, דבר לוועדה.

מיכל רוזין: רננה, תרשמי לך את ההערות שלך.

<עקיבא הומינר: רננה שאלה את השאלה הנכונה.

<עקיבא הומינר: אני באמת פניתי ואמרו לי שאסור להם, שזה לא המנדט שניתן להן.

<מרים רוזנטל: הם צריכים להודיע שיש ועדה כזאת.

מיכל רוזין: בסדר.

מיכל רוזין: בואו לא נהפוך את זה להתכתשות.

מיכל רוזין: אני מבקשת.

מיכל רוזין: תקשיבו ותרשמו לכם את הנקודות.

מיכל רוזין: אם עולה כאן בעיה של נגישות למידע, כנראה היא לא סתם עולה.

מיכל רוזין: נבדוק איפה היא.

מיכל רוזין: אולי היא לא אצלכם, אבל היא קיימת.

<עקיבא הומינר: בעיה מאוד מאוד גדולה.

<עקיבא הומינר: אני יכול להגדיר את עצמי כבן אדם טכנולוגי.

<עקיבא הומינר: זאת אומרת, אני יכול לשבת מול מחשב ולמצוא תשובות לשאלות האלה.

<עקיבא הומינר: כמובן הגשנו את הבקשה לוועדה ואז אמרו לנו שזה יכול לקחת שנתיים ושלוש.

<עקיבא הומינר: נאמר לי שמגיעות אל הוועדה 10,000 פניות – ואני מצטט – כאלה בשנה ויש מכסה עכשיו למאתיים אנשים.

<עקיבא הומינר: שאלתי מה קורה בינתיים, ונאמר לי שבינתיים היא חוקית.

<עקיבא הומינר: זאת אומרת, היא מקבלת אישור שהבקשה הוגשה, ואז היא מסתובבת עם זה בדרכון ואם חס וחלילה עוצרים אותה או משהו, זה מכסה את זה.

<עקיבא הומינר: נתקלנו בבעיה.

<עקיבא הומינר: לריסה בארץ הרבה זמן, מאוד מתגעגעת למשפחה שלה.

<עקיבא הומינר: היא רצתה לנסוע לבקר את המשפחה, שזה לכשלעצמו בעיה מאוד מאוד גדולה כי לעזוב את עילי לחודש היום זאת בעיה מאוד גדולה.

<עקיבא הומינר: אנחנו לא יכולים לקחת מישהי חלופית.

<עקיבא הומינר: יש לנו בבית עוד שני תאומים בני שנה ושלושה חודשים.

<עקיבא הומינר: זאת אומרת, בעיה טכנית מאוד גדולה.

<עקיבא הומינר: פניתי אל משרד הפנים לשאול אם זה בכלל ניתן והתשובה שאני קיבלתי הייתה: לא.

<עקיבא הומינר: זה לא ניתן.

<עקיבא הומינר: זאת תשובה טלפונית.

<עקיבא הומינר: אחר כך דיברתי עם משה נקש נאמר לי שזה בהחלט ניתן.

<עקיבא הומינר: אם לא הייתי פונה הלאה, התשובה השלילית היא שלילית ואין לי מה לעשות בנדון.

<עקיבא הומינר: אז צצה אופציה אחרת כי לריסה אמרה לי שהיא נורא מתגעגעת הביתה ולכן היא עוזבת.

<עקיבא הומינר: אז אמרנו שאולי הבת שלה תוכל לבוא לבקר כאן.

<עקיבא הומינר: יש לה בת בגיל עשרים שהיא לא ראתה אותה הרבה זמן.

<עקיבא הומינר: אמרתי שאולי הבת שלה היא זאת שתוכל לבוא לבקר לשבוע-שבועיים באשרת תייר.

<עקיבא הומינר: אמרתי שאני מוכן גם לשים כופר במשרד הפנים או כל רשויות ההגירה אבל גם זאת בעיה.

שמעון סולומון: זאת בעיה גדולה יותר מבחינת משרד הפנים.

מיכל רוזין: הוא מנסה מכל הכיוונים.

<עקיבא הומינר: אני מנסה מכל הכיוונים.

מיכל רוזין: העיקר שלילד שלו תהיה מטפלת.

שמעון סולומון: המחשבה היא שהבת תבוא לכאן ותישאר.

<עקיבא הומינר: אני יודע מה המחשבה, אני מבין אותה ולכן אמרתי שאני מוכן לשלם כופר, להתחייב שהיא לא תישאר כאן.

<עקיבא הומינר: אמרתי שאני מוכן לשים כופר, ערבות, איך שקוראים לזה, על פי חוק ואני זה שיביא אותה ויחזיר אותה וכל מה שצריך.

<עקיבא הומינר: המטרה שלי היא לעשות את הדברים כמה שיותר חלקים עבור עילי.

<עקיבא הומינר: התגובות הרגשיות של עילי על כל שינוי הן מאוד מאוד עוצמתיות.

<עקיבא הומינר: כשמדובר על עוצמתיות, אני מדבר אתך גם על אשפוזים בבית חולים.

<עקיבא הומינר: הילד יכול שבוע, 24 שעות ביממה – לא שעתיים ביום – לבכות בלי הפסקה.

<עקיבא הומינר: כשאני מגיע אתו למיון במצבים כאלה, לא יודעים מה לעשות שם.

<עקיבא הומינר: שום תרופת כאב לא עוזרת, שום תרופת הרגעה לא עוזרת, כלום.

<עקיבא הומינר: אני מנסה לפתור את הבעיות שיש לי בתור אבא עם הבן שלי ולעשות זאת בכלים שיש לי.

<עקיבא הומינר: אני רוצה שלריסה תישאר והשאלה היא מה האופציות שיש לי.

<עקיבא הומינר: האחת, לשלוח אותה – קיבלתי תשובה שלילית שאחר כך הבנתי שהתשובה היא כן, אבל אז זה מייצר לי בעיה של חודש, או להביא את הבת שלה לכאן לביקור תיירותי ואז, כמו שאומר חבר הכנסת סולומון, מפחדים שהיא תישאר כאן.

<עקיבא הומינר: אני מוכן לתת את התשובות לכל הדברים האלה, לתת את האחריות ואת הכופר, ערבות או איך שזה נקרא.

<עקיבא הומינר: על קצה המזלג זה מהניסיון שלי.

שמעון סולומון: איך פתרת את זה?

<עקיבא הומינר: עוד לא פתרתי.

<עקיבא הומינר: לכן הגעתי לכאן.

<מרים רוזנטל: זה פתיר.

מיכל רוזין: עקיבא, תודה.

מיכל רוזין: אנחנו מקווים שלפחות את המקרה הזה נצליח לפתור היום.

<עקיבא הומינר: תודה.

מיכל רוזין: אני רוצה לפנות אליך שמחה ואחר כך שושי, את תשלימי.

מיכל רוזין: עמותת מזור.

<שמחה בניטה: בראשית דבריי אני רוצה להגיד שהחוק הזה בראשיתו יצא בעצם מבית מדרשנו.

<שמחה בניטה: הייתה לנו ישיבה עם השר הקודם והוא הבין את המצוקה של הנכים.

<שמחה בניטה: אני רוצה להדגיש שאנחנו מייצגים נכים.

<שמחה בניטה: כל החוק הזה התגבש כדי להקל על אוכלוסיית הנכים.

<שמחה בניטה: כמו שהציג את זה עקיבא, כל עובד חדש שמגיע, הוא רוצה קשיש, גלמוד, ערירי ורק לא לעבוד.

<שמחה בניטה: הוא רוצה להיות מחובר לאינטרנט.

<שמחה בניטה: הלכסיקון הקבוע.

<שמחה בניטה: יש משפחה בבית?

<שמחה בניטה: כמה אנשים?

<שמחה בניטה: כמה נפשות?

<שמחה בניטה: זה מה שהם רוצים.

<שמחה בניטה: הם גם לא רוצים באשקלון, לא רוצים בבאר שבע אלא רק בתל אביב.

<קריאה: השכר.

<שמחה בניטה: כולם יודעים שהשכר הוא אותו שכר.

<שמחה בניטה: אנחנו יזמנו את החוק.

<שמחה בניטה: נלחמנו ועשינו כאן לובי כדי שזה יקדם את האינטרסים של הנכים שמראש העובדים הזרים לא רוצים לבוא אליהם ולעבוד אצלם.

<שמחה בניטה: הם באים על שמנו ומיד עושים סיבוב פרסה והולכים לקשישים.

<שמחה בניטה: עם כל הכבוד לוועדה , מי שצריך לעמוד לנגד עיניה, אלה הם הנכים והמכסה צריכה להיות נכים ונכים קשים.

<שמחה בניטה: הבעיה שלנו, של הנכים הקשים, היא בעיה לא פתירה וכמו שהוא אומר, אני רואה כמו ילד אוטיסט, אז לילדים בכלל עובדים לא רוצים להגיע.

<שמחה בניטה: יש לי עכשיו בעיה כי הם עוזבים ילדים, אז הם יבואו לילדים שלנו ועוד ילדים חריגים?

<שמחה בניטה: זה בכלל לא מתקבל אצלם.

<שמחה בניטה: אני רוצה להדגיש שכל העניין הזה של החוק בא לפתור בעיה של נכים.

שמעון סולומון: זה לא נשמע טוב ואני בטוח שלא התכוונת לזה, שעוזבים ילדים שלהם ולכן הם לא רוצים לטפל בילדים כאן.

<שמחה בניטה: אני אומרת שהם לא רוצים.

<שמחה בניטה: זה פותח להם פצעים.

שמעון סולומון: אין קשר.

<שמחה בניטה: קשה להם מאוד.

שמעון סולומון: בואי נניח שאין קשר.

שמעון סולומון: הם הורים ואני בטוח שכואב להם.

<שמחה בניטה: יש להם בעיה.

<שמחה בניטה: הם רוצים קשישים.

<שמחה בניטה: גם אותנו הם לא רוצים.

שמעון סולומון: מסיבות אחרות.

<שמחה בניטה: לדעתי הטיפול בילדים מאוד קשה להם.

מיכל רוזין: בואו לא ניכנס לזה.

<שמחה בניטה: אני לא רוצה להיכנס לשיקולים פסיכולוגיים אישיים.

<שמחה בניטה: אני לא רוצה להיכנס לנישה הזאת.

שמעון סולומון: אני לא מתווכח אתך.

<שמחה בניטה: אני לא רוצה להיכנס לנישה הזאת.

שמעון סולומון: אני לא מתווכח אתך.

שמעון סולומון: מותר לנו להיכנס באמצע ולהעיר הערה.

שמעון סולומון: אני רוצה שהשיח כאן יהיה מכבד ואנושי לכל הצדדים.

שמעון סולומון: בני אדם באשר בני אדם.

שמעון סולומון: לכן חשוב שהשיח יהיה אנושי, מכבד ומאוד מתחשב.

<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לך שאני מאוד אנושית ומאוד מכבדת ומכבדת את שני הצדדים אבל אני גם מציינת עובדות שאתה לא חי אתן ואנחנו חיים אתן, שהם רוצים קשישים עריריים בלי אף נפש חיה בבית.

<שמחה בניטה: אותנו, את המוגבלים הקשים, ואלה שעדיין הולכים לישון ב-12 וב-1 בלילה, או ילדים, הם לא רוצים לעבוד אצלם.

מיכל רוזין: בואי נתמקד בוועדה הזאת.

מיכל רוזין: זה דבר כללי ואנחנו יודעים את הקושי.

<שמחה בניטה: את זה בדיוק החוק בא לתת לוועדה.

<שמחה בניטה: הלא החוק הזה יצא כדי שתקום הוועדה.

<שמחה בניטה: עוד דבר שהיה נתון כחוק הוא שעובד – אנחנו מדברים על עובדים – שהחולה שלו נפטר או שיצא לבית אבות.

<שמחה בניטה: לא עובדים שעכשיו יצא החוק מתחילים לנדוד מזה לזה.

<שמחה בניטה: יש עובדת שעבדה שש שנים אצל מישהו, איך שיצא החוק, מיד עברה לנכה אחרת.

<שמחה בניטה: לא.

<שמחה בניטה: החוק לא בא לעשות עוול כדי שהמטפלת תוכל לעבור מנכה אחת לנכה שנייה.

<שמחה בניטה: החוק בא לעשות סדר ולתת תשובה למצוקה של אנשים שגם לעובדים יש מצוקה שהם רוצים להישאר וגם לנו, לנכים, עד עכשיו לא היה פתרון.

<שמחה בניטה: לכן באה הוועדה.

מיכל רוזין: שמחה, תודה.

<שמחה בניטה: לא, תני לי עוד כמה דברים לומר כי הדברים האלה מאוד מאוד חשובים.

<שמחה בניטה: עורכת דין רוזנטל דיברה על העניין הזה שנותנים מכתב מיידי.

<שמחה בניטה: זה נכון.

<שמחה בניטה: לקשישים יש בעיה של חוק סיעוד והם צריכים את המכתב.

<שמחה בניטה: על מה אני באה למחות?

<שמחה בניטה: על המכתב הזה הרגשי של ההתקשרות.

<שמחה בניטה: אני יכולה להתקשר לבן אדם תוך יומיים?

<שמחה בניטה: זה לא הגיוני.

<שמחה בניטה: זה טיפשי לבקש את זה.

<שמחה בניטה: אנחנו לא נותנים לעובדת אחרי שבוע או שבועיים או חודש את המכתב.

<שמחה בניטה: אני אומרת לה שתנסה, שתראה אם היא יכולה להלביש אותי, שתראה אם היא יכולה לעשות כל מיני דברים.

<שמחה בניטה: אחרי כן, נכון, אנחנו משלמים את הכסף ישירות אבל אנחנו בוחנים את זה ואז המכתבים שלנו הם אמיתיים.

<שמחה בניטה: אני לא צריכה לשלם 400 שקלים לפסיכולוג שמכיר אותו מאלי"ן כי עובדת סוציאלית אין, שיכתוב על המצב הרגשי שלי כדי לשכנע את הוועדה שבלי המטפלת אני אתאבד.

<שמחה בניטה: יש כאן דרישה שהיא לא מתאימה לכל האוכלוסייה.

<שמחה בניטה: יש הרבה מאוד נכים שלנו שאין להם עובדים סוציאליים.

<שמחה בניטה: אנחנו חיים בקהילה בלי עובדים סוציאליים.

<שמחה בניטה: כל אחד צריך לשלם כסף או לעובדת סוציאלית, 250 שקלים, או לפסיכולוג כדי שיכתוב לוועדה.

<שמחה בניטה: אז באו לעזור לנכים או באו לקחת מהנכים?

<שמחה בניטה: יש כאן בעיה בת שנים.

<שמחה בניטה: הוועדה הולכת להקצות עד שבע שנים ועובדים מעל שבע שנים לא יוכלו לקבל אשרה.

<שמחה בניטה: כלומר, לי יש עכשיו עובדת שהיא תשע שנים בארץ - ואחרי שעברתי דרך ייסורים הצלחתי להכשיר אותה – והיא מראש תיפסל.

<שמחה בניטה: יש לי חברה שיש לה עובד שנמצא בארץ תשע שנים, נפסל.

<שמחה בניטה: הקריטריונים האלה למשך השנים, הם לא רלוונטיים והם לא הוגנים, במיוחד לא לנו.

<שמחה בניטה: אם עובדת עבדה תשע שנים אצל אותה משפחה, זה אומר שהיא עובדת יציבה ואיכותית ולמה שלא נקבל אותה?

<שמחה בניטה: כן צריך להסתכל על זה.

מיכל רוזין: הם אמרו שהם לוקחים את זה כשיקול.

<שמחה בניטה: הם לוקחים את זה כשיקול והשיקול הזה לגבינו חייב לרדת מהפרק.

<שמחה בניטה: עוד דבר.

<שמחה בניטה: יש במשרד הפנים מחשב ושם צריכה להיות ההיסטוריה של כל עובד.

<שמחה בניטה: אחרי חודש באה אלי עובדת שעברה לתל אביב כי היא לא רוצה להיות בירושלים, יש לי נכה מאשקלון שהעובדת שהובאה על ידי חברה אחרי חודש אמרה שהיא רוצה תל אביב ולא רוצה אשקלון ועד היום הנכה המסכנה הזאת במיטה בלי מטפלת.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך שאי אפשר לעשות את זה.

<שמחה בניטה: היסטוריה של העובד חייבת להיות כתובה במחשב.

<רננה לוי: היא כתובה והיא נלקחת בחשבון.

מיכל רוזין: חברים, לצערי הרב אנחנו חייבים לפנות את החדר בשעה 10:20 כי אם לא היה כך, אני הייתי ממשיכה את הדיון גם עד שעה 11:00.

<שמחה בניטה: אני אומרת שהנקודות האלה חייבות להילקח בחשבון.

<שמחה בניטה: הלוואי שיעשו ביקור בית בכל בית ולא רק אצל יחידים בהם חושדים או משהו.

<שמחה בניטה: חשוב מאוד שיבואו לראות איזה נכים מונשמים.

<שמחה בניטה: ארז יספר על אימא שלו איך היא מתה בגלל מטפלת שעברה הכשרה ארבעה ימים.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך שהדברים האלה לא יכולים להיות מוכתבים לנכים כמונו כאשר אנחנו היינו אלה ש ביקשנו את החוק כדי להיטיב אתנו.

<שמחה בניטה: אני לא גזענית, אני לא נגד אוכלוסייה אחרת, אבל אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה להחליט על סדר עדיפויות.

<שמחה בניטה: אצל קשישים כולם מוכנים לעבוד.

מיכל רוזין: הנקודה הובהרה.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש כאן כמה נקודות שבהמשך נקבל עליהן תשובות.

מיכל רוזין: אבנר עורקבי, בבקשה.

מיכל רוזין: אני מבקשת לקצר כי אנחנו רוצים לשמוע עוד גורמים.

מיכל רוזין: זה לא יהיה הדיון האחרון שלנו.

מיכל רוזין: קיצוץ הזמן הוא לא שלי אלא של הכנסת.

<אבנר עורקבי: בוקר טוב.

<אבנר עורקבי: אני אתמצת את הדברים.

<אבנר עורקבי: לגבי ועדת חריגים.

<אבנר עורקבי: אני לא יודע למה צריך לחכות זמן רב עד לאישור ועדת החריגים ולמה בכלל צריך ביקורי בית.

<אבנר עורקבי: למה צריך הגבלה.

<אבנר עורקבי: אני פונה לשר ולא פונה אליהם כי הם עושים את עבודתם נאמנה.

<אבנר עורקבי: אני פשוט פונה לשר ושואל למה צריך לחכות זמן רב.

<אבנר עורקבי: אף אחד לא מבין מה זה נכה שנותר ללא עובד זר בבית.

<אבנר עורקבי: הוא מחכה לאישור ובינתיים מי יחליף לו, מי יאכיל אותו, מי יוציא אותו מהמיטה?

<אבנר עורקבי: הוא בינתיים בבית.

<אבנר עורקבי: אני מקבל אלפי טלפונים בנושא הזה.

<אבנר עורקבי: יש לי נושא אחד בו אני מטפל באופן אישי ואני לא חושב שוועדת החריגים אמורה לטפל בזה.

<אבנר עורקבי: אני חושב שהשר אמור לטפל בזה.

<אבנר עורקבי: יש עובדים זרים שיצאו לחוץ לארץ לטיפולים או ללידה או לכל דבר אחר והעובדים האלה מעוניינים לחזור לארץ.

<אבנר עורקבי: המשפחה רוצה אותם אבל משרד הפנים – לא ועדת חריגים – מונע מהם להגיע לכאן וכך נשאר הילד בודד.

מיכל רוזין: אני מנסה להבין.

מיכל רוזין: כאלה שעבדו, יצאו לחופשה או עזבו?

<אבנר עורקבי: לא יצאו לחופשה.

<אבנר עורקבי: יצאו לטיפולים רפואיים, יצאו ללידה או משהו דומה לזה.

<אבנר עורקבי: היא רצתה ללדת בחוץ ולא רצתה להשאיר את הילד שלה כאן

<אבנר עורקבי: ואז היא תקבל אשרה פלוס שהייה כי הילד תושב ישראל.

<אבנר עורקבי: היא עשתה דבר מהותי נכון, הלכה וילדה בחוץ לארץ.

<אבנר עורקבי: העונש של המטופל הוא שהוא יישאר לבד ולא יקבל עובדת זרה אלא היא תישאר שם.

<אבנר עורקבי: לקחתי את אותו נכה זיכרונו לברכה והבאתי אותו לשר כדי שהוא יטפל בזה.

<אבנר עורקבי: רק כך זה נפתר.

<אבנר עורקבי: למה אני צריך להביא נכה עם מיטה?

<אבנר עורקבי: למה צריך לבקר אותו בבית?

<אבנר עורקבי: אני חושב שצריך להגדיל את מספר האישורים.

<אבנר עורקבי: אני חושב שהוועדה הזאת עושה את עבודתה נאמנה והיא רוצה לתת אישורים, אבל הבעיה היא שמגבילים אותה.

<אבנר עורקבי: מישהו מלמעלה מגביל אותה.

<קריאה: מה האינטרס להגביל אותה?

מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע את אנשי קו למעסיק.

מיכל רוזין: אולי זה בעקבות החוק החדש של נחמן שי.

מיכל רוזין: כבר לא אומרים קו לעובד אלא אומרים קו למעסיק.

מיכל רוזין: יש חוק חדש של חבר הכנסת נחמן שי שאומר שיותר לא אומרים עובד אלא אומרים מועסק ויותר לא אומרים מעביד אלא מעסיק.

מיכל רוזין: יכול להיות שהם יצטרכו לשנות את שם הארגון ואז תהיה לכם בעיה.

<עידית לבוביץ': יש לי הערות לגבי הסטטיסטיקות שנטע הציגה שהן מנוגדות למה שמשרד הפנים הגיש.

<עידית לבוביץ': אולי כדאי לעדכן את המספרים.

<נטע משה: הסטטיסטיקות שלנו ממקורות רשמיים.

<עידית לבוביץ': יש נתונים שונים למקורות שונים.

מיכל רוזין: תעדכני אותנו.

<עידית לבוביץ': אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

<עידית לבוביץ': מה שאני מבינה כאן בגדול, ובעצם מה שנשמע וגם מה שאנחנו מבינים מהעובדים, שלמעסיק בעצם עדיף שהבקשה שלו לא תיבחן.

<עידית לבוביץ': כל עוד הבקשה לא נבחנת והוא נמצא עם המכתב הזה ביד, הוא יכול להמשיך להעסיק את העובד.

<עידית לבוביץ': העובד נמצא כאן ואף אחד לא יבצע אכיפה.

<עידית לבוביץ': בעצם טוב לו שלא יבחנו את הבקשה כי ברגע שיבחנו את הבקשה, אולי הוא יקבל סירוב.

<עידית לבוביץ': באופן תיאורטי, לו אני הייתי מעסיק, הייתי מקווה שהבקשה שלי תיקבר בתוך ערימות הניירת בוועדה שבעיניי זה דבר שלא אמור לעבוד כך.

<עידית לבוביץ': יותר מזה, אני מבינה גם את המעסיקים שפונים וגם את העובדים כי כמו שאת בעצמך אמרת, אלה עובדים מנוסים שעבדו כאן הרבה מאוד שנים, וברור שיעדיפו להעסיק אותם על פני עובדים חדשים שאין להם ניסיון או ידע ולכן זה גם מסביר – אני לא מבינה איך אף אחד לא צפה את זה – את מספר הפניות הכול כך גבוה שמגיע לוועדה.

<עידית לבוביץ': מה שאני רוצה להגיד מהזווית שלנו כקו לעובד זה איפה הבעיה שלי עם מה שקורה בינתיים, כי בינתיים בכל זאת מדברים על קרוב ל-8,000 עובדים, אולי קצת פחות, אולי 6,000, שכן מחזיקים בדפים האלה ביד ומישהו צריך להתייחס גם לעובדים האלה.

<עידית לבוביץ': זאת אומרת, יש כאן 6,000 אנשים שמסתובבים עם נייר ומה קורה אם הנייר הולך לאיבוד ופתאום תופסים אותם?

<עידית לבוביץ': האם כל הבקשות מעודכנות אוטומטית גם אצל פקחי ההגירה?

<עידית לבוביץ': מה המצב המשפטי של העובדים האלה?

<עידית לבוביץ': לי יש עכשיו עובדת שעובדת אצל אותו מעסיק שנה וחצי והיא מחזיקה ביד את המכתב, היא ילדה, ניגשה לביטוח לאומי כדי לקבל דמי לידה, ואמרו לה: לא, את לא חוקית בארץ.

<עידית לבוביץ': מה הסטטוס של העובדת הזאת?

<עידית לבוביץ': היא נמצאת במין לימבו משפטי – חוקי אבל לא חוקי, מותר אבל אסור - וזה מצב שהוא לא הגיוני.

<עידית לבוביץ': המכתב טוב ויפה.

<עידית לבוביץ': עובדת התחילה לעבוד אצל מעסיק שמקבל חוק סיעוד, מחייבים אותה לפתוח חשבון בנק.

<עידית לבוביץ': היא ניגשה לבנק אבל לא פותחים לה חשבון בנק כי היא לא חוקית בארץ.

<עידית לבוביץ': המכתב הזה הוא לא מספיק כדי לפתוח חשבון בנק.

<רננה לוי: היא יכלה לפתוח לפני חמש שנים.

<עידית לבוביץ': אבל לפני חמש שנים היא עבדה אצל מעסיק אחר ששילם לה במזומן והיא לא נזקקה לחשבון בנק.

מיכל רוזין: אני מבקשת מכם לרשום את כל התשובות שיינתנו בצורה מסודרת.

מיכל רוזין: תכף תענו על כל השאלות.

<עידית לבוביץ': כמו שנאמר כאן, ובצדק, עובדת מבקשת לצאת לחוץ לארץ לביקור.

<עידית לבוביץ': אנחנו יודעים כי כבר פנינו לנקש עם זה כמה פעמים ובזמנו ליפוביצקי שעבד במשרד הפנים בתל אביב אמר לנו בפירוש שעובדת כזאת יכולה לצאת לביקור מולדת ואכן אלה שניגשו בתל אביב אפשרו להם, אבל עובדות שניגשו למשרד הפנים בחיפה ובהרצליה ובבאר שבע – סירבו להן.

<עידית לבוביץ': אמרו להן שהן לא יכולות לצאת לביקור מולדת.

<עידית לבוביץ': משרד הפנים בעצמו לא החליט עדיין אם הוא מרשה או לא מרשה.

<רננה לוי: זה לא נכון.

<רננה לוי: יש נוהל.

<עידית לבוביץ': אני מדברת על דברים שקורים בפועל.

<עידית לבוביץ': אני לא ממציאה כאן שום דבר.

<שמחה בניטה: אין נוהל כתוב לגבי הוועדות האלה.

<עידית לבוביץ': הדבר האחרון והחשוב מאוד בעיני.

<עידית לבוביץ': כל אותם 6,000, 7,000, 8,000, אני לא יודעת כמה, עובדות ועובדים לא משויכים על פי הנוהל לאף לשכה.

<עידית לבוביץ': אין להם היום כתובת.

<עידית לבוביץ': אם לעובדת קורה משהו, אם קורה משהו בבית, חלילה, ניצול מיני, הטרדה, אלימות – אין לה היום כתובת אליה לפנות.

<מרים רוזנטל: משטרת ישראל.

<עידית לבוביץ': העובדות האלה הרי הוחרגו מהסמכויות של הממונה על זכויות עובדים זרים במשרד הכלכלה.

<עידית לבוביץ': לעובדות האלה אין לשכה, אין עובדת סוציאלית אליה הן יכולות להרים טלפון ולומר שיש להן בעיה.

<שמחה בניטה: יש להן את קו לעובד.

<עידית לבוביץ': אם המדינה החליטה לאפשר למספר כל כך גדול של עובדות להישאר כאן באופן חוקי, גם אם הוא זמני, היא צריכה לפחות לוודא שיש מנגנון שגם מפקח על ההעסקה הזאת.

<שמחה בניטה: כן.

<שמחה בניטה: אתם עושים עבודת קודש.

מיכל רוזין: שמחה, אני קוראת אותך לסדר.

מיכל רוזין: די, אי אפשר כך.

מיכל רוזין: אני מבקשת.

<עידית לבוביץ': העובדת הזאת באופן תיאורטי יכולה להיות בבית, לעבור חוויות מאוד מאוד קשות ולא משנה איזה במשך תקופה מאוד ארוכה ואף אחד לא ידע על כך.

<עידית לבוביץ': אף אחד לא ידע שזה בכלל קורה.

מיכל רוזין: הנושא הזה יעלה לדיון בוועדה שלנו בשבוע הבא.

<עידית לבוביץ': אני לא מדברת רק על ניצול מיני.

<עידית לבוביץ': אולי היא לא מקבלת שכר, אולי היא לא מקבלת אוכל, אולי תנאי הלינה והמגורים שלה לא נאותים.

<רננה לוי: היא בחרה להישאר שם.

<רננה לוי: את מציגה את זה בצורה מעוותת.

מיכל רוזין: אני מבקשת, זה לא נושא הדיון כרגע.

מיכל רוזין: בואו נתמקד בנושא.

<עידית לבוביץ': כל הנושאים האחרים יועלו על ידי כל הגופים האחרים.

<עידית לבוביץ': מה שאנחנו מבקשים, כרגע המצב הוא נתון, העובדות האלה עובדות, מעסיקים אותן ומישהו צריך לבדוק מה קורה אתן, מה המצב המשפטי שלהן כאן בארץ, מה הזכויות או החובות שלהן, אם הן שונות או לא.

<עידית לבוביץ': מעסיקים באים אלינו ושואלים למה צריכים להפריש לה פנסיה, כי היא הרי לא חוקית ואין לה אשרה.

<עידית לבוביץ': מעסיקים פונים אלינו ואנחנו מקבלים כל הזמן פניות.

<עידית לבוביץ': המעסיקים עצמם לא מבינים אפילו מה הסטטוס המשפטי של אותה עובדת.

<עידית לבוביץ': אני חושבת שכדאי להבהיר ואולי לעגן את זה כדי שנדע מה קורה בינתיים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אכן זה לא ברור מהחוק ומהנוהל, מה קורה בינתיים.

<יריב שוריאן: אני מעמותת אחיעוז.

<יריב שוריאן: אני חושב שימות המשיח הגיעו אם קו לעובד בא ומדבר בזכות הלשכות והצורך שלנו בפיקוח.

<יריב שוריאן: זאת כבר התקדמות יפה.

מיכל רוזין: זאת לא ישיבה ראשונה.

<יריב שוריאן: בסדר.

<יריב שוריאן: אני מברך על כך.

<יריב שוריאן: אני אעביר את השרביט לאריאלה כי הדברים אצלה קצת יותר מסודרים מאשר אצלי.

<אריאלה בן צור: אני רוצה כמה נקודות להבהרה.

<אריאלה בן צור: ב-2008 יצא נוהל לשכות פרטיות.

<אריאלה בן צור: ב-2010 פנה הממונה דאז שפיגלר, בעקבות הרבה מאוד בקשות של מטופלים, שבעקבות מכסת ההבאה לארץ באמת היה מחסור בעובדים זרים.

<אריאלה בן צור: היה יותר ביקוש מאשר היצע ולכן העובדים הזרים, מטבע הדברים, בחנו ובחרו להיצמד או ללכת למקומות שקל להם יותר לעבוד שם.

<אריאלה בן צור: אז הממונה פנה ואמר שאנחנו נצא עם איזושהי החרגה.

<אריאלה בן צור: אני רוצה לתקן – ונטע גם ציינה ואמרה קודם – ולומר שהעובדים שעובדים בשנה האחרונה בבית המטופל, קרי ב-43 החודשים עד ה-51 אצל אותו מטופל, המדינה מאפשרת להם ללא ועדת חריגים.

<אריאלה בן צור: לאימא שלי יש עובדת כבר 12 שנים.

<אריאלה בן צור: כל שנה היא הולכת ואנחנו נותנים לה איזשהו מסמך והיא ממשיכה.

<אריאלה בן צור: היא לא צריכה ועדת חריגים.

<אריאלה בן צור: ועדת החריגים בדיוק נולדה ונוסדה למען המקרים הללו.

<אריאלה בן צור: בדיוק כך.

<אריאלה בן צור: זה מה שקרה.

<אריאלה בן צור: העובדים סירבו להגיע למקומות יותר מורכבים, אם זה בפריפריה, אם אלה הקשישים בני התשעים, אם אלה ילדים מורכבים, אם אלה חולים אונקולוגיים, אם אלה נכים, אם אלה משפחות.

<אריאלה בן צור: כלומר, יש כאן עוד נישה די גדולה של צורך שלא ניתן היה לתת מענה מתוך העובדים ומתוך המאגר כי באמת נוצר מחסור.

<אריאלה בן צור: אלא מה, במהלך הזמן באמת התחילו במאה או במאתיים.

<אריאלה בן צור: בהתחלה הקריטריונים באמת היו מובהקים ולאט לאט זה נפרץ עד כדי כך שהסכר הזה היום, אין לנו היום קריטריונים.

<אריאלה בן צור: מה קרה?

<אריאלה בן צור: בדיוק הפוך.

<אריאלה בן צור: באנו לברך ויצאנו מקוללים.

<אריאלה בן צור: העובדים הללו, ונאמר כבר לא פעם שיש כאן עובדים מצוינים שטוב להשאיר אותם בארץ – אם זה הניסיון, אם זאת השפה, אם זאת התרבות שהם כבר מכירים ויודעים אבל צריך לבדוק את הרקורד שלהם.

<אריאלה בן צור: מסתבר שבתוך המאגר הזה – ואני אומרת לכם ואני בטוחה שאתם גם בודקים בחלקם – יש כאן עובדים שחמש שנים נמצאים ללא אשרה, יש כאן עובדים שנטשו, יש כאן עובדים שברחו, יש כאן הרבה עובדים עם רקע שאף אחד לא יודע עליהם.

<אריאלה בן צור: כיוון שהמדינה החליטה והרגולטור החליט שאין כאן אפשרות לעשות איזשהו מהלך שיש אחריות של חברה או של מישהו מתוך המערכת שייתן את הדין וייתן את הדעת מה קורה עם העובד הזה ומה קורה עם המטופל הזה, אין ביקורי בית ולא יודעים מה קורה.

<אריאלה בן צור: זה הפך להיות משהו לא ברור.

<אריאלה בן צור: בתוך המערכת הזאת יש היום כל כך הרבה מקרים שהיו יכולים לקבל עובדים מתוך המאגר הקיים, היו יכולים לתת להם מענה מתוך המאגר ואלה מענים רגילים.

<קריאה: יש מאגר?

מיכל רוזין: לא להפריע.

מיכל רוזין: סיכום.

<אריאלה בן צור: לסיכום.

<אריאלה בן צור: אנחנו בעד העניין של הוועדה אבל יש לשים לב לאיזה קריטריונים, למי מיועדים המקרים האלה, לבדוק את העובדים ולתת את הדעת להמשך הדרך שלהם גם מבחינה חוקית של המקום שלהם כאן בארץ.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: נמצא כאן ארז כהן?

מיכל רוזין: בבקשה.

מיכל רוזין: תספר לנו את הסיפור מאוד בקצרה.

מיכל רוזין: אני מתנצלת, כמו אתם רואים כבר צובאים על הדלתות.

שמעון סולומון: אני מתנצל.

שמעון סולומון: יש ועדה אחרת שאני חייב להיות בה.

מיכל רוזין: אנחנו נעביר אליך את הדברים.

מיכל רוזין: חברי כנסת רצים מוועדה לוועדה, לצערנו.

<אבנר עורקבי: חבל שהגבילו בזמן את הישיבה הזאת.

מיכל רוזין: נכון אבל היה חשוב בכל זאת שהיא תהיה משודרת כדי שהציבור ישמע את הדברים.

מיכל רוזין: כמו שאתם רואים, הנגשת המידע לציבור בנושא הזה היא בחשיבות עליונה כי הרבה מאוד אנשים לא מספיק יודעים מה לעשות.

מיכל רוזין: כפי שאמרת, עורכת הדין רוזנטל, כולנו נגיע לשם, בין אם נצטרך אותם בשביל קרובינו ובין אם נצטרך אותם עבורנו.

<ארז כהן: אמי סבלה מניוון שרירים ונפטרה בחודש האחרון ולא בגלל המחלה שלה אלא היא נפטרה כי היא לא מצאה עובד זר שמוכן לטפל בה.

<ארז כהן: היא הייתה נכה קשה ואף עובד זר לא היה מוכן לטפל בה.

<ארז כהן: היו לה שני מטפלים שעבדו אתה עם אישורים והם חיכו שנה וחצי לאישור הזה, לאשרה הזאת.

<ארז כהן: ברגע שהם קיבלו את האשרה, באותו יום שניהם ביחד הודיעו לה, או לא הודיעו לה ועזבו.

<ארז כהן: השאירו אותה לבד.

<ארז כהן: באותו רגע שהם קיבלו את האישור הזמני הזה, הם עזבו אותה.

<ארז כהן: הסיבה היחידה היא שהם יודעים שעכשיו יש להם אישור ביד.

<רננה לוי: האישור הוא רק עבור המעסיק עצמו.

<ארז כהן: תני לי לדבר.

<ארז כהן: הם קיבלו את האשרה על הנייר ועזבו באותו רגע.

<ארז כהן: היא נפטרה אחרי שבוע כי לא מצאנו עובד שיכול לטפל בה.

<ארז כהן: היא עברה בשבוע האחרון הזה עשרות עובדים שבאו ולא רצו לטפל בה מהסיבה היחידה שהעבודה היא קשה, מהעובדה שהיא מונשמת ולכן צריך לטפל בה.

<ארז כהן: העבודה היא עבודה קשה יותר.

<ארז כהן: השכר הוא אותו שכר אבל העבודה היא עבודה קשה יותר.

מיכל רוזין: ארז, הנקודה הזאת הובהרה.

מיכל רוזין: תאמר לנו משפט אחרון, מה בעצם הטענה שלך כלפי המערכת עצמה.

<ארז כהן: לפי דעתי יש פתרון, שהאשרת נייר הזאת - כמו שאת אומרת, לא ייעלם, לא ייקרע ולא ייגנב – תהיה בדרכון.

<ארז כהן: לפי דעתי צריך לתת להם אשרת שהייה לרבעון.

<ארז כהן: כל רבעון, אם הוא נשאר עם אותו אדם, הוא יוכל לחדש את האישור שלו אבל אם הוא עזב את אותו אדם, הוא לא יקבל אישור והאישור שהיה לו יתבטל.

מיכל רוזין: הנקודה הובהרה.

מיכל רוזין: תודה.

<יריב שוריאן: לגבי דבריו של ארז.

<יריב שוריאן: העובדה היא שעובד כן אמור להיות רק על המעסיק הזה ואין סיבה שבפיקוח לא יופיע שהבקשה הזאת בוטלה או משהו כזה.

<יריב שוריאן: דבר שני, לגבי מה שנאמר, שיש מקרים שפונים לוועדה והם מטופלים בדחיפות.

<יריב שוריאן: אם כולם מקבלים את הנייר הזה ויכולים להמתין, למה באמת יש צורך בדחיפות מסוימת עבור מקרה כזה או אחר?

<יריב שוריאן: דבר אחרון.

<יריב שוריאן: אני חושב שעצם הקיום של אלפי בקשות והתור לוועדה, אני חושב שהבעיה היא מדיניות מסוימת שבאמת לא מביאה את העובדים המתאימים לארץ.

מיכל רוזין: זה הובהר.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש כאן בעיה, אני לא יודעת עם היא בעובדים או בשיטה או בנוהל או במדיניות.

מיכל רוזין: זה לא יהיה הדיון האחרון בנושא.

מיכל רוזין: ניתן להם להגיב כי אנחנו שאלנו אותם שאלות ויש להם רק כמה דקות בודדות כדי להגיב.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים לעמוד במסדרון לדבר, אבל עוד רגע מוציאים אותי מכאן בכוח.

מיכל רוזין: אני מתנצלת.

מיכל רוזין: בואו ניתן להם להשיב.

<משה נקש: אני אנסה להתייחס במהירות ולעבור על כל הדברים שרשמתי.

<משה נקש: לדבריו של חבר הכנסת סולומון.

<משה נקש: אמרנו כבר קודם שזה נכון שכאשר החריגים הופכים לכלל, יש כאן כנראה בעיה ואנחנו צריכים לבחון אותה.

<משה נקש: כמו שאמרתי, נפרץ כאן משהו ואנחנו דנים בבקשות רבות ואנחנו צריכים לתת לזה את המענה.

<משה נקש: אנחנו מודעים לבעיות וגם מגבשים פתרונות ואני מקווה שבקרוב נוכל לעדכן בהם.

<משה נקש: חבר הכנסת סולומון דיבר על ועדת שושני שצריכה לזמן את יושבת ראש הוועדה או את חברי הוועדה.

<משה נקש: אני לא חושב שיש כאן גורם סביב השולחן הזה שלא הופיע בפני ועדת שושני.

<משה נקש: כולם הופיעו בפני ועדת שושני ומי שרוצה – וזה פורסם בעיתונות – יכול לבקש להופיע בפניה ואין עם זה בעיה.

מיכל רוזין: אנחנו נפנה לוועדת שושני.

<משה נקש: חבר הכנסת סולומון שאל כיצד נקבעה המכסה של מאתיים.

<משה נקש: המכסה הראשונה נקבעה למאה למשך חצי שנה ואנחנו ביקשנו להכפיל אותה בשנה שאחרי כן.

<משה נקש: זאת מכסה שנתית שנקבעת בצו ואנחנו לאורך כל הדרך ביקשנו מכסה גבוהה יותר.

מיכל רוזין: אנחנו נצטרף לבקשה.

<משה נקש: עקיבא דיבר על כמה דברים.

<משה נקש: נתתי לו קודם מענה בחוץ.

<משה נקש: גם עידית דיברה על זה.

<משה נקש: עובדים זרים שממתינים לתשובת הוועדה ביחד עם המעסיקים שלהם, יכולים לצאת לחופשת מולדת.

<משה נקש: זאת הנחיה שיצאה לכל הלשכות.

<משה נקש: כל הלשכות יודעות אותה.

<משה נקש: זה מפורסם, זה בטלוויזיה, תודיעו לכולם.

<משה נקש: אם יש בעיה נקודתית, פותרים אותה ואנחנו יודעים לעשות גם את זה.

<קריאה: זה לא אומר שכולם יקבלו אישור.

<משה נקש: כולם יכולים לפנות.

<עידית לבוביץ': לא הבנתי.

<רננה לוי: הם עדיין בתהליך בדיקה אבל הם יכולים לצאת.

<משה נקש: כולם יכולים להגיש הליך אינטר ויזה לפי הנוהל הרגיל.

מיכל רוזין: משה, נקודה אחרונה לסיום.

<רננה לוי: לגבי חוות הדעת, לא מחויב להביא חוות דעת של עובד סוציאלי.

<רננה לוי: הנוהל שלנו מאפשר גם רופא של קופת חולים ואנחנו מסתפקים בחוות דעת של רופא גריאטר.

<משה נקש: גם את זה רשמתי לפני.

<משה נקש: כתוב בנוהל שאפשר להביא, חוץ מעובד סוציאלי, גם חוות דעת של רופא או של אח מוסמך, בדיוק כמו בסעיף שנטע הקריאה מהחוק.

<משה נקש: כל מי שמקבל מכתב, מינהל האכיפה אצלנו מעודכן בזה ויודע.

<משה נקש: כל עובד כזה מופיע ואין שום בעיה עם העניין הזה.

<משה נקש: ככל שעובד בורח, ככל שיודיעו לי – אם לא הודיעו לי, אני לא יודע – ומודיעים לנו במקרים מאוד מעטים לצערי על כך שעובדים עוזבים, אנחנו מעדכנים את זה במערכת.

<משה נקש: אם אתה מודיע על בקשה, אתה צריך גם להודיע על ביטולה.

<משה נקש: תלונות על עובדים.

<משה נקש: דיברו על זה כמה פעמים.

<משה נקש: אנחנו מתייחסים ולוקחים את זה בכובד ראש.

<משה נקש: כל תלונה שאנחנו מקבלים, אנחנו מזינים אותה במערכת ולוקחים אותה בחשבון בדיון הוועדה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אני ממש מתנצלת בפני כל מי שלא הצליח לדבר.

מיכל רוזין: אני באמת מתנצלת.

מיכל רוזין: אני בשמחה הייתי ממשיכה עוד חצי שעה אבל מחכים לחדר הזה ולכן אני מסיימת.

מיכל רוזין: הוועדה היא כתובת, כפי שנאמר כאן.

מיכל רוזין: גם הוועדה של הכנסת היא כתובת בדיוק למקרים האלה - הנה, אני אומרת את זה בשידור – להגיע אלינו ואנחנו נעביר למשרד הפנים, לרשות ההגירה, את כל הפניות ואת כל הבקשות והבעיות.

מיכל רוזין: ברור לנו שיש כאן בעיית מדיניות שהמנגנון הזה לא עובד.

מיכל רוזין: אם עברנו ממכסה של מאה למאתיים ומדובר על 5,000 פניות, ברור לחלוטין שגם המכסה לא מספקת אבל כנראה גם המנגנון לא עובד.

מיכל רוזין: אנחנו נבקש להופיע בפני ועדת שושני ולהאיר את כל הבעיות שקשורות בנושא הסיעוד.

מיכל רוזין: יש בעיות רבות.

מיכל רוזין: אמנם התרכזנו היום בוועדה הזאת, אבל כפי שראיתם נפתחו הרבה מאוד שבילים צדדיים כי יש הרבה מאוד קושי בנושאים.

מיכל רוזין: לשון החוק מאוד מצמצמת.

מיכל רוזין: טעמים הומניטריים מיוחדים, זה מצמצם ובעצם זה הפך להיות המסלול הראשי כי בעצם אין מסלול אחר שנותן לפניות שהן לא אולי מקרים הומניטריים אלא באמת פניות אולי שגרתיות יותר אבל שהן צריכות לקבל מענה.

מיכל רוזין: אני שמחה לשמוע שאין בעיה עם עובדת שמקבלת את האשרה הזאת שהיא בעייתית כמובן, את הנייר הזה.

מיכל רוזין: זה מכתב שאומר שהיא עדיין בדיון.

מיכל רוזין: לכן היא יכולה לצאת לחוץ לארץ ו לחזור ארצה.

מיכל רוזין: יש בעיה, והיא הועלתה כאן בצורה ברורה, של נגישות המידע.

מיכל רוזין: אין אחידות כנראה במידע שניתן, לא במשרד הפנים ולא בלשכות.

מיכל רוזין: שמענו את זה כאן ואין טעם להתכחש.

מיכל רוזין: עדיף להגיד ששמענו ואנחנו נרענן את הנוהל.

<משה נקש: הנוהל מפורסם באינטרנט.

<משה נקש: אין עניין של נגישות.

<משה נקש: כולם רואים אותי.

מיכל רוזין: נאמר כאן שחיפשו באינטרנט ולא מצאו.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב.

מיכל רוזין: טוב שקיימנו את ישיבת הוועדה והציבור שומע אבל חשוב שגם הלשכות הפרטיות, ארגוני זכויות וגם ארגוני הנכים, כולם יקבלו את המידע הזה והוא יהיה נגיש לכולם.

מיכל רוזין: הוא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: מדובר כאן הרבה פעמים בהצלת נפשות.

מיכל רוזין: שמענו את זה ולכן דבר ראשון צריך להנגיש מידע.

מיכל רוזין: צריך לשנות גם את המדיניות כדי שהמידע יהיה נכון ומותאם למציאות, אבל צריך קודם כל שהמידע שכן קיים, כמו הנושא הזה, יונגש לציבור.

מיכל רוזין: אני מאוד מודה לכם.

מיכל רוזין: שוב, אני מתנצלת בפני מי שלא הספיק לדבר אבל בוודאות זאת לא הישיבה האחרונה בנושא הזה.

מיכל רוזין: תודה.