ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 32, 2013-11-12 11:00

יואל רזבוזוב: שלום לכולם.

יואל רזבוזוב: רציתי להגיד בוקר טוב, הסתכלתי על השעון, וזה כבר לא בוקר.

יואל רזבוזוב: אנחנו התכנסנו, לבקשת הסוכנות היהודית, לדיון בנושא: פעילות עם ישראלים בחו"ל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכולנו שמענו לא פעם על הפעילות הענפה של הסוכנות, ואני גם לא רק שמעתי אלא ראיתי.

יואל רזבוזוב: יצא לי להשתתף במשלחת של הסוכנות בארצות-הברית, ויש הבדל בין מה שאתה שומע למה שאתה רואה בפועל, ומאז אני והסוכנות חברים טובים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שגם בכל דיון שאנחנו עושים כאן, בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות, לסוכנות יש חלק מרכזי, כי אני מאד מאמין גם בדרך וגם במדיניות ובמה שהסוכנות עושה.

יואל רזבוזוב: ראיתי חבר'ה שליחים בארצות-הברית, וראיתי באמת ישראלים צעירים – שלפחות אני מאד-מאד הייתי גאה לראות חבר'ה כאלו – שבאו עם איזו שהיא אג'נדה ומה הם עשו עבור אותם היהודים שחיים בארצות-הברית.

יואל רזבוזוב: מבחינת המדיניות של הקמפוסים, זה שהלכו על הקמפוסים; הרבה חבר'ה צעירים גדלים בבית בבועה, בבית-ספר יהודי, בגן יהודי, יש בית-כנסת ליד ויש את הרב של השכונה, ופתאום מגיעים לאוניברסיטה ושם הם נתקלים בפעם הראשונה בתופעות האנטישמיות.

יואל רזבוזוב: הנקודה הזאת פשוט הכי נגעה בי.

יואל רזבוזוב: ראיתי איך החבר'ה עושים ומארגנים פעילויות ואיך הם באמת אוזן קשבת לאותם החבר'ה הצעירים.

יואל רזבוזוב: זה מאד-מאד נגע.

יואל רזבוזוב: בנוסף לכך, אני חושב שיש הרבה שליחי סוכנות, והם עושים עבודה גם בנושא ההסברה.

יואל רזבוזוב: היה כאן דיון בוועדה על נושא ההסברה.

יואל רזבוזוב: יש לנו בארץ יותר מדי גופים שעושים הסברה, ואף אחד לא באמת לוקח אחריות.

יואל רזבוזוב: ואז, כששאלתי "אתם משתפים פעולה?

יואל רזבוזוב: יש לכם את הסוכנות ויש לכם את השליחים שלא עולים כסף.

יואל רזבוזוב: רק תעבירו מסרים.

יואל רזבוזוב: אתם מעבירים?

יואל רזבוזוב: " – נאמר: כן.

יואל רזבוזוב: שאלתי את הסוכנות, ואמרו: לא מעבירים.

יואל רזבוזוב: פה באמת הכשל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלהשתמש באותם השליחים: זו העבודה הכי טובה מעבר לכל מה שאנחנו משתדלים לעשות דרך המדיה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבשטח זה הדבר הכי נכון, וחבל שזה לא קורה.

יואל רזבוזוב: אנחנו התכנסנו כאן היום בשביל לשמוע מה שעושים – גם את הדברים של ישראלים שחיים בחו"ל.

יואל רזבוזוב: אמנם התפקיד הוא לא רשמי, אבל אני חושב שמבחינתי לפחות, ממה שאני ראיתי, הוא חשוב ביותר.

יואל רזבוזוב: אני אתן רשות הדיבור לחברי, חבר הכנסת רונן הופמן, ולאחר מכן לאלן הופמן.

יואל רזבוזוב: יש לנו פה הופמנים.

רונן הופמן: סיפורי הופמן.

רונן הופמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה למנכ"ל הסוכנות, לסוכנות ולאורחים.

רונן הופמן: לא אכביר במלים, ותכף נשמע את דבריו של מנכ"ל הסוכנות, אבל אני רוצה בכל זאת לומר מספר דברים.

רונן הופמן: בתפקידי בכנסת אני בין השאר, במסגרת ועדת החוץ והביטחון, יושב-ראש ועדת המשנה למדיניות חוץ והסברה.

רונן הופמן: הוועדה בראשותי בוחנת את מערך הדיפלומטיה הציבורית של ישראל בכל העולם.

רונן הופמן: ראשית, אני רוצה לומר, ואני מניח שכולם כאן סביב השולחן הזה יודעים, שדיפלומטיה ציבורית, הסברה והקשר בכלל של ישראל עם העולם ובפרט עם יהדות התפוצות ועם הישראלים בחו"ל היא סוגיה מאד-מאד מורכבת.

רונן הופמן: קשה מאד לרכז אותה.

רונן הופמן: קשה מאד בעולם המודרני שלנו להכתיב מסרים.

רונן הופמן: קשה מאד ליצור מטה הסברה אפקטיבי שכולם צריכים לעבוד על פיו ולעמוד על פיו וכן הלאה.

רונן הופמן: בהקשר הזה, הרבה שנים אני פעיל בכל מיני גופים וארגונים שקשורים לפעילות ישראלית בחו"ל, ואני רוצה לומר שבעיניי הנכס הגדול ביותר שקיים עבור ישראל בכלל ועבור הישראלים הוא הישראלים שנמצאים בחו"ל במובן באמת של הדיפלומטיה הציבורית.

רונן הופמן: יושב-הראש דיבר על שליחי הסוכנות, וברשות

רונן הופמן: כם אני לא רוצה להתמקד בשליחי הסוכנות אלא מבקש לדבר על ישראלים באשר הם ישראלים.

רונן הופמן: כל ישראלי, בין אם הוא ישראלי שפתח גלריה בסוהו בניו-יורק, בין אם הוא ישראלי שהוא משתתף באיזו שהיא הפקה מוכרת ובין אם זה סתם ישראלי שחי בחו"ל, כאשר הוא מחויב, כאשר הוא חבר, כאשר הוא ישראלי באשר הוא ישראלי, הוא שגריר.

רונן הופמן: לדעתי, אנחנו בתפיסתנו מוכרחים גם להפנים את הדבר הזה וגם להטמיע את הדבר הזה במערכות שלנו, וגם לשתף את הישראלים באשר הם ישראלים בחו"ל בתפיסות שלנו, בשאלות ובדילמות שלנו ובפעילות השוטפת שלנו.

רונן הופמן: הדבר הזה לא קל.

רונן הופמן: הוא לא קל מבחינת מבנית, מבחינה ארגונית, אבל אני חושב שזו משימה גדולה מאד שכולנו צריכים לתת כתף כדי שהיא תצליח.

רונן הופמן: גם במובן זה אני מאד מברך אתכם שיזמתם את הדיון הזה.

רונן הופמן: אני מבקש שנירתם כולנו למען המטרה שבעיניי היא אחת המטרות החשובות באמת שעומדות לפתחנו בעת הזאת.

רונן הופמן: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת הופמן.

יואל רזבוזוב: אני מזמין את מנכ"ל הסוכנות, אלן הופמן, להציג בפנינו את הדברים.

<אלן הופמן: זה סיפור הופמנים ולא "סיפורי הופמן".

<אלן הופמן: יושב-הראש, חברי הכנסת שנמצאים פה, אני חושב שיש לנו פה הזדמנות אולי ביחד לברך שהחיינו שבמעמד של הוועדה לעלייה וקליטה של כנסת ישראל מתקיים פה דיון בנושא הישראלים בחו"ל.

<אלן הופמן: אני חושב שזה באמת מסמל איזה שהוא תהליך היסטורי שקורה במדינת ישראל של סוג של התבגרות של הציבוריות במדינת ישראל שאנחנו להתכנס ביחד במשכן הזה כדי לעסוק בבשר מבשרנו שזה בני הישראלים, הישראלים שחיים בחו"ל, הדור השני והדור השלישי.

<אלן הופמן: אני רוצה להגיד לחברי-הכנסת שנמצאים פה שהמפגש הזה הוא בעצם סיום של תהליך של שנה של צוות משימה שהסוכנות גאה להיות השושבין של התהליך הזה, אבל יש פה המון שותפים – שותפים רעיוניים שעזרו לנו בחשיבה כמו מכון "רעות" וה-JPPI (המכון למדיניות העם היהודי), והרבה מאד ארגונים, שנמצאים בתוך החדר הזה ומיוצגים בתוך החדר הזה, של ישראלים בחוץ-לארץ.

<אלן הופמן: אני רוצה לברך את כולם.

<אלן הופמן: אני לא רוצה להצביע על כולם אחד-אחד.

<אלן הופמן: אני בטוח שאנשים ישתתפו בדיון.

<אלן הופמן: איך זה משתלב עם האג'נדה של הסוכנות היהודית?

<אלן הופמן: נתן שרנסקי היה בוועדה הזאת לא פעם, ומאז שנתן הוא יושב-ראש הסוכנות, הסוכנות מתמקדת בשני דברים מרכזיים: (1) חיבור צעירי העם היהודי אל ישראל כמרכיב של זהותם; (2) וחיבור צעירי ישראל אל העם היהודי.

<אלן הופמן: מהראשון תצמח העלייה העתידית, וזו הסיבה שאנחנו נמצאים בתוך הוועדה הזאת.

<אלן הופמן: אבל, הישראלים בחוץ-לארץ וילדיהם הם בעצם המפגש של שני המעגלים האסטרטגיים האלו.

<אלן הופמן: זו הסיבה לכך שהסוכנות בשנים האחרונות באמת מכירה ביעד הזה, באתגר הזה, לשימור הזהות היהודית והחיבור לישראל של הדור השני והדור השלישי של צעירים שחיים מחוץ לגבולות המדינה.

<אלן הופמן: זה לא דבר שהוא מובן מאליו, ולא בטוח שהמסגרות הקהילתיות בעולם יודעות איך לקלוט את הצעירים הישראלים.

<אלן הופמן: חלק מהמשימה המשותפת שלנו יחד עם כל הארגונים שמיוצגים פה זה לחשוב איך ליצור את נקודות החיבור בין אלה זה פעולות כמו גרעין "צבר" ובין אם אלה פעולות כמו ליצור מסגרות בארץ מתוך המסגרות הקיימות כמו "מסע" שמאפשרות לצעיר ישראלי להגיע לישראל להגיע לישראל ובכל זאת לחזור ללימודיו ולהמשיך להיות מחובר למדינת ישראל כמרכיב מרכזי בתוך הזהות היהודית שלו.

<אלן הופמן: אני חושב שהעשייה שלנו במשך השנה הניבה פירות.

<אלן הופמן: חשוב שהוועדה הזאת תדע שמצד אחד יש לנו פה נציג מאוסטרליה – במקום רחוק כמו אוסטרליה התקיימה השנה התכנסות, כנס, של ישראלים ובני ישראלים שחיים בתוך הקהילה היהודית באוסטרליה.

<אלן הופמן: הדבר הגדול ואולי המשמעותי שקרה התרחש לפני שלושה שבועות בטנפליי בניו-ג'רסי, וזה מפגש שהתקיים כאשר הסוכנות היהודית והמשרד לעלייה וקליטה.

<אלן הופמן: אני לא רואה פה את עמיתי מנכ"ל המשרד העלייה והקליטה, --

<שרון בואנוס: יש נציגות.

<אלן הופמן: --ונציגותיו נמצאות פה, אבל עודד פורר, מנכ"ל משרד העלייה וקליטה, היה נוכח שם במשך היומיים האלו.

<אלן הופמן: אני רואה פה גם נציגים מהמשרד לתפוצות.

<אלן הופמן: אני חושב שהיוזמה הזאת היא יוזמה משותפת של הסוכנות ומשרדי הממשלה יחד עם הארגונים הישראליים בצפון-אמריקה.

<אלן הופמן: אני רואה את זה כדבר מאד-מאד מבורך.

<אלן הופמן: אני חושב שתפקיד הסוכנות הוא שניים: להמשיך להיות שושבין, לעזור לקבוצות חזקות ומשמעותיות שמיוצגות פה באמת לפרוש כנפיים, להתרחב למקומות חדשים.

<אלן הופמן: התפקיד של הסוכנות הוא גם ברמות התוכן, התחומים שאתה הזכרת, כמו הקמפוסים, המקומות שבהם צעירים בני ישראלים מגיעים ונמצאים במקום והם מאד חשופים – דווקא לעזור ולחזק שם.

<אלן הופמן: אני חושב שהשותפויות שנוצרו במשך השנה הזאת והעשייה המשותפת ימשיכו להניב פרי.

<אלן הופמן: אנחנו פה מסיימים פרק של תהליך, אבל משיקים גם את התהליך הבא.

<אלן הופמן: אני רק רוצה להזכיר אדם אחד וזה תת-אלוף עזריאל נבו, שקיבל על עצמו להיות היושב-ראש של צוות המשימה הזה.

<אלן הופמן: עזריאל, בשם כולם פה, אני רוצה להודות לך.

<אלן הופמן: אתה הובלת אותנו בשנה האחרונה.

<אלן הופמן: אני חושב שזה הדיווח של הסוכנות היהודית על התהליך הזה.

<אלן הופמן: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה למנכ"ל הסוכנות, אלן הופמן.

יואל רזבוזוב: אנחנו עכשיו נשמע כמה דוברים.

יואל רזבוזוב: אני מבקש שכל מי שמדבר יציג את עצמו לפרוטוקול.

יואל רזבוזוב: נשמע את תת-אלוף (במיל') עזריאל נבו.

<עזריאל נבו: אלן אמר שצריך לומר "שהחיינו", ואכן אני אומר "שהחיינו והגיענו לזמן הזה".

<עזריאל נבו: את הנושא הזה אני דוחף אותו ומנסה לדחוף אותו במשך למעלה מעשר שנים ודופק על כל הדלתות, ו"שהחיינו" זה שבאמת הגענו למצב שבו יושבים כולנו בחדר הזה, כל מי שיש לו יד ורגל בעשייה הזאת.

<עזריאל נבו: המטרה העיקרית, שעמדה לנגד עיניי, כשהתחלתי לטפל בנושא הזה: פתאום זיהיתי קהילה יהודית ענקית שבעצם נפלה בין הכיסאות ולא היה מי שיטפל בה.

<ענת קורן: קהילה ישראלית.

<עזריאל נבו: קהילה יהודית.

<קריאה: יהודית.

<עזריאל נבו: באותה קהילה יהודית ענקית הייתה קהילת הישראלים שחיים בחו"ל, והיא נפלה בין הכיסאות.

<עזריאל נבו: אלה אמרו "אנחנו לא מטפלים בזה" ואלה אמרו "אנחנו לא מטפלים בזה", ואנחנו בין הכיסאות.

יואל רזבוזוב: אפשר להגדיר את הקהילה הישראלית כאילו הגדרה: שחיה בחו"ל?

יואל רזבוזוב: כאילו הגדרה לְמה אנחנו מתכוונים, למי אנחנו מתכוונים?

<ענת קורן: ישראלית.

<עזריאל נבו: הבעיה היא לא בעיה של הגדרות.

<עזריאל נבו: הבעיה היא של מציאות.

<עזריאל נבו: אני לא איש מחקרים ולא איש ניירות, וקראתי את כל המחקרים ואת כל הניירות.

<עזריאל נבו: אני חושב שבמקרה הזה מי שיש לו תעודת זהות ישראלית, מי שגדל בארץ ובניו אנחנו קוראים לו: ישראלי.

<עזריאל נבו: התחלתי בנושא הזה.

<עזריאל נבו: אגלה לכם סוד גלוי?

<עזריאל נבו: יש לי אחות שחיה למעלה משלושים שנה בארצות-הברית, ויש לי חברים שחיים בחו"ל.

<עזריאל נבו: כשהסתכלתי על הדור השני, הסתכלתי פתאום כיהודי, כבן לעם היהודי הקטן הזה, הקטנטן הזה, שמסתכל ורואה איך העם הזה הולך ומתכווץ.

<עזריאל נבו: החשש שלי היותר גדול היה שאותה קהילה יהודית ישראלית, שהייתה קהילה מנוכרת כי אף אחד לא טיפל בה בעצם, חלקם יהפכו אפילו מתנכרים.

<עזריאל נבו: זה החשש הכי גדול.

<עזריאל נבו: אנחנו מכירים כמה דוגמאות כאלה אבל לא רבות.

<עזריאל נבו: כמו שנאמר פה, הדגש היה באמת על הדור השני והדור השלישי.

<עזריאל נבו: זיהיתי כבר מזמן שיש פה רצון גדול מאד להיות מחובקים ולחבק אחד את השני.

<עזריאל נבו: ניהלתי דיאלוג בזמנו עם כל יושבי-ראש הסוכנות לדורותיהם בעשר השנים האחרונות, ושמחתי מאד שנתן שרנסקי לקח את היוזמה הזאת.

<עזריאל נבו: אני באמת מברך על כך שהסוכנות נכנסה לנושא הזה באמת בכוח.

<עזריאל נבו: אני מברך מאד את מי שעסקה בכל התקופה הזאת, את מוניקה, שיושבת כאן לצדי, שדחפה ועבדה באמת כ-one show man.

<עזריאל נבו: כמו שנאמר פה, היו לנו כנסים באוסטרליה, בקנדה, וכרגע היה לנו בארצות-הברית.

<עזריאל נבו: אנחנו חייבים ללכת ולהתרחב גם לכיוון אירופה, ולא להזניח כל מיני קהילות של ישראלים שצומחות שם.

<עזריאל נבו: נוצר קשר נהדר עם ההתארגנויות הישראליות שהתחלנו למפות אותן ולזהות שישנן כאלה.

<עזריאל נבו: אף אחד לא חיכה באיזה שהוא מקום שיבוא מישהו ויחפש אותם.

<עזריאל נבו: אבל, אנחנו רואים שאחד רוצה את העזרה של השני.

<עזריאל נבו: אלה התארגנויות נהדרות.

<עזריאל נבו: אני חושב שכמו במסע אלונקות שהולכים בעלייה, אסור לעצור בעלייה הזאת.

<עזריאל נבו: חייבים להמשיך ולדחוף את הנושא הזה, וחייבים כל משרדי הממשלה – שזה משרד הקליטה והעליה, משרד התפוצות, משרד החוץ, משרד הפנים, משרד הביטחון וצה"ל – לשבת ביחד ולעשות מעשה.

<עזריאל נבו: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לתת-אלוף (במיל') עזריאל נבו.

יואל רזבוזוב: שאלה קטנטונת – נניח שאתם מאתרים את אותן הקהילות.

יואל רזבוזוב: מהי המדיניות?

יואל רזבוזוב: מה עושים?

יואל רזבוזוב: יש איזו שהיא תכנית?

יואל רזבוזוב: אני מכיר הרבה חברים שלי שעזבו, ואני פוגש אותם מדי פעם, והם אומרים: אנחנו מנותקים, לנו אין כוח.

יואל רזבוזוב: אני רואה לאט-לאט גם את התהליך של ההתבוללות ואת ההתרחקות שלכם.

<עזריאל נבו: ככל שתהיינה יותר התארגנויות, ואנחנו מכאן, מהארץ, לא צריכים לממן את כל העשייה הזאת שנעשית בחו"ל, אבל אנחנו צריכים להיות ספקי התכנים.

יואל רזבוזוב: בדיוק.

יואל רזבוזוב: מה הם התכנים?

יואל רזבוזוב: אני רוצה לשמוע קצת ושירחיבו.

<עזריאל נבו: הספקים של נושא לימוד העברית, לימוד התרבות, לימוד היהדות.

<עזריאל נבו: יש כאלה שלא שולחים את ילדיהם לבתי-ספר יהודיים כי כולם יודעים שזה דבר יקר.

<עזריאל נבו: אנחנו צריכים לעשות חלק מהדברים האלה: לשלוח תרבות ישראלית, לבקר, לדבר, ובסופו של דבר, כמו אמרו פה אחרים, להשתמש באותם החברים, שחלקם גם יושבים פה, כשגרירים שלנו, של מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: נכון, אבל עדיין הייתי רוצה לשמוע איך זה נעשה פיזית.

יואל רזבוזוב: נניח שאיתרתם קהילה בלוס-אנג'לס.

יואל רזבוזוב: מישהו יכול לספר לי על זה?

יואל רזבוזוב: תתחילי אז.

<אלה סבן: שמי אלה סבן, ואני סגנית מנהלת האגף לעידוד עלייה ותושבים חוזרים במשרד לקליטת העלייה.

<אלה סבן: הרוב פה מכירים אותי מהכנס.

<אלה סבן: לנו במשרד יש בערך משנת 1991 בתים ישראלים שפזורים היום ב-15 מקומות בעולם, ובעצם הבתים הישראלים אחראים על הקשר של מדינת ישראל עם האזרחים של מדינת ישראל.

<אלה סבן: אנחנו כן עושים פעילויות – גם פעילויות חברה וגם פעילויות תרבות – ובין היתר הרכז, ותכף אתן לשרון שהיא רכזת הבית הישראלי בלונדון לדבר, הוא גם איש הקשר מול כל התהליך של החזרה במידה ומישהו רוצה לעלות זאת אומרת לחזור.

<אלה סבן: זאת אומרת, יש לנו גם את הפן השירותי שזה נתינת שירות ומידע לגבי החזרה, וגם את הפן התרבותי-חברתי והשמירה על קשר עם מדינת ישראל, היהדות והישראליות.

<אלה סבן: יש לנו רשימת תפוצה מאד-מאד גדולה.

<אלה סבן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כמעט עם כל הארגונים שנמצאים כאן.

<אלה סבן: אנחנו עושים ביחד אירועים משותפים – פעם ביוזמה שלנו ופעם ביוזמה שלהם – ואנחנו בהחלט מגיעים לקהל מאד רחב של ישראלים.

<אלה סבן: אנחנו שולחים להם newsletter אחת לשבוע או אחת לחודש, וזה תלוי באיזה עיר.

<אלה סבן: אנחנו רואים הרבה אנשים חדשים באירועים שלנו וגם אנשים שמתמידים ובאים.

<אלה סבן: אני באמת אתן לשרון מלונדון לומר כמה מלים ולהגיד קצת יותר על הפעילות שלנו.

<שרון בואנוס: אני שרון בואנוס מהבית הישראלי בלונדון.

<שרון בואנוס: אלה, את כבר די סיכמת את הכל, אבל זה נכון.

<שרון בואנוס: קודם כל, לעניין הקהילה הישראלית, אני חושבת שצריך לדייק ולהגיד שמדובר באוכלוסייה ישראלית ברוב המקומות, ואין ממש התארגנויות כקהילה.

<שרון בואנוס: אין לישראלים קהילה.

<שרון בואנוס: אם מסתכלים על קהילות ברחבי אירופה, ארצות-הברית ואוסטרליה, הקהילה היא סביב בית-כנסת או סביב איזה שהוא מוקד, ולישראלים אין את זה.

<שרון בואנוס: אנחנו כן רואים את הרצון של הישראלים יותר ויותר לקחת חלק במה שקורה גם בארץ, גם בפעילויות חברתיות וגם באמת, כמו שאתה אמרת, בתכנים בכל מיני נושאים כאלה ואחרים.

<שרון בואנוס: אני יכולה להגיד שבבריטניה יש לנו שיתוף פעולה מדהים עם הסוכנות ועם גרעין "צבר", --

<קריאה: ועם ההסתדרות הציונית.

<שרון בואנוס: -- ועם ההסתדרות הציונית העולמית שהיא ספקית התכנים שלנו.

<שרון בואנוס: חשוב באמת להזכיר ולחדד את העניין שהבתים הישראלים, שפועלים היום ב-15 ערים בעולם, נותנים מענה לעשרות אלפי ישראלים.

<שרון בואנוס: כדי שכולנו נתעצם ונצליח יותר, אני חושבת שזה נכון לכלול אותנו בכל תכנית ולעשות דברים יחד, כי רק ככה נצליח.

יואל רזבוזוב: יפה מאד.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: שון אבן-חיים, בבקשה.

<שרון אבן-חיים: קודם כל, אני רוצה להודות לסוכנות.

יואל רזבוזוב: תגדיר את תפקידך, וכך גם כל מי שאני קורא בשמו.

<שרון אבן-חיים: אני יושב-ראש ארגון הקהילה הישראלית האמריקאית.

<שרון אבן-חיים: אנחנו ממוקמים בלוס-אנג'לס, אבל תכף אסביר מה אנחנו עושים בכל ארצות-הברית.

<שרון אבן-חיים: זה נקרא: IAC.

<שרון אבן-חיים: אני רוצה קודם כל להודות לסוכנות על זה שהם הרימו את הכפפה, והשנה וחצי האחרונות היו מאד מעניינות, ולא היינו מגיעים לפה בלי העזרה של כל הצוות.

<שרון אבן-חיים: תודה רבה לכם.

<שרון אבן-חיים: יש פה אנשים שגם התחילו את התהליך הזה שמגיע להם הרבה קרדיט: הגברת רעיה שטראוס, ששנים אנחנו כבר מדברים, והיא דחפה את זה.

<שרון אבן-חיים: תודה לךְ על כל מה שאת עשית.

<שרון אבן-חיים: אסביר קצת מה אנחנו עושים.

<שרון אבן-חיים: שרון, אני אשמח לעדכן אותך שדברים באמריקה, בארצות-הברית, שונים לגמרי ממה שקורה באירופה.

<שרון אבן-חיים: החזון של ארגון ה-IAC הוא בניית קהילה ישראלית אמריקאית, כשאנחנו בעצם עושים את זה בשלושה pillars:

<שרון אבן-חיים: האחד הוא חיזוק מדינת ישראל בכל דרך אפשרית; השני זה שימור הצביון הישראלי והיהודי של הדור הבא.

<שרון אבן-חיים: לפי דעתי, יש לנו בעיה אדירה היום בכל העולם.

<שרון אבן-חיים: אני אומר כל הזמן שאני חושב לא רק על הילדים, אלא אני חושב האם הנכדים שלי יישארו יהודים ומחוברים לישראל, ואם אני לא בטוח בזה יש לי עוד עבודה עצומה לעשות; הדבר השלישי זה לבנות קשר לקהילה היהודית האמריקאית, כי חשוב מאד ששתי הקהילות האלה באיזה שהוא שלב יעבדו ביחד.

<שרון אבן-חיים: יש מודלים שהם הצליחו כבר לעבוד ביחד ויש מודלים שלא.

<שרון אבן-חיים: חשוב להמשיך לעשות את זה.

<שרון אבן-חיים: כישראלים, אנחנו לא יודעים לחיות בגולה.

<שרון אבן-חיים: לא התנסינו בזה אף פעם.

<שרון אבן-חיים: הגענו לגולה, ורוב הישראלים שהגיעו לפחות לארצות-הברית הגיעו במטרה לעשות לביתם, ואחרי כמה שנים הם מבינים שהם נשארים שם ואז הם מקבלים החלטה.

<שרון אבן-חיים: עשינו עכשיו סקר מאד מעניין שהראה שבאמת אחרי עשר שנים יש shift לגמרי בתפיסה של הישראלים האמריקאים.

<שרון אבן-חיים: ואז, הם מתחילים לחשוב: מה קורה אתי בתור קהילה?

<שרון אבן-חיים: אתה הזכרת את הנושא של שגרירים.

<שרון אבן-חיים: אני חושב שכישראלים שחיים בכל מקום בעולם אנחנו יכולים להיות שגרירים.

<שרון אבן-חיים: אנחנו שגרירים של מדינת ישראל, גם אם אנחנו רוצים וגם אם אנחנו לא רוצים, גם אם אנחנו יודעים וגם אם אנחנו לא יודעים.

<שרון אבן-חיים: אנחנו מייצגים משהו בזה שאנחנו נפגשים שם עם קהילות אחרות – גם עם הקהילות היהודיות.

<שרון אבן-חיים: מה שאנחנו אומרים כל הזמן זה: תשתמשו בנו.

<שרון אבן-חיים: איך אנחנו עושים את זה?

<שרון אבן-חיים: אתה שאלת על תכנים.

<שרון אבן-חיים: המודל, שהתחלנו, זה באמת בניית דברים שלא היו קיימים בקהילה.

<שרון אבן-חיים: היום, אנחנו מגיעים לעשרות אלפי אנשים.

<שרון אבן-חיים: בשנה שעברה הגענו כבר ל-50,000 איש, והשנה אנחנו נגיע להרבה-הרבה יותר.

<שרון אבן-חיים: הסיבה לכך שנגיע להרבה יותר היא שאנחנו בתהליך התפתחות.

<שרון אבן-חיים: בחמש השנים הבאות אנחנו נפתח שמונה סניפים בכל רחבי ארצות-הברית; אנחנו עבר עובדים עם מיאמי ובוסטון, ומתחילים לדבר עם ניו-ג'רסי ועם לאס-וגאס.

<שרון אבן-חיים: בעצם, אנחנו נבנה את הקהילה הזאת שכולם חלמו עליה כל כך הרבה שנים, והיו ניסיונות לעשות דברים נהדרים על-ידי אנשים נהדרים אבל אף פעם לא לקחו את זה ל-level הזה של ממש לקחת את זה לכל רחבי ארצות-הברית.

<שרון אבן-חיים: שוב, איך עושים את זה?

<שרון אבן-חיים: אנחנו לוקחים ארגונים קיימים, ועובדים בשיתוף פעולה עם הסוכנות שהם היום שותפים שלנו לגמרי, עם "הצופים" ועם כל מיני ארגונים אחרים, ומעצימים אותם גם בעזרה כספית וגם בעזרה ניהולית.

<שרון אבן-חיים: אם אנחנו מוצאים שיש דברים שלא קיימים – בלוס-אנג'לס הקמנו המון דברים ואני יכול לתת דוגמא.

<שרון אבן-חיים: למשל יש את הפרויקט שלנו "בינה", שלוקח בחורים צעירים, young professionals, ישראלים אמריקאים ויהודים, ומחבר אותם ביחד פעם בחודש לאירועים, ואז נוצר שם network מדהים.

<שרון אבן-חיים: יש את IAC-Care בו אנחנו מלמדים את הישראלים האמריקאים להתנדב ולתרום לקהילה.

<שרון אבן-חיים: עוד פעם, דרך זה זה לא רק ההתנדבות – זה גם החיבור שלהם ויצירת קהילה עם היהודים האמריקאים.

<שרון אבן-חיים: יש המון-המון דברים שאנחנו עושים.

<שרון אבן-חיים: אנחנו תומכים בארגונים שמלמדים עברית אחר-הצהריים.

<שרון אבן-חיים: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, ונמצאים פה "משלנו", שאנחנו לוקחים את זה עכשיו לגמרי לכל ארצות-הברית, לקמפוסים.

<שרון אבן-חיים: אנחנו משתמשים בישראלים האמריקאים בקמפוסים כדי להגן על ישראל.

<שרון אבן-חיים: יש המון-המון דברים שאנחנו עושים, וזה דברים שאנחנו נמשיך לעבוד עם הסוכנות כי הסוכנות היא גוף נהדר כשותף גם לייצור תכנים וגם ליצירת הקשר.

<שרון אבן-חיים: אני חושב שאחד הדברים שנוצרו בשנה וחצי האחרונות – וראינו את זה בטנפליי לפני שבוע – זה שאנשים ראו שהם לא לבד, שיש את זה בכל מקום ושאם נתחבר ונעשה דברים ביחד, נהיה הרבה יותר חזקים ונחלוק את האינפורמציה.

<שרון אבן-חיים: אם הקימו משהו בלונדון שהוא נהדר, אם יש תוכן שנוצר שם בקהילה ואפשר להשתמש בו בלוס-אנג'לס או בבוסטון, נעשה את זה.

<שרון אבן-חיים: עוד פעם, תודה רבה על היוזמה.

רונן הופמן: שון, מי מממן את הפעילות שלכם?

<שרון אבן-חיים: הצורה שהארגון שלנו הוקם:

<שרון אבן-חיים: אנחנו התחלנו לפני שש שנים, והארגון מומן בהתחלה על-ידי חברי ה-board.

<שרון אבן-חיים: היום, בלוס-אנג'לס כל הארגון – 90% ממומן על-ידי תרומות של ישראלים ו-budget של מיליוני דולרים.

<שרון אבן-חיים: ההתפתחות עצמה היום: שלדון ומרים אדלסון שמעו על הארגון וראו מה קורה.

<שרון אבן-חיים: כמו שכולכם יודעים, הם התומכים הגדולים ב-Birth Right, ב"תגלית".

<שרון אבן-חיים: יש לנו את חיים סבן, את בני אלג'ם והרבה אנשים מאד מכובדים ותורמים.

<שרון אבן-חיים: הם לקחו את הכפפה הזאת להפיץ את זה לכל ארצות-הברית, וזה בעצם המימון להתפתחות.

<שרון אבן-חיים: אבל, בלוס-אנג'לס זה ממומן 90% ומשהו על-ידי ישראלים, וזה שינוי דרסטי, כי לא האמינו גם בלוס-אנג'לס ובמקומות אחרים שישראלים יבואו לתמוך בארגון ויתרמו מיליוני דולרים בסך-הכל לקהילה.

יואל רזבוזוב: אתם מגיעים לכולם?

יואל רזבוזוב: יש כאלה שלא יודעים עליכם?

<שרון אבן-חיים: היום, בלוס-אנג'לס כולם יודעים עלינו.

<שרון אבן-חיים: אנחנו עדיין לא מגיעים לכולם.

<שרון אבן-חיים: המטרה שלנו היא להגיע לכמה יותר.

<שרון אבן-חיים: אני לא יודע אם נגיע לכולם, אבל אנחנו נגיע להמון-המון אנשים.

<שרון אבן-חיים: המספרים, וכולם יודעים, הם איפה שהוא בין 500,000 ל-800,000 בסך-הכל בארצות-הברית, והמטרה שלנו היא בסופו של יום להגיע לכולם.

<שרון אבן-חיים: נמצא פה למשל אדם מילשטיין; יש פרויקט אחד שהוא ספריית פיג'מה באמריקה, ואדם הוא המממן העיקרי שלה.

<שרון אבן-חיים: הם גם לקחו על עצמם את הניהול של זה.

<שרון אבן-חיים: אנחנו שולחים כרגע 10,000 ספרים בעברית כל חודש למשפחות בכל רחבי ארצות-הברית, והאמא או האבא יושבים עם הילד ומקריאים לו סיפור בעברית עם values יהודיים.

יואל רזבוזוב: אדם מילשטיין, בבקשה.

<אדם מילשטיין: אני רוצה להוסיף כמה מלים למה שהיושב-ראש שלנו, שון אבן-חיים, אמר.

<אדם מילשטיין: הראייה שלנו של בניית קהילה זו ראייה מרחבית.

<אדם מילשטיין: אנחנו בונים פעילויות לכל גיל וגיל, כלומר יש לנו פעילויות לגיל אפס, לגילאי 2-4, לגילאי 4-8, לתיכון, לבית-ספר יסודי, לאוניברסיטה ואחרי האוניברסיטה וגם לאנשים מבוגרים, ואנחנו גם בונים תכניות לכל הקהילה לאורך ולרוחב לגובה ולמטה.

<אדם מילשטיין: בצורה כזאת אנחנו מממנים ויוצרים כ-60 תכניות שונות שהתחלנו בהן בלוס-אנג'לס, והיום התכניות האלה עוברות לכל ארצות-הברית.

<אדם מילשטיין: אנחנו מעמידים תכניות בכל ארצות-הברית.

<אדם מילשטיין: מבחינת ספריית פיג'מה, למשל, הדוגמא ששון נתן, זה לא רק שאנחנו נותנים ספרים בחנם לישראלים בכל ארצות-הברית לילדים, אלא הספרים האלה משמרים את השפה העברית.

<אדם מילשטיין: הספרים האלה מאפשרים לנו להגיע לכל ישראלי שנמצא בארצות הברית, ואיפה שהוא לא מתחבא אנחנו יכולים להגיע אליו כי הספרים הם בחנם ומגיעים מדי חודש וחודשו והמשפחות שומרות על הספרים.

<אדם מילשטיין: ברגע שאנחנו מגיעים להורים האלה, יש לנו אפשרות למסור להם תכנים, להתכתב אתם, לדבר אתם וגם להביא אותם לתוך הקהילה היהודית, כי אנחנו עושים פעילויות עם הספרים בתוך הקהילה היהודית, ב-Jewish community centers, בבתי-הספר וב-temples.

<אדם מילשטיין: אנחנו מזמינים את הציבור הישראלי לתוך הציבור היהודי עם אירועים של קריאה, שירה, משחקים וציורים.

<אדם מילשטיין: אנחנו מחברים את הציבור שלנו לתוך הציבור היהודי, וכל פעילות ופעילות שאנחנו עושים היא פעילות שמחברת דברים שונים ושמגיעה לקהלים שונים.

<אדם מילשטיין: בסך-הכל, אנחנו מגיעים לכ-50,000 ישראלים בלוס-אנג'לס, ומעל זה לעוד 50,000 בכל ארצות-הברית, וזו רק ההתחלה.

<אדם מילשטיין: רק לפני חודשיים אנחנו הודענו שאנחנו מתפשטים בכל ארצות-הברית, ואין לנו ספק שתוך שנה, שנתיים או שלוש שנים נגיע למאות אלפים.

<אדם מילשטיין: מבחינת מה אנחנו צריכים ממדינת ישראל, כמו ששון אמר, אנחנו לא צריכים כסף.

<אדם מילשטיין: אנחנו שמנו את הכסף שלנו.

<אדם מילשטיין: אנחנו פילנתרופים, ואנחנו גם מחנכים את הקהילה הישראלים לפילנתרופיה.

<אדם מילשטיין: יש לנו גם אנשים, כמו שלדון וחיים סבן, שרואים שיש לנו קבלות ונותנים לנו כסף.

<אדם מילשטיין: מה שאנחנו צריכים ממדינת ישראל זה בעצם תכנים.

<אדם מילשטיין: אנחנו צריכים כוח-אדם; השליחים, שהסוכנות מעמידה לרשותנו ועובדת אתנו, זה כוח לא נורמלי.

<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים עם השליחים של הסוכנות בכל האוניברסיטאות בארצות-הברית ובכל ה-Jewish community centers, בכל המרכזים הקהילתיים.

<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים עם השליחים של "הצופים", ואנחנו עובדים עם שליחים אחרים.

<אדם מילשטיין: זה כוח עצום.

<אדם מילשטיין: אנחנו צריכים חיבוק של הוועדות בכנסת, של מדינת ישראל, שאנחנו בעצם אח ובשר מבשרכם.

<אדם מילשטיין: אנחנו אותו עם, אנחנו נכס אסטרטגי שלא רק שעוזר לישראל היום משם אלא גם יעשה עלייה בעתיד.

<אדם מילשטיין: תודה.

יואל רזבוזוב: פעילות מדהימה.

יואל רזבוזוב: מבחינת התכנים, אמרת שחסרים לכם תכנים.

יואל רזבוזוב: מה הכוונה בתכנים?

רונן הופמן: מי יוצר עד היום את התכנים עבורכם?

<אדם מילשטיין: ספריית פיג'מה באמריקה זו בעצם תכנית ישראלית, והיא בשיתוף משרד החינוך ומרכז הספר.

<אדם מילשטיין: כ-200,000 ישראלים מקבלים את הספרים האלה בחנם דרך הגנים.

<אדם מילשטיין: אנחנו לקחנו את הספרים האלה עם התכנים היהודיים ועם הערכים היהודיים, ואנחנו מפיצים אותם בארצות-הברית.

<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים על תכנים יחד עם ה"צופים".

<אדם מילשטיין: חינוך יהודי זה הבסיס הכי מרכזי שלנו.

<אדם מילשטיין: כל האמצעים, שקשורים בחינוך, בהכרת ארץ ישראל, בחיבור לארץ ישאל, הם תכנים שאנחנו רוצים לקבל מכם.

<אדם מילשטיין: אנחנו רוצים ללמד את הציבור שלנו את הקשר שלו למולדת דרך הישראליוּת – לא בהכרח דרך היהדות כי זה נושא קצת יותר פרובלמטי עם ישראלים.

<אדם מילשטיין: אבל, הקשר לישראל, לתרבות, למורשת, הקשר לאדמה, הוא מאד חשוב.

<אדם מילשטיין: אלה התכנים שאנחנו רוצים לקבל מכם.

יואל רזבוזוב: יש מישהו ממשרד החינוך שאחראי על זה?

יואל רזבוזוב: אני חושב שפעם דיברו אתי על זה, וצריך לבדוק את הנושא.

<אלה סבן: כמשרד העלייה והקליטה, אנחנו קיבלנו החלטה בכנס בטנפליי שיכול להיות שאנחנו ניקח על עצמנו את הנושא של ערכות החינוך: ספרים יחד עם עובד.

<אלה סבן: (מחיאות כפיים.

<אלה סבן: )

<קריאה: כל הכבוד.

<אלן הופמן: אני חושב שכן צריך לציין פה את פעילות תנועת "הצופים" שקיבלה החלטה אסטרטגית לפני מספר שנים.

<קריאה: נכון.

<קריאה: יש פה נציג שלה.

<אלן הופמן: קלי, כמה שבטים יש ל"צופים" היום?

<אלן הופמן: יש פה נציג של "הצופים"?

<גרי ויתקין: נעים מאד.

<גרי ויתקין: שמי גרי, ואני מנכ"ל הפעילות העולמית של "הצופים".

<גרי ויתקין: רונן, בחום ראיתי את הנאום שלך, וזה היה משמח ומלבב.

רונן הופמן: תודה.

<גרי ויתקין: חשוב לי להגיד שאני מאד-מאד שמח ומאד-מאד גאה מכמה סיבות:

<גרי ויתקין: אנחנו עובדים עם בני ישראלים בתפוצות, עוד כשהם היו "נפולת של נמושות" ועד ל"בריחת המוחות".

<גרי ויתקין: אנחנו עברנו את כל השלבים, ואנחנו מאד גאים באבולוציה הזאת.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, מה שאנחנו תמיד אמרנו זה: נדרשת פה עבודה שהיא מקבילה; עבודה מבחוץ פנימה, בעצם מישראל לתפוצה, ועבודה של הישראלים עצמם בתוך התפוצות שזה מה-IAC עושים בצורה כל כך נפלאה – דבר שהיה חסר במשך שנים ברחבי העולם, ואני מקווה שזה יתרחב בעולם, כי הם מבינים בסופו של דבר ש"אם אין אני לי מי לי".

<גרי ויתקין: אבל, אנחנו צריכים להוכיח גם שיש גם את העזרה מסביב.

<גרי ויתקין: חשוב להגיד קצת על הפעילות שלנו.

<גרי ויתקין: אנחנו מתעסקים משנות ה-70 עם בני ישראלים בתפוצות, ובעצם יצרנו עם שותפים, שנמצאים פה מסביב לשולחן, ובאמת בעניין הזה זה משהו שהוא בעיניי מרגש, כי כל אחד ואחד שנמצא פה מסביב לשולחן הוא שותף חזק, ותיק ומשמעותי עם הפעילות שלנו.

<גרי ויתקין: הפעילות היא בסופו של דבר משבטי "צופים" ברחבי העולם לבני ישראלים – ויש כ-70 שבטי "צופים" ברחבי העולם – אני מדגיש: לבני ישראלים.

<גרי ויתקין: יש לנו גם עבודה עם יהודים, אבל היא נוספת.

<גרי ויתקין: בנוסף, אנחנו מדברים על תכניות שקשורות גם לתכניות שיוצרות את הקשר למדינת ישראל לבני ישראלים וגם לתכניות הגשמה.

<גרי ויתקין: למה אנחנו קוראים הגשמה?

<גרי ויתקין: גרעין "צבר" בשיתוף משרד הקליטה, הסוכנות, ההסתדרות הציונית, "מסע" - - -

<קריאה: והצבא.

<גרי ויתקין: ובעיקר הצבא.

<גרי ויתקין: אנחנו עובדים עם הצבא, עם רח"ט תומכ"א ומדור מיט"ב, בצורה מלאה.

<גרי ויתקין: הם הקימו בעצמם מדור "צבר" בצבא כדי שיקים את הציבור הזה.

<גרי ויתקין: היום, 60% מהתכנית הזאת היא בני ישראלים.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה נותן פלטפורמה לבני הישראלים להתחבר למדינת ישראל משלב של צעירוּת ועד עכשיו.

<גרי ויתקין: אני רוצה להגיד משהו שהוא משמעותי בעיניי.

<גרי ויתקין: אני נמצא בכנסים ואנחנו רואים את הפעילות.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, אנחנו עובדים בכל רחבי העולם ובעיקר בארצות-הברית – זה מה שנקרא: national.

<גרי ויתקין: אנחנו רואים את כל הקהילות ואת השוני בין הקהילות.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, בעיניי, יש פה משהו שצריך להתמקד בו.

<גרי ויתקין: אני יודע שאני מדבר ושאני אורח בארגון הזה ויום אחד, בטח בעוד זמן לא רב, אעזוב, והדבר הזה יימשך כמו שהוא נמשך משנות ה-70.

<גרי ויתקין: בעיניי, הדבר העיקרי שהוא המשמעותי ביותר, וזה חלון הזדמנויות קצר וקטן, וראינו את הסקר של מינה צמח בכנס של ה-IAC, זה נושא החינוך.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, ילד שלא נוגעים בו, ילד שלא תופסים אותו בזמן המתאים, הוא היום בן של ישראלים ומחר הוא – לא.

<גרי ויתקין: צריך להבין את זה.

<גרי ויתקין: גם בקשר למדינת ישראל, גם בעמדות שלו וגם בסופו של דבר עם מי הוא מתחתן, איפה הוא רואה את חייו ואיך הוא רואה את הקשר שלו עם מדינת ישראל בכל השלבים זה חלון הזדמנויות קצר.

<מלכה ליאון: הוא גם מביא את ההורים שלו.

<גרי ויתקין: הוא מביא את ההורים שלו.

<גרי ויתקין: גם בגרעין "צבר" הוא מביא את ההורים שלו.

<גרי ויתקין: אבל, זה מעבר לזה.

<גרי ויתקין: אנחנו מדברים פה באספקטים רבים.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה חלון הזדמנויות מאד-מאד קצר.

<גרי ויתקין: היום אנחנו מדברים על הרבה מאד דברים שקשורים למבוגרים ולבוגרים.

<גרי ויתקין: זה חשוב מאד.

<גרי ויתקין: אני מסתכל על הקהל הזה כקהל שבסופו של דבר מה שצריך לעניין אותו זה הדור הבא, הדור הבא שנמצא שם, ומה עושים עם הדור הבא הזה, כי אנחנו מאבדים אותו; אנחנו רואים את הסקרים, ואנחנו רואים את הדברים האלה.

<גרי ויתקין: מעייניי ומעייני תנועת "הצופים" בעולם הם בסופו של דבר לדאוג לדור הזה.

<גרי ויתקין: אדם ציין בסופו של דבר מה נדרש.

<גרי ויתקין: אני אומר שבסופו של דבר נדרש פה שולחן עגול שיגרום לאנשים להבין שיש קשר לישראלים בחו"ל עם מדינת ישראל בכל הרמות.

<גרי ויתקין: כשאני מדבר על כך שזה בכל הרמות, זה בסופו של דבר: אין מה לעשות.

<גרי ויתקין: איפה שלא נמצא שליח שעושה חינוך, שמגיע לאנשים לבתים, שדואג שהם מגיעים ועושה את זה בקבוצות – זה לא עובד.

<גרי ויתקין: למרות שאנחנו עושים את זה גם באינטרנט, זה לא עובד באינטרנט.

<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה עובד בחיבור כי זה מה שגורם לאנשים להתקשר למדינת ישראל ולשמור על הזהות הישראלית-יהודית שלהם.

<גרי ויתקין: בעינינו, זה הדבר העיקרי.

<גרי ויתקין: אני מאד-מאד שמח על המפגש הזה.

<גרי ויתקין: אנחנו עם הפנים קדימה לפתיחת הפעילות שלנו באוסטרליה ובעוד הרבה מקומות.

<אלן הופמן: צריך לציין שתנועת "הצופים" נמצאת בקצב גידול לעומת כל תנועות הנוער העולמיות.

<אלן הופמן: יש פה כל שנה פתיחה של שבטים חדשים בכל העולם.

יואל רזבוזוב: יפה.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד על העשייה.

יואל רזבוזוב: כיף לשמוע.

יואל רזבוזוב: יש פה איזו שהיא הרמוניה.

יואל רזבוזוב: פעם ראשונה בוועדה הזאת שכל המשרדים והארגונים מחוברים, מסונכרנים ועובדים ביחד.

<קריאה: יש מקום לשיפור.

יואל רזבוזוב: זה באמת מחמם את הלב.

יואל רזבוזוב: זו פעם ראשונה.

יואל רזבוזוב: בוועדה בדרך כלל אנחנו רבים ואף אחד לא מסונכרן ואף אחד לא לוקח אחריות, ופה יש לנו באמת דבר יפה.

יואל רזבוזוב: דאדי פרלמוטר, בבקשה.

<דוד פרלמוטר: שמי דאדי פרלמוטר, ואני נמצא בארצות-הברית בשליחות חברת "אינטל" ישראל בהנהלת "אינטל" העולמית.

<דוד פרלמוטר: בעצם, הסיבה לכך שאני מספר את הפן האישי היא שאשתי ואני פיתחנו זווית מעניינת כי שלושת ילדינו הגדולים נשארו בישראל ובתי הקטנה באה אתנו ועלתה במסגרת גרעין "צבר" לפני שנתיים.

<דוד פרלמוטר: בכל זאת, נושא הדור השני של הצעירים נגע לנו בלב באופן אישי, בגלל שגילינו שאפילו הבת שלי, שהיא לכאורה הסמן הימני של זהות ישראלית יהודית בגלל שהיא הגיעה בגיל 14 ולא בגיל 3, היא בעצמה מדברת עד היום דרך-אגב, אחרי שנתיים של שירות בצבא, שהיא לא יודעת בדיוק אם היא אמריקאית או ישראלית, והיא הייתה רק שבע שנים בארצות-הברית.

<דוד פרלמוטר: מכל האוכלוסיות שדיברנו, ואנשים הזכירו קודם את הנושא של חוסר בקהילה ישראלית בארצות-הברית, ואני חושב שה-IAC עושים עבודה נפלאה בניסיון לתקן את זה – לישראלים אין שום סוג של קהילה.

<דוד פרלמוטר: יש את הפעילות של "הצופים" שמטפלת בצעירים בגיל בית-ספר.

<דוד פרלמוטר: מה שזיהינו במסגרת של עבודה היה שבעצם יש קבוצה, לדעתי קריטית, של סטודנטים באוניברסיטאות.

<דוד פרלמוטר: אין קהילה, והם עוזבים את הבית, כשהאבא חושב שאם הוא שירת ב"גולני" אז גם הבן יודע מה זה "גולני", והוא לא יודע מה זה "גולני".

<דוד פרלמוטר: הוא מגיע לקמפוס.

<דוד פרלמוטר: ל"הלל" הוא לא רוצה ללכת, ולא אגיע פה לסיבות שזה בגלל שזה יהודי וזה גלותי.

<דוד פרלמוטר: למרות שהוא חי בגולה, זה לא משנה.

<דוד פרלמוטר: זו התפיסה שלהם, ואי-אפשר להילחם אתה.

<דוד פרלמוטר: הם רוצים לדבר בעברית, הם רוצים לשמר את הדבר הזה, אבל הם לא מכירים אף אחד, והם חושבים שהם הישראלים היחידים ב"ברקלי", כשיש שם עשרות אם לא מאות.

<דוד פרלמוטר: מה שהחלטנו לעשות, וכרגע אנחנו גם מתאגדים יחד עם ה-IAC לעשות את הפעילות הזאת, זה בעצם להקים קהילה של סטודנטים ישראלים בְּקמפוסים.

<דוד פרלמוטר: יש לנו כרגע בקליפורניה למעלה מ-200 סטודנטים בשנה ראשונה, אבל אנחנו רוצים להגיע לאלפים ואולי אפילו לעשרות אלפים.

<דוד פרלמוטר: בעצם, זו לא הדקה ה-90, אלא זה זמן פציעות.

<דוד פרלמוטר: בזמן שהחבר'ה האלה הולכים לאיבוד בקמפוס, הם לא חוזרים הביתה והם הולכים לכל מקום אחר לעשות את הקריירה שלהם, ואם הם לא ילמדו – ופה יש את נושא התכנים, ופה יש לנו שיתוף פעולה אדיר עם ההסתדרות הציונית, עם הסוכנות, עם "הלל" ועם "הצופים".

<דוד פרלמוטר: ..

<דוד פרלמוטר: דרך אגב, כל העסק הזה חייב לעבוד ביחד, בגלל שאנחנו משתמשים בשליחים של הארגונים האלה בשביל לאגד את הסטודנטים.

<דוד פרלמוטר: אנחנו עושים עם הסוכנות פעילות להביא אותם לישראל – לא לעשות טיולים ברחבי הארץ אלא לעשות internship בחברות, ב"אינטל", בטכניון, באוניברסיטת חיפה, כי הם רוצים קשר עם הצעירים בני גילם או טיפה יותר גדולים מהם כי הם רוצים להבין מה זה ישראל ומה זה החיים, ולא דרך זה שהם מבקרים את סבתא פעם בשלוש-ארבע שנים אלא בזה שהם נפגשים עם אנשים בני גילם שחיים את ההוויה הישראלית.

<דוד פרלמוטר: דרך אגב, הם, הסטודנטים, בחרו והגדירו לעצמם.

<דוד פרלמוטר: אנחנו שאלנו אותם מה הם רוצים.

<דוד פרלמוטר: הנושא הראשון היה עברית, ואני חושב שכל עבודה בנושא מיסוד לימוד עברית חשוב.

<דוד פרלמוטר: הם רוצים את זה.

<דוד פרלמוטר: רובם דוברים עברית, והם לא כותבים ולא קוראים עברית.

<דוד פרלמוטר: אולי תתקן את זה.

<דוד פרלמוטר: הם רוצים קשר עם הקהילה היהודית, והם לא יודעים בדיוק איך.

<דוד פרלמוטר: אבל, לדעתי, הם הגורם היחידי שיכול לדבר.

<דוד פרלמוטר: אני לא יודע איך לדבר עם הקהילה היהודית.

<דוד פרלמוטר: אנחנו גדלנו בעולמות אחרים.

<דוד פרלמוטר: הם גדלו בגולה.

<דוד פרלמוטר: הם יודעים איך לדבר עם היהודים.

<דוד פרלמוטר: הם מכירים את התרבות שלהם.

<דוד פרלמוטר: זו משימה שהם רוצים לקחת על עצמם לעשות אותה.

<דוד פרלמוטר: הנושא השלישי, הלא פחות חשוב, הוא נושא החיבור לישראל.

<דוד פרלמוטר: אנחנו לא עוסקים בהסברה ולא מתוך זה שאנחנו לא רוצים שהם יסבירו.

<דוד פרלמוטר: המשימה העיקרית היא נושא של שימור, כי אם הם לא יהיו לא יהיה מי שיסביר.

<דוד פרלמוטר: מה שקורה הוא שהם בעצמם יוזמים את הנושא של הסברה.

יואל רזבוזוב: תנסה לסכם, כי יש הרבה דוברים.

<דוד פרלמוטר: אוקיי.

<דוד פרלמוטר: פחות או יותר סיימתי.

<דוד פרלמוטר: אני חושב שכל הפעילות הזאת של יצירת קהילה וטיפול בעיקר בצעירים הוא הנושא שהוא דרמטי וחשוב.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: רעיה שטראוס, בבקשה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כמו כולם, מאד מרגש אותי להיות פה, ואני מברכת.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כמו לתת-אלוף עזריאל, יש לי סיפור אישי.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הבן שלי הכיר פה בארץ בחורה לא יהודייה ואמר לי "היא לא יהודייה".

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כישראלית חילונית, אמרתי לו: "אז מה?".

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם נסעו לאמריקה, ואין לי משפחה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: זה מה שהעיר אותי.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הייתי כמעט עשר שנים בסוכנות היהודית בכובע של יושבת-ראש השותפויות הגלובאליות.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: בכל קהילה שהלכתי נפגשתי עם הישראלים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אמרתי: אתם רוצים?

<רעיה שטראוס-בן-דרור: – תתעוררו עכשיו, כי לא יהיו להם משפחות.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: לא צריך לחזור על מה שנאמר פה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: מי שמכיר את זה, והכרתי את זה על בשרי שאני לא הבנתי שאני יהודייה קודם ולפני שאני ישראלית.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כאן אולי לא הייתי צריכה להבין את זה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: בחוץ אם הם לא מבינים את זה, זה קטלני.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אז אני מברכת.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני גם בחבר הנאמנים כמה פעמים אמרתי: בוא נעשה לגבי ישראלים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: שהחיינו באמת.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני כן חושבת, אלן, שיש תפקיד מאד גדול לסוכנות הלאה לעשות את החיבור עם הקהילות.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כשאני הייתי בפדרציות ודיברתי אתן על הישראלים, הם לא רצו לשמוע.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים לא רצו לשמוע על הקהילות בדיוק מהנקודה שהדובר הקודם אמר.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: את זה אנחנו צריכים לעשות.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני שמחה שבלוס-אנג'לס הם הצליחו לפצח את זה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני כן חושבת שהישראלים – וגם כאן

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני לא יודעת מי, אתה – צריכים הרבה יותר ללכת ביחד כדי שיהיה impact יותר גדול.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים צריכים לקחת דוגמא מאיך שבלוס-אנג'לס עשו ולשים גם את הכסף, כי הטענות הכי גדולות מול הישראלים בקהילות היו שהישראלים לא תורמים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי שיש לנו פרדיגמות אחרות, אבל מי שחי שם מספיק שנים צריך להיות שותף באמת אולי קודם כל לישראלים אבל אם אתם רוצים להיכנס לקהילות צריך גם לדעת לתרום להן ולהשתתף.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני, אישית, כשהשתתפתי בקמפיין, הבנתי שאני כישראלית צריכה גם לתרום, ואז אני גם תרמתי להם.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: זה מאד ריגש אותם כי זה מה שהם מחפשים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: יש לי עוד בקשה לסוכנות והיא לדבר עם החבר'ה של בית-הכנסת.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כשישראלי, ולא חשוב אם הוא חילוני, רוצה לעשות בר-מצווה, הוא לא מבין שהם רוצים קודם כל: באמריקה, ואולי כנראה בכל הגלות, בית-כנסת זה ביזנס, וזה לא כמו פה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: ישראלי לא מבין את זה.

<קריאה: צריך להיות חבר.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: ואז לא מקבלים אותם טוב.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני חושבת שכל ישראלי רוצה לעשות בר-מצוה, ולא פותחים להם את הדלת בבית-כנסת.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי להם שבית-הכנסת שלהם מתרוקן כי הילדים שלהם גם מתבוללים, ואמרתי להם: בואו ותיקחו את הישראלים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם לא מבינים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: היום יש את הוועדות, היום הסוכנות התגייסה והממשלה התגייסה.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני חושבת שיש את הנושא של בר-מצווה ואת הנושא של בתי-כנסת להסביר לישראלים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי: קודם כל תקבלו אותם, ואחר הם ישלמו.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כי מה?

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם הולכים לחב"ד, ואחר כך כשיש בר-מצווה הם כבר מוכנים לתרום.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: כישראלים, יש לנו באמת הבדלי תרבות מאד גדולים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים חושבים אחרת לחלוטין מאשר היהודים.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: אבל, כמו שאמרת, עם השנים זה מתקרב.

<רעיה שטראוס-בן-דרור: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: באמת הבאת נקודה מעניינת.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לדעת בהמשך.

יואל רזבוזוב: אורן היימן, בבקשה.

<אורן היימן: היושב-ראש, אני בדיוק מצ'וטט עם קלי כהן, נציג הסוכנות בצפון-אמריקה, על כמה שאני מרחם עליך - -

יואל רזבוזוב: עלי?

<אורן היימן: - - לאיזה עולם נכנסת עכשיו.

יואל רזבוזוב: יודעים להילחם.

<אורן היימן: יודעים להילחם, אבל יש פה איזה שהוא עולם.

<אורן היימן: אני נמצא בניו-יורק, ואני היושב-ראש הנבחר של המועצה המקומית בניו-יורק, שזה ארגון הגג של הקהילה הישראלית.

<אורן היימן: אם הייתי עושה סיבוב בחדר הזה והייתי אומר מה הדבר האחד החשוב ומה התפקיד המוסרי של הישראלי שיושב בברוקלין, בסן-פרנציסקו או בלונדון, ושכל אחד בחדר יחשוב מה המשפט שהוא הולך להגיד, אנחנו נשמע 50 משפטים שונים.

<אורן היימן: אנחנו נשמע את גוסטי או את אדם מדברים על חינוך ילדים לעברית וליהדות, ואנחנו נשמע את אלה ואת שרון מדברות על לאפשר לישראלים את הדרך חזרה לחזור לארץ.

<אורן היימן: אם אנחנו נשאל את דאדי ואת חיה אשתו הנפלאה, שלא נמצאת פה, שהקימו את "משלנו", זה הסטודנטים.

<אורן היימן: אם אני אשאל את רונן, וזה היה אתמול בערב, אז הוא אומר: הסברה.

<אורן היימן: זה הנושא הזה של להפוך את השגרירים מכורח לשגרירים יותר טובים, להדריך אותם, לעזור להם.

<אורן היימן: השגרירות של ישראל בחו"ל צריכה להיות חצי המיליון או המיליון או כמה ישראלים שנמצאים בחו"ל.

<אורן היימן: שאלתי את דוקטור נורית אייל, ראש התכנית להשבת אקדמאים לישראלים, ה-brain drain, והיא אומרת: חד-משמעית, התפקיד שלכם זה לעזור לי להחזיר את האקדמאים הישראלים, כך שכל פרסי הנובל של אוניברסיטת תל-אביב, של מכון וייצמן ושל הטכניון יתקבלו בישראל ולא יתקבלו ברחבי ארצות-הברית.

<אורן היימן: אני אדבר עם דוקטור רות קלדרון – ודיברתי אתה אתמול אחר-הצהריים – והיא אומרת:

<אורן היימן: זה חיזוק הקשר בין הישראלים בחו"ל, ולא משנה מה הרמה הדתית שלהם, למקורות, לנושאים שמהם הגענו, אלפיים השנה שאנחנו נמצאים בגלות.

<אורן היימן: אני אדבר עם עודד פורר שבא לבקר אותנו בניו-ג'רסי ונתן לנו כבוד רב – ולמשרד הקליטה יש בהחלט אינטרס מאד ברור למה חשוב לו להיות בקשר עם המנהיגות הישראלית באוסטרליה, בסן-פרנסיסקו, בפאלו-אלטו ובלוס-אנג'לס.

<אורן היימן: הכיסא שאתה יושב עליו פה והכיסא שאני יושב עליו בניו-יורק – יש פה איזה שהוא תפקיד נוסף של אנשים שלא נמצאים בחדר, וזה הישראלים שנמצאים בחו"ל.

<אורן היימן: אותם צריך לשאול לא פחות מאשר את הוגי הדעות, מעצבי הדעות ובעלי האינטרסים הממלכתיים: מה אתם רוצים?

<אורן היימן: למה לכם חשוב שתקום לכם מנהיגות?

<אורן היימן: הרי אין בחירות.

<אורן היימן: הקהילה בלוס-אנג'לס לא בחרה את המנהיגות שלה.

<אורן היימן: קמו כמה מנהיגים.

<אורן היימן: בכל עיר גדולה בעולם המנהיגות הישראלית קמה בצורה אחרת, אם זה מהפדרציה, אם זה מ"הצופים", אם זה מה-JCC המקומי ואם זה מכמה אנשים בעלי הון.

<אורן היימן: צריך לשאול אותם: מה אתם רוצים?

<אורן היימן: האם חשוב לכם שתהיה לכם מנהיגות?

<אורן היימן: מה אתם רוצים שאנחנו נעשה?

<אורן היימן: אתם רוצים שאנחנו נהפוך אתכם לשגרירים יותר טובים?

<אורן היימן: אתם רוצים שאנחנו נעזור לכם לעשות עלייה לארץ?

<אורן היימן: אתם רוצים עזרה בכך שהדור השני והדור השלישי ישמרו על הישראליות ועל השפה העברית?

<אורן היימן: אתם רוצים להתקרב יותר ליהדות המקומית?

<אורן היימן: מה אתם צריכים?

<אורן היימן: כשאנחנו שואלים את השאלות האלה בניו-יורק, אנחנו מקבלים תשובות אחרות ממה שיש בחדר.

<אורן היימן: אומרים: "הבית שלי נהרס בהוריקן 'סנדי', ולא היה לי ביטוח ולא היה מי שיעזור לי לסייד" או "בן דודי מגיע עכשיו לניו-יורק" – וזה סיפור מהיום – "והם צריכים להיות ב-Memorial Sloan-Kettering עם ילד חולה סרטן, ואנחנו צריכים דירה באפר איסט סייד ל-16 יום כי למשפחה אין כסף לשלם שכירות".

<אורן היימן: זה סוג של צרכים שאנחנו מקבלים מחברי הקהילה הישראלית שבכמה מהערים בעולם, כולל בניו-יורק, המנהיגות קמה בתורgrass wood קמה מתוך צרכים של חברי הקהילה שאומרים: "אנחנו צריכים מישהו שיעזור לנו.

<אורן היימן: אין לנו למי לפנות".

<אורן היימן: התפקיד הנפלא שיש לסוכנות, וחסיה ישראלי שלדעתי צריכה לשבת פה בכיסא לידך שהיא עזרה לנו להקים את המועצה המקומית בניו-יורק במרץ 2012, הוא תפקיד נטול אינטרסים, וזה מדהים לראות את זה.

<אורן היימן: אנחנו צריכים לשכנע את הקהילה: "הסוכנות לא באה להחזיר אתכם לארץ.

<אורן היימן: אלן הופמן, האינטרס שלו זה לחזק את הקהילה הישראלית בחו"ל.

<אורן היימן: אתם תבחרו מה שאתם רוצים לעשות, אבל צריך מנהיגות כמו הסוכנות כדי לעזור לנו להתגבש, כדי לעזור לנו ליצור קהילה.

<אורן היימן: למה חשוב קהילה?

<אורן היימן: אתם תתמודדו עם השאלה למה, אבל לכל אחד יש את האינטרס שלו".

<אורן היימן: לסוכנות, ליוגב עם המחקרים הנפלאים שלו, לקלי עם העבודה שלו, למוניקה, לעזריאל שהצטרף בתור layman לצוות המשימה של הישראלים בחו"ל, תפקיד מדהים של פשוט: בואו ונעזור לכם להתארגן, וכל קהילה תתעצב בדרך שלה ותשים את השלושה או החמישה או השלושים הצרכים שזו הסיבה שהקהילה היהודית בניו-יורק מאוגדת.

<אורן היימן: אתם תבחרו לכם את שלכם.

<אורן היימן: אני מאד מודה לסוכנות ומעריך אותה שהצליחה לשמור על תפקיד שכזה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, לכל אחד יש את הצרכים שלו.

יואל רזבוזוב: גם שמעתי פה על ספרי הילדים ואמרתי שזה מדהים, ופתאום שמעתי על האוניברסיטאות.

יואל רזבוזוב: זאת אומרת, הכל יפה ולכל אוכלוסייה יש את הצורך שלה.

יואל רזבוזוב: חשוב לאגד ולאסוף את כולם.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שאנחנו באמת כאן מהוועדה, מהכנסת, שהרבה חברי-כנסת – פשוט כולם מפוזרים בוועדות עכשיו – מוכנים להירתם ולתת כל עזרה אפשרית.

יואל רזבוזוב: גם אני בעצמי, ואני אומר את זה עוד פעם, המלה "תפוצות" היתה בשבילי סתם מילה, ואפילו לא הבנתי מה ההגדרה שלה לפני שנהייתי חבר-כנסת.

יואל רזבוזוב: מאז נהייתי חבר-כנסת ויושב-ראש הוועדה ואז נסעתי עם הסוכנות לארצות-הברית וחזרתי, פתאום הבנתי מה זה תפוצות ומה זה יהודים בתפוצות.

יואל רזבוזוב: יש את חלום הציונות, ואנחנו מבינים שאנחנו רוצים שכמה שיותר יהודים יעלו לארץ ויהיו כאן, אבל אני חושב שלא פחות חשוב לחזק את היהודים שחיים שם שלא רוצים או שלא יכולים – לא משנה מה הסיבה – ומחליטים להישאר שם, ואנחנו צריכים אותם.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה הקיום של המדינה.

יואל רזבוזוב: המדינה שלנו מבוססת.

יואל רזבוזוב: אמרתי: יש לנו צבא חזק, יש לנו מערכת ביטחון מהטובות בעולם, יש לנו כלכלה איתנה, ויש לנו את התפוצות.

יואל רזבוזוב: תפוצות זה חלק מההישרדות שלנו, ואנחנו צריכים אותם ואנחנו צריכים לחזק את כל מי שנמצא שם ולעזור להם כמה שיותר.

יואל רזבוזוב: באמת מבחינת הוועדה אנחנו ניתן פה את כל הפלטפורמה האפשרית.

יואל רזבוזוב: אנחנו נמשיך עם הדוברים.

יואל רזבוזוב: אם אפשר, בבקשה לקצר כי אין לנו הרבה זמן ויש המון דוברים.

יואל רזבוזוב: איתן דרורי, בבקשה.

<איתן דרורי: שלום לכולם.

<איתן דרורי: הגעתי מאוסטרליה הרחוקה, ואני רוצה להודות לאלן הופמן, למוניקה, לעזריאל וכמובן לשי פלבר שאינו אתנו שלקח את היוזמה וקרא לגוף צעיר ורענן ממש בניצניו שנקרא ארגון הישראלים באוסטרליה.

<איתן דרורי: ב-2011 הקמנו ארגון.

<איתן דרורי: רציתי רק להכניס אנקדוטה חשובה אחת.

<איתן דרורי: אנחנו נכנסנו לתוך יוזמה דרך עבודת דוקטורט שעשה בחור צעיר בשם רן פורת באוניברסיטת מונש במלבורן.

<איתן דרורי: אנחנו יודעים על עבודות שנעשו בעבר ועבודות מעניינות שנעשו בארצות-הברית, ופעם ראשונה הבנו שקיים פה איזה תהליך אחר, משהו שונה – משהו שהוא לא התהליך שאני שומע מה-big apple פה, מהחברים הנהדרים מארצות-הברית, שבאתי ללמוד מהם, אלא איזה מין זרימה חדשה של ישראלים בתוך העולם הגלובאלי הזה.

<איתן דרורי: במושגים של הישראלים באוסטרליה, אנחנו רואים פה סדרי-גודל של בערך 50% מכלל הקהילה הישראלית באוסטרליה, שמונה בסביבות 25,000; 10,000 הגיעו משנת 2000 עד היום.

<איתן דרורי: זאת אומרת, מדובר פה על סדרי-גודל של חבר'ה שיצאו לעבוד בבתי-חולים או לעשות מחקר, אנשי איכות נפלאים שהגיעו.

<איתן דרורי: אנחנו ישבנו עם רן והבנו שחייבים לקרוא להם ולהביא אותם תחת קורת גג אחת.

<איתן דרורי: קודם כל אני רוצה להודות באמת לסוכנות היהודית שפנו אלינו ושמעו שהוקם גוף כזה שנקרא אי"א (AIA), כדי להביא את אותם ישראלים חדשים יחד עם אותם ישראלים קיימים ולשבת ולדבר ולעשות מן think time כזה.

<איתן דרורי: אני חושב שאחד הדברים החשובים שאתו יצאנו מהכנס הזה היה שאנחנו יכולים לתרום כל כך הרבה לקהילה היהודית המקומית, שלא לדבר על הדבר החשוב ביותר והוא, כמו שאמר לנו השגריר שלנו היוצא באוסטרליה, יובל רותם, שאנחנו הרוח הגבית של מדינת ישראל באוסטרליה, מדינה קטנה של בסך-הכל 22 מיליון תושבים.

<איתן דרורי: אנחנו יושבים ורואים מהצד שבאירוע ה-crisis הכי מינימאלי בישראל מגיע ראש הקהילה היהודית לדבר בשם מדינת ישראל, מעבר למה שעושה ההסברה שלנו דרך השגרירות, שיש פה אנשים שבאמת יכולים לבטא בצורה מצוינת את העמדה שלנו.

<איתן דרורי: מה שלי מאד חשוב במעט הדקות שיש לי זה לבקש לקחת את הישראלי שמעבר לארצות-הברית ולנסות ולחפש את המינוח מה ההבדל בין הפדרציה המקומית בארצות-הברית לבין הפדרציה הציונית במקום שאנחנו חיים, ואיך באמת מערכת היחסים מתנהלת בין אותם ישראלים שלקחו את היוזמה הזאת, כל אחד באמת באופן אישי כמו שאומר אורן, ואיך אנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה עם המוסדות בארץ כדי לקרב את הקשר הזה ולהביא אותו באמת לידי ביטוי.

<איתן דרורי: כמו שאני אומר, באוסטרליה אנחנו ממש בניצנינו.

<איתן דרורי: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: איתן, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: מבחינת המוסדות בארץ ושיתוף פעולה, כמו שאמרתי, דרך הוועדה הזאת ניתן לכם שיתוף פעולה מלא.

יואל רזבוזוב: לא סתם נעניתי לבקשת הסוכנות לקיים את הדיון הזה.

יואל רזבוזוב: זה נורא חשוב.

יואל רזבוזוב: באמת תקבלו את הפלטפורמה הזאת של הוועדה ומה שתרצו בנושא של המוסדות.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לשמוע את נציג הצבא, סגן-אלוף אמיר חי, סגן מפקד מנהל גיוס.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<סא"ל אמיר חי: סגן מפקד מיט"ב לגיוס.

<סא"ל אמיר חי: זה השתנה קצת.

<סא"ל אמיר חי: אתה דיברת על הרמוניה, אז אוסיף כאן אולי לעניין הזה.

<סא"ל אמיר חי: דיברו פה על חוויית הישראליות והשירות הצבאי, ואני חושב שאין חולק שהוא חלק מהעניין הזה גם בהיבט של ההיכרות וגם בהיבט של ביצועו הלכה למעשה.

<סא"ל אמיר חי: כבר היום אנחנו גם בשיתוף פעולה, ויש פה הרבה נציגי ארגונים שצה"ל משתף אתם פעולה.

<סא"ל אמיר חי: זה מתחיל עוד משלב האיתור והליווי במדינות המקור, הגעה לארץ כמובן לשלבים של הכנה לפני השירות הצבאי, ליווי בשירות הצבאי וגם לקראת סיומו.

<סא"ל אמיר חי: אנחנו גם חיזקנו את המענה, שאנחנו יודעים לתת, בין אם זה חיזוק הנציגות בניו-יורק לפני כשנה וחצי או שנתיים, מדורים יהודיים, מדור "צבר" ומדור שאחראי על הטיפול באוכלוסייה שבאה מחו"ל ורוצה להסדיר את מעמדה או לבצע שירות.

<סא"ל אמיר חי: אם אני מסתכל רגע קדימה, אנחנו נפגשנו לאחרונה עם מנכ"ל משרד העלייה והקליטה במטרה ליצור איזו שהיא תכנית ליווי יהודית או מכינה ספציפית.

יואל רזבוזוב: לדעתי, יש לנו דיון בוועדה בנושא הזה בשבוע הבא.

<דנה גורדון-שושני: בשבוע הבא.

<סא"ל אמיר חי: בימים אלה אנחנו מגבשים את הרעיון המרכזי איך ליצור את הדבר הזה.

<סא"ל אמיר חי: צריך להגיד שהתכניות שלנו כוללות, כמו שנאמר פה, גם בני יהודים וגם בני ישראלים, זאת אומרת מהכל.

<סא"ל אמיר חי: אז אנחנו כבר שם.

<סא"ל אמיר חי: אנחנו, כמובן, נהיה שותפים לכל דבר או לכל יוזמה וכל פעילות שתהיה.

<סא"ל אמיר חי: אני מבין שצריך פה להגדיר את הכיוונים על הפעילות בקהילות, ובוודאי אם זו פעילות שחלק ממנה זה חיזוק הישראליות דרך החוויה – השירות הצבאי צריך להיות בתוך הדבר הזה.

יואל רזבוזוב: טוב מאד.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: הייתי רב בקהילה בניו-יורק תקופה של כמעט שנתיים, ולפני מספר שנים עזרתי לאחי להקים קהילה בסטייטן-איילנד של ישראלים דווקא, ולכן אני קצת מעורה.

נסים זאב: מה הישראלים באמת צריכים ובמה הסוכנות באמת יכולה לעזור להם?

נסים זאב: אמרתי את זה באחת הוועדות הקודמות.

נסים זאב: הבעיה שלנו היא שכאשר ישראלים עוזבים את מדינת ישראל, הם לפעמים קצת שוכחים מהציונות.

נסים זאב: מה שמחזק אותם להישאר זה רק היהדות כישראלים וכיהודים.

נסים זאב: זאת אומרת, אם הם בורחים מהערכים היהודיים, בעצם הם עלולים להיטמע ולהתבולל, ולצערנו הרב אני מכיר בחורים שהכרתי אותם לפני שלושים שנה שנישאו אפילו לגויות.

נסים זאב: לכן, אחת הבעיות שלנו היא בתי-הספר של היהודים.

נסים זאב: זו בעיה חמורה.

נסים זאב: אני לא חושב שיש בעיה להקים קהילה לישראלים.

נסים זאב: אגב, יכולים לאחד את הישראלים.

נסים זאב: עד כמה שאני מכיר אותם בקהילות שונות, הם מעורים מאד אחד עם השני, כי הם אולי נטע זר כלפי האוכלוסייה האזרחית שם בכל מקום אבל בתוך עצמם הם שמחים להקים קהילה לעצמם.

נסים זאב: אני יכול לומר לך שאני אפילו מצאתי את התורם שיבנה את בית-הכנסת במקום, בסטייטן-איילנד.

נסים זאב: ברוך השם, זו קהילה לתפארת.

נסים זאב: למרות שהמקום מכיל אולי 600 איש בקושי, אתה רואה שבחגים מגיעים 800 ו-900 איש, ומוצאים איזו שהיא סככה בחוץ, וכמעט כולם ישראלים.

נסים זאב: זה לא יאומן.

נסים זאב: אתה לא רואה אותם כמעט בשבתות, אלא אולי בודדים או כמה עשרות.

נסים זאב: אבל, בחגים, בראש-השנה, בכיפור וגם בסוכות אתה רואה אותם במאות, והם מתכווצים כולם כאחד לאותה הקהילה.

נסים זאב: חשוב גם שהרב הוא דובר עברית טוב ונותן דרשות בעברית.

נסים זאב: אני אומר לכם שאחת הבעיות המרכזיות שלנו היא בתי-הספר של היהודים שקיימים שה-tuition שם עולה כל כך הרבה כסף ואז הולכים לבתי-ספר של גויים בלית ברירה.

נסים זאב: בסופו של דבר, זה עושה את שלו.

נסים זאב: זאת אומרת, הם נטמעים.

נסים זאב: מספיק שבחור מגיע לגיל 18-19 ומתאהב באיזו שהיא נערה והוא כבר פחות או יותר: בסדר, יש מסורת יהודית, אנחנו היינו פעם ציונים.

נסים זאב: אבל מה זה אומר לו עכשיו מול האהבה הבוערת שיש לו עם אותה אחת שהוא נמצא אתה שנים בבתי-הספר?

נסים זאב: אין שליטה על זה.

נסים זאב: אם מישהו חושב שאפשר להוציא נער ונערה: אני עסקתי בזה בעניין ההתבוללות ואני אומר לכם שהצלחתי, אבל צריך להשקיע פה שעות רבות על מקרה אחד.

נסים זאב: אני אומר שקודם כל הסוכנות צריכה לדאוג שיהיו בתי-ספר לישראלים.

נסים זאב: במקומות מסוימים כמו בלוס-אנג'לס, בניו-יורק ובמקומות כאלה להקים בית-ספר ישראלים ושיהיו שם גם אמריקאים ואפשר לגבות גם tuition אבל במחיר סביר.

<דובר: זה יקר - - -

נסים זאב: אני אומר גם כמה.

נסים זאב: כשמדובר במינימום שבמינימום, כמעט 16,000-24,000 דולר לשנה, ואותו אחד מרוויח בקושי 2,000 או 3,000 דולר בחודש, הוא אומר בעצם: "אם יש לי שניים או שלושה ילדים, אני צריך למכור את עצמי ואת נשמתי רק כדי לשלם את ה-tuition.

נסים זאב: אז, אין לי יכולות".

נסים זאב: אז הכי קל זה בית-ספר של גויים.

נסים זאב: ואז, מה?

נסים זאב: חסר הפן של אחר-הצהריים שבזה הייתי עוסק במיוחד.

נסים זאב: הייתי מקבץ דווקא את הנוער שלומד בבתי-ספר של גויים ועושה להם שיעורים ביהדות וקצת בטעמי המקרא ומשאיר אותם במסורת.

נסים זאב: חרדים הם לא יהיו, אבל לפחות יזכרו את השורשים שלהם.

<קריאה: תודה.

נסים זאב: לא, חס ושלום – שרק לא יחשבו שאני רוצה לעשות אותם חרדים.

נסים זאב: הם לא יהיו חרדים, אבל הם לפחות יזכרו את השורשים שלהם מאין הם באו.

נסים זאב: אני אומר לכם שזה שומר.

נסים זאב: זו גחלת שבסופו של דבר שומרת על אותם ערכים יהודיים.

נסים זאב: תאמינו לי שהישראלים זקוקים, ואם אנחנו נעסוק בהבאתם ארצה – אני לא יודע עד כמה ניתן לשכנע את הישראלים.

נסים זאב: הרי כל חייל מחכה לגמור את הצבא ואז הוא אומר: אני כבר אחראי למעשיי, ואני עכשיו הולך לחפש את החיים שלי קודם כל בהודו או בכל מיני מקומות.

נסים זאב: לצערנו הרב, רק בהודו יש עשרות אלפים שנטמעים שם ויורדים לסמים.

נסים זאב: אני לא רוצה לדבר על נערי ישראל, אבל אלה הן העובדות.

נסים זאב: הלוא גם קיימנו דיון מאד רציני ומעמיק בנושא הזה של צעירים שהולכים אחרי הצבא להודו.

נסים זאב: יש לי בן-דודה שמת מסמים בהודו, אז אני יודע את המשמעות ואת האסון הגדול שיש שם.

נסים זאב: לכן, אני אומר שאנחנו צריכים להתמקד בשני תחומים מרכזיים: דבר אחד – כן לגבש את הקהילות להקים בתי כנסיות, ותאמינו לי שאפשר להקים ואפשר למצוא את התורם.

נסים זאב: זה תפקיד הסוכנות למצוא תורם מתוך הקהילה.

נסים זאב: אם אני מצאתי תורם, גם אתם יכולים למצוא תורם.

נסים זאב: דבר שני – נושא תרבות תורנית אחר-הצהריים לאותם ילדים שלומדים בבתי-ספר של גויים זועק לשמיים.

נסים זאב: זה רק מה שיכול לשמור ולשמר.

<דובר: כל יהודי.

<דובר: למה דווקא - - -

נסים זאב: דבר שלישי: אפילו ללכת מטעם מדינת ישראל ולדרוש מארצות-הברית והממשל, ואגב, הנושא הזה תמיד עולה ויורד – לאפשר בתי-ספר ליהודים.

נסים זאב: אם נותנים לחרדים להקים בית-ספר פה במדינת ישראל, תאר לך מה זה, וזה נהפך להיות תלמודי תורה – אז עכשיו יש ויכוח עם זה 30% או 55% או כמה תומכים, אבל יש מצב שתומכים.

נסים זאב: אני מדבר על אותם אזרחים.

נסים זאב: הם הופכים להיות אזרחים.

נסים זאב: הם זכאים לחינוך בארצות-הברית.

נסים זאב: רק בגלל שהם רוצים לשמור על המסורת ועל הערכים היהודיים שלהם לא מאפשרים להם להקים בית-ספר יהודי משלהם, ואז נאלצים ללכת לבתי-ספר של גויים, ואז ההתמודדות היא קשה מאד.

נסים זאב: תבורכו על כך.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר-הכנסת נסים זאב.

יואל רזבוזוב: נשמע את רן מסטרמן.

<רן מסטרמן: שמי רן.

<רן מסטרמן: מכיון שהזמן קצר והמלאכה מרובה, אהיה מאד-מאד קצר.

<רן מסטרמן: אני מתחיל בסוף: קודם כל, תודה רבה לכולכם על העשייה המבורכת.

<רן מסטרמן: אני, מבחינתי, בטורונטו לא צריך שום דבר.

<רן מסטרמן: אני חושב שההצלחה היא בעשייה.

<רן מסטרמן: אנחנו בתור ישראלים יודעים מה אנחנו צריכים לעשות כל זמן שאנחנו יושבים שם, אבל אנחנו צריכים את התמיכה שלכם.

<רן מסטרמן: אני נשוי ואב לשלושה.

<רן מסטרמן: בתי עלתה לפני שנה וחצי, ואני מאד חרד לשני הילדים האחרים שלי.

<רן מסטרמן: אני עדיין חרד – לא כל כך מודאג אבל חרד, ובעיקר חרד לקהילה הישראלית.

<רן מסטרמן: זו הסיבה לכך שאני נמשך לעשייה.

<רן מסטרמן: עברתי לקנדה לפני תשע שנים, ואני מתעסק בעשייה הזאת כבר שמונה שנים.

<רן מסטרמן: אני עומד בראש הקהילה הישראלית, ועושה את הפעילות במסגרת הפדרציה היהודית שזה מודל מאד-מאד ייחודי ושונה בכל צפון-אמריקה ואני חושב שגם בעולם.

<מלכה ליאון: בכל העולם.

<רן מסטרמן: אני חושב שאוסטרליה מאד קרובים אלינו.

<רן מסטרמן: יש גם כמה מדינות בארצות-הברית שעובדות בנושא הזה.

<רן מסטרמן: אבל, אני רוצה לתת לכם מסר אחד חשוב וברור.

<רן מסטרמן: אני הגעתי עם נשיא הפדרציה, מנכ"ל הפדרציה, המתנדבים הכי גדולים של הפדרציה היהודית בטורונטו תורמים עשרות מיליוני דולרים, ולא היתה להם את הזכות לשבת פה בוועדה הזאת.

<רן מסטרמן: אני חושב שזה נכס מאד גדול.

<רן מסטרמן: כל זמן שאתם תראו אותנו בתור נכס – ואני בשבוע הבא הולך ומייצג אתכם מול הפדרציה היהודית בטורונטו ואומר להם: "אנחנו ישבנו עם משרדי הממשלה בארץ, והם רואים בנו כנכס.

<רן מסטרמן: איך אתן, קהילות יהודיות, לא יכולות לראות אותנו כנכס?" – אני חושב שזה מסר הכי-הכי חשוב.

<רן מסטרמן: אם אנחנו נעשה את העבודה במסגרת קהילה יהודית, אנחנו נצליח.

<רן מסטרמן: הדאגה שלי היא שאם אנחנו, בתור ישראלים, נעשה את הפעילות ברחבי העולם רק במסגרת ישראלית, הילדים שלנו ידלגו על הזהות היהודית וייעלמו ויתבוללו.

<רן מסטרמן: זו דעתי.

<רן מסטרמן: לכן, אני פועל מאד-מאד קשה במסגרת הפדרציה.

<רן מסטרמן: אני יכול להגיד לכם שירקתי דם עד שהגעתי למה שהגעתי, אבל תודה רבה לעזריאל שעוזר לנו לגשר בין משרדי הממשלה, לךְ מוניקה ולסוכנות היהודית.

<רן מסטרמן: אני ישבתי עם אלן לשיחה אישית בארבע עיניים לפני שלוש שנים, ולא האמנתי שאני אגיע לרגע הזה.

<רן מסטרמן: באמת תודה רבה.

<רן מסטרמן: דקה אחת על הפעילות שלנו – אנחנו התחלנו את כל הפעילות במסגרת פילנתרופיה.

<רן מסטרמן: בנינו מערך פילנתרופי מאד גדול של ישראלים.

<רן מסטרמן: הגענו למצב שישראלים תורמים לפדרציה היהודית, במסגרת הקמפיין של הפדרציה, מעל כמיליון דולר בשנה.

<רן מסטרמן: אנחנו נותנים את כל הכסף לפדרציה ולא מבקשים מהם כלום.

<רן מסטרמן: אומרים להם: "רק תנו לנו להחליט מה אנחנו עושים עבור הישראלים, כי אנחנו יודעים יותר טוב מכם".

<רן מסטרמן: הם מברכים אותנו.

<רן מסטרמן: הם גם קצת מצטערים על מה שהם עוללו לנו בעשרות השנים האחרונות.

<רן מסטרמן: אני מברך על היוזמה שלכם, והעבודה החשובה במסגרת הפדרציה תהיה הכרחית לנו להמשך ההצלחה.

<רן מסטרמן: אנחנו עובדים בכמה פנים: פן אחד זה פן חינוכי.

<רן מסטרמן: יש לנו בית-ספר ומלמדים עברית ילדים יהודים וגם ישראלים וגם עולי ברית-המועצות לשעבר דוברי רוסית.

<רן מסטרמן: אנחנו מתעסקים בתרבות, אנחנו מתעסקים בזהות יהודית, אנחנו עושים קורסי מנהיגות ואנחנו מתעסקים בפילנתרופיה.

<רן מסטרמן: שני דברים, highlight, שיש לנו לאחרונה הם: אנחנו עושים מודל היי-טקי שבו אנחנו לוקחים את כל הישראלים שמתעסקים בתחום ההיי-טק בטורונטו, מביאים אותם ביחד, ואלה עשרות אנשים, ומביאים את כל הקנדים היהודיים לשבת בחדר אחד, ועושים מערך היי-טק משותף עם מחשבות ואירועים.

<רן מסטרמן: זה משהו שאם תשאלו את נשיא הפדרציה, הוא יגיד לכם שהם בעצמם נכשלו במשך עשרים השנה האחרונות להקים דבר כזה.

<רן מסטרמן: אני חושב שזה יעשה לנו אינטגרציה מאד רצינית בין הקהילה הישראלית לקהילה היהודית, ודרך זה הילדים של אותם ישראלים מן הסתם יהיו מחוברים גם לקהילה שזה לא פחות חשוב.

<רן מסטרמן: הדבר השני, ואמרו פה, הוא שאנחנו עושים גם תכנית internship לסטודנטים שמחפשים בנרות איפה לעשות את התכנית הזאת.

<רן מסטרמן: נתחיל בטורונטו, ואחרי זה נביא לסוכנות, כשאנחנו יודעים שבסוכנות יש גם פעילות כזאת בארץ, והשאיפה שלנו היא שהם יעשו את ההתמחות שלהם בארץ.

<רן מסטרמן: לסיכום: אנחנו עובדים על שימור הזהות הישראלית שלנו במסגרת הפדרציה.

<רן מסטרמן: אנחנו יושבים בכל הוועדות העיקריות בפדרציה.

<רן מסטרמן: אנחנו עושים את ה-location של הכספים לפעילות שלנו במסגרת הקהילה הישראלית, ואנחנו מברכים על כל עזרה של איש כזה או אחר שיושב בחדר הזה.

<רן מסטרמן: תודה רבה לכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד על העשייה.

יואל רזבוזוב: ענת קורן, בבקשה.

<ענת קורן: אני מגיעה מלונדון.

<ענת קורן: אני, כמובן, מצטרפת למברכים.

<ענת קורן: אני חושבת שזה צעד חשוב, מכונן והיסטורי לשבת כאן היום במליאת הוועדה של הכנסת.

<ענת קורן: הקהילה בלונדון שונה לחלוטין.

<ענת קורן: היא עדיין נמצא בתרדמת חורף יחסית להתעוררויות בקהילות אחרות.

<ענת קורן: הקהילה בלונדון מבוססת על הרבה אנשי מקצוע ואקדמאים.

<ענת קורן: זו קהילה שמבוססת על הרבה משפחות צעירות.

<ענת קורן: אלה אנשים שהגיעו כדי להיטיב את הקריירה שלהם ואת מעמדם האישי.

<ענת קורן: הם עדיין לא מאורגנים כקהילה.

<ענת קורן: גרוע מזה – הם עדיין לא רואים את הצורך להיות קהילה.

<ענת קורן: זאת אומרת, אנחנו נמצאים במצב שאנחנו צריכים לשכנע אותם שזה חשוב להיות קהילה.

<ענת קורן: הקהילה בנויה ממעגלים-מעגלים, כשהמשותף זה מגורים פיזיים בסביבה, ילדים שהולכים לאותם בתי-ספר או חברים לעבודה.

<ענת קורן: הם נהנים מרמה כלכלית גבוהה יחסית.

<ענת קורן: הם מבקרים הרבה בארץ.

<ענת קורן: יש ארגונים שקיימים: יש את מגזין "עלונדון" (Alondon), שאני המו"לית שלו, שקיים עשרים שנה.

<ענת קורן: יש לו מדיה חברתית ואתר אינטרנט.

<ענת קורן: השגריר ציין אותו כדבק של הקהילה הישראלית בלונדון.

<ענת קורן: יש את מועדון העסקים הישראלי בלונדון, שמלכה היתה מהמקימים וליאורה היא המנהלת שלו.

<ענת קורן: זה ארגון שקיים כבר 17 שנה שמחזק את הקשר לקהילה ושיוצר אירועי networking ובמיוחד מחזק את הקהילה העסקית.

<ענת קורן: יש את שבט "חלוץ", את "הצופים" ואת "הבית הישראלי".

<ענת קורן: יש בית-ספר ישראלי של יום ראשון שקיים כבר הרבה שנים.

<ענת קורן: כל בנותי היו שם, ושתיים מהן עשו עלייה.

<ענת קורן: זה קשר מאד-מאד חשוב.

<ענת קורן: חשוב לחזק את בית-הספר הישראלי הזה שקיים בימי ראשון וששם מלמדים לפי תכנית החינוך הישראלית.

<ענת קורן: יש אירועי תרבות שמבוססים על הבאת אמנים מהארץ.

<ענת קורן: יש את הסלון הישראלי שזה קשר בין צעירים דוברי עברית, שזה דבר חדש.

<ענת קורן: יש פורום ישראלי כרגע שהקימה שרון בואנוס שמגשר ומחבר בין כל הפעילים הישראלים בלונדון, ולדעתי זה הגרעין ליצירת איזה שהוא ארגון כללי.

<ענת קורן: לפני שלושה שבועות במעמד היסטורי מוניתי לנציגת הקהילה הישראלית, שעדיין לא קיימת, בארגון ה-Board of Deputies שזה ארגון-העל של הקהילה היהודית, שקיים כבר 250 שנה באנגליה, כדי לייצג את הישראלים ואת האינטרסים הישראליים בלונדון, כדי שהם יכירו קודם כל בזה שיש ישראלים בלונדון.

<ענת קורן: אנחנו נמצאים במצב שבו הקהילה היהודית עדיין לא מקבלת ישראלים בלונדון.

<ענת קורן: לאחרונה, קם מרכז תרבות חדש ומפואר שנקרא JCC, שנועד לקרב גם פעילויות ישראליות של תרבות בלונדון בין הקהילה היהודית והישראלית.

<ענת קורן: אחד הדברים, שלקחתי לעצמי השנה, זה לחזק את הקהילה הישראלית כקהילה.

<ענת קורן: אחד הדברים, כדי שנוכל להתקרב לקהילה היהודית, זה קודם כל שאנחנו נהיה פרטנרים שווים.

<ענת קורן: רק אז נוכל להתקרב לקהילה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אנחנו ניתן את רשות הדיבור למשרד החוץ.

יואל רזבוזוב: עמי, בבקשה.

נסים זאב: כמה באים לבית-ספר ביום ראשון?

<ענת קורן: יש בית-ספר אחד ישראלי ביום ראשון.

נסים זאב: כמה באים?

<שרון בואנוס: למעלה מ-200 תלמידים.

<אלה סבן: דרך-אגב, יש גם יוזמות כאלה במיאמי ובעוד מקומות בעולם.

<אלה סבן: אני חייבת לציין שבאמת בכל קהילה בכל מקום בעולם, גם בצפון אמריקה, בכל מדינה יש צרכים אחרים לקהילה הישראלית: אם זה בבוסטון – זה אקדמאים, ואם זה בפילדלפיה – זה משפחות.

<אלה סבן: זאת אומרת, באמת צריך להתאים את הפעילות לקהילה ולסוג הישראלים שנמצאים באזור.

<אלה סבן: זאת אומרת, אי-אפשר לעשות משהו שמתאים לאוכלוסייה במיאמי ומתאים לאוכלוסייה בצרפת או בלונדון או באוסטרליה.

<אלה סבן: באמת צריך לבדוק וללמוד את סוגי האוכלוסיות שנמצאות בכל מקום ולהתאים את הפעילות.

<עמנואל מהל: דיברת קודם על הרמוניה בין הארגונים והמשרדים.

<עמנואל מהל: אנחנו, בהחלט, לא מתכוונים לקלקל את החגיגה.

<עמנואל מהל: משרד החוץ מברך על היוזמה הזאת.

<עמנואל מהל: למעשה, אם אני לא טועה, תחילת הפעילות היתה בשיתוף פעולה עם הקונסוליה הכללית בלוס-אנג'לס, עם הקונסול הכללי, נכון?

<עמנואל מהל: אנחנו רואים את הישראלים בחו"ל לא כנכס או כנטל אלא פשוט מאד כבשר מבשרנו.

<עמנואל מהל: מאחר והם בשר מבשרנו, אנחנו חייבים לתת להם את הטיפול המחבק ואת ההתייחסות האוהדת כמי שהם חלק מאתנו.

<עמנואל מהל: אם אנחנו נדחה או נוקיע את הישראלים שחיים בחו"ל, אנחנו לא נשפר את היחסים אתם ואנחנו לא נקרב אותם: לא לישראל ולא לעם היהודי.

<עמנואל מהל: לכן, הגישה צריכה להיות מאד ברורה וחד-משמעית, הגישה ששמענו כאן – גישה אוהדת, מחבקת ומלטפת, גישה אומרת: אנחנו עם אחד, אנחנו שייכים בעצם לאותה קבוצה, וככה אנחנו צריכים לראות את זה.

<עמנואל מהל: (מחיאות כפיים.

<עמנואל מהל: )

יואל רזבוזוב: מאה אחוז.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

<עמנואל מהל: לא סיימתי.

<עמנואל מהל: זה שמוחאים לי כפיים באמצע – זו היתה הפסקה מתודית.

<קריאה: רצו לרמוז לך.

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה היה רמז.

<עמנואל מהל: הישראלים בחו"ל הם לא נפולת ובוודאי שהם אינם נמושות.

<עמנואל מהל: להפך, אנחנו מדברים על בריחת מוחות, ומוחות זה בוודאי לא נמושות.

<עמנואל מהל: אלה האנשים הטובים ביותר שאנחנו יכולים שיהיו לנו, ואנחנו יכולים רק להצטער שחלקם נמצאים שם ולא אתנו.

<עמנואל מהל: אני גם לא רוצה לראות אותם כשגרירים של רצון טוב.

<עמנואל מהל: אני רוצה לראות אותם כמשהו שהוא הרבה מעבר לזה.

<עמנואל מהל: שוב, אנחנו מדברים על עם אחד, על ישראליוּת – אז זה לא השגרירים של הרצון טוב.

<עמנואל מהל: זו לא מטרת הפעילות שלנו.

<עמנואל מהל: מטרת הפעילות שלנו היא שאנחנו נישאר ביחד.

<עמנואל מהל: אנחנו רוצים לשמור אותם.

יואל רזבוזוב: אבל, אם אפשר להשתמש בהם כשגרירים, למה לא?

<עמנואל מהל: לא.

<עמנואל מהל: זה יבוא ממילא.

<עמנואל מהל: באותו רגע שאנחנו נתייחס לאותם ישראלים בחו"ל כחלק מאתנו, חלק אינטגרלי, כמו שאמרתי: בשר מבשרנו, הם בוודאי ובוודאי יהיו שגרירים של רצון טוב.

<עמנואל מהל: אבל, לבוא ולהגיד "אני רוצה להתייחס אליהם בצורה חיובית כדי שהם יהיו שגרירים של רצון טוב" זו גישה מוטעית.

<עמנואל מהל: הם יהיו שגרירים של רצון טוב, באותו רגע שאני אתן להם את היחס הנכון.

<עמנואל מהל: זהו.

<עמנואל מהל: תודה רבה על הפעילות שלכם.

יואל רזבוזוב: עמי, תודה.

יואל רזבוזוב: אבי אבלוב , יועץ מנכ"ל משרד ירושלים והתפוצות.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אבי אבלוב: אני אקצר, כמו שהתבקשנו.

<אבי אבלוב: אנחנו רואים את הישראלים בחו"ל כתפוצה לכל דבר וכמו כל קהילה אחרת.

<אבי אבלוב: היה יחס של מדינת ישראל לקהילות מסורתיות בארצות-הברית ובאירופה.

<אבי אבלוב: אנחנו רואים בישראלים בחו"ל יחד עם קהילות יהודים דוברי רוסית כקהילות שנמצאות במרכז החשיבות שלנו בתכנית העבודה של המשרד.

<אבי אבלוב: אני רק אציין שיש לנו מיזם משותף יחד עם ההסתדרות הציונית העולמית בארצות-הברית, בניו-יורק ובלוס-אנג'לס, ואנחנו מפעילים שם שלושה מרכזים קהילתיים, וזה נקרא "מתחברים".

<אבי אבלוב: זו הצלחה מסחררת.

<אבי אבלוב: זו השנה השנייה כבר שהמרכזים האלה קיימים שם.

<אבי אבלוב: אם ירצה השם, בשנה הקרובה יקומו עוד שלושה.

<אבי אבלוב: אני רוצה לנצל פה את ההזדמנות שיש פה את כל הארגונים ואת כל הפעילים ולהזמין את כולכם.

<אבי אבלוב: אנחנו שותפים, ואנחנו מחפשים פרויקטים משותפים.

<אבי אבלוב: בואו.

<אבי אבלוב: תודה רבה.

<קריאה: להם יש כסף.

יואל רזבוזוב: אבי, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: חברים, מכיון שאנחנו באמת הגענו לקצה מבחינת הזמנים, נצטרך לסיים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שמאד חשוב שעשינו את הוועדה הזאת.

יואל רזבוזוב: אני בוועדה עכשיו התרשמתי ובאמת הפנמתי את מה שאתם עושים בחו"ל, ועם כל הבעיות אני חושב שזו גאווה גדולה.

יואל רזבוזוב: לפני שבועיים היו אצלי כאן רומנים, שגם הם מתכוונים לעשות לגבי רומנים שברחו והם תפוצות, ללמוד מאתנו.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאם היו יושבים כאן היום, הם היו מבינים מה באמת אנחנו עושים וכמה גופים, כמה ארגונים וכמה הרמוניה ושיתופי פעולה וכמה מיזמים גאוניים יש בשביל לקרב את אותם הישראלים גם למסורת וגם לישראל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה באמת הדבר הטוב ביותר.

יואל רזבוזוב: אני חושב, שכמו שאמרתי, שהוועדה הזאת תמיד תיתן פלטפורמה.

יואל רזבוזוב: אני מאד אוהב את מה שאתם, כולכם, עושים.

יואל רזבוזוב: יש גם את ג'וש שוורץ שיושב מאחורה ומתחבא ושיש לו גם חלק גדול במה שנעשה לפחות מבחינת הסוכנות.

יואל רזבוזוב: יש אותך, כמובן, אלן, ואת כל מי שיושב כאן.

יואל רזבוזוב: אדם ביקש שיהיה חיבוק.

יואל רזבוזוב: אתה יודע שאני ג'ודוקא לשעבר והייתי קפטן נבחרת ישראל עשר שנים, והתרגיל הכי חזק שלי זה החיבוק.

יואל רזבוזוב: החיבוק שלי ומהוועדה זה הכי חזק שיכול להיות.

<אדם מילשטיין: החיבוק הרוסי.

יואל רזבוזוב: יש כאן גם את מוניקה.

<מלכה ליאון: יש לי בקשה לנציג הצבאי פה.

<מלכה ליאון: אפשר?

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: ממש בקצרה.

<מלכה ליאון: רציתי לפנות אליך.

<מלכה ליאון: ישנה בעיה לגבי הישראלים שמגיעים כאן ומתגייסים לצבא.

<מלכה ליאון: אני יודעת על כמה מקרים.

<מלכה ליאון: יש מקרה של בת שהתגייסה והוצבה באיזה תפקיד ברמלה בבסיס אספקה או משהו כזה, ובקיצור היא סבלה שנתיים.

<מלכה ליאון: אחותה כעת עומדת להתגייס ובגלל הניסיון של אחותה.

<מלכה ליאון: .. היא ניסתה לעבור משם, וזו משפחה עם קשרים ומשפחה מאד-מאד מבוססת - - -

יואל רזבוזוב: אם זה משהו נקודתי, אפשר אחרי הדיון.

<קריאה: אחד על אחד.

<מלכה ליאון: כן.

יואל רזבוזוב: איך אני יכול להתווכח?

<קריאה: אחד על אחד.

<מלכה ליאון: אני מדברת אתו אישית.

<קריאה: אפשר להוציא את הישראלים מישראל, ולא את הישראל מהישראלים.

<דוברת: לא.

<דוברת: אני רוצה שיידעו את הבעיה הזאת.

<דוברת: אחותה לא מתגייסת לצבא והולכת לשירות לאומי.

<דוברת: צריך שיהיה איזה שהוא בסיס שיעקבו גם אחרי החיילים אחרי שהם גם מתגייסים.

<קריאה: כבוד היושב-ראש, אם אני אוכל להגיד רק משפט אחד.

יואל רזבוזוב: נציג הצבא רצה לענות.

<סא"ל אמיר חי: אני רק רוצה להגיד שאנחנו בסך-הכל בתכניות די נותנים עדיפות בשיבוץ על פני אוכלוסייה כללית, אם נקרא לזה כך, כדי לעשות את מרב ההתאמה, מתוך הבנת הצרכים של האוכלוסייה.

<סא"ל אמיר חי: זה מקרה ספציפי לנסות לטפל אם אפשר.

<מלכה ליאון: אין ליווי.

<מלכה ליאון: צריך להיות ליווי.

<קריאה: בתור אמא לבת בצבא.

<מלכה ליאון: אין ליווי.

<מלכה ליאון: צריך ליווי גם אחרי.

<קריאה: כשיגיעו לגרעין "צבר", אני - - -

<קריאה: הם בגרעין "צבר", ואין ליווי.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, אם יורשה לי, אומר מלה אחת.

<אלן הופמן: אני רק רוצה להגיד לחבר הכנסת רזבוזוב באמת תודה מאד גדולה שהחלטת שהוועדה תעסוק בנושא.

<אלן הופמן: אני בטוח שבאיזה שהוא מקום יושבים תלמיד או תלמידת דוקטורט שמתחילים לכתוב דוקטורט בנושא: בני הישראלים והישראלים החיים בחוץ-לארץ.

<אלן הופמן: אין לי ספק שהישיבה הזאת של הוועדה שלה היא אבן דרך היסטורית בכל הסיפור של מדינת ישראל והישראלים שחיים בחוץ-לארץ.

<אלן הופמן: (מחיאות כפיים.

<אלן הופמן: )

יואל רזבוזוב: חברים, הודעה אחרונה – לאיתן דרורי יש הצעה אופרטיבית שהיא באמת טובה והיא לתרגם את הפרוטוקול של הישיבה לאנגלית ולהעביר את זה לפדרציות.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה מאד-מאד יעזור.

יואל רזבוזוב: חברים, הישיבה הסתיימה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.