ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 30, 2013-11-10 11:00

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולם.

יואל רזבוזוב: אנחנו פותחים כאן ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא בחינת הטיפול בעולים הצורכים סמים.

יואל רזבוזוב: באנו להתרשם מה נעשה, לראות מה אפשר לשפר, במה אנחנו יכולים לעזור.

יואל רזבוזוב: הבנתי שיואב, נציג עיריית תל אביב, רוצה לפתוח ולהציג.

<יואב בן ארצי: בוקר טוב ותודה לכל מי שהגיע.

<יואב בן ארצי: תודה לך, יושב ראש הוועדה שאתה בחרת לבוא לכאן ולבחון את ה-, לעיניי זה לבחון את התופעה, את היקף התופעה, את חומרת התופעה, את המענים הניתנים ואת הפערים שאנחנו נדבר עליהם, לא ציינו אותם.

<יואב בן ארצי: אנחנו נעשה קודם כל היכרות בין כל האנשים שיושבים פה.

יואל רזבוזוב: סליחה שאני קוטע, ישנו פה חבר כנסת, חבר ועדה, מוטי יוגב, אנחנו שנינו כאן.

<יואב בן ארצי: נעים מאוד.

<יואב בן ארצי: אז נעשה היכרות ואחרי זה אני אציג את סדר היום ואני מקווה שתתרשמו מחד ותהיו לנו לעזר, מאידך.

<יואב בן ארצי: בבקשה.

<יואב בן ארצי: (סבב נוכחות).

<יואב בן ארצי: אני רוצה להציג בקצרה את סדר היום ואחרי זה לתת מה שנקרא מבט ממעוף הציפור לגבי היקפי התופעה בעיר תל אביב והיקף המענים שאנחנו נותנים כאן ברמת הטיפול והשיקום.

<יואב בן ארצי: אז קודם כל, מבחינת סדר היום, אנחנו נמצאים ברחוב הרכבת 36, מרכז צור אביב.

<יואב בן ארצי: הקומה הזאת זאת קומת הסובוטקס, נכון להיום, בעתיד הקרוב יהיה כאן איזה שהוא סוג של שינוי, אבל אנחנו לא נדבר עליו כרגע.

<יואב בן ארצי: קומה למעלה זו קומה שניתנת בה תחזוקת מתדון וקומה ראשונה, התחתונה, זה המועדון החברתי שהקמנו, מספר ארגונים, לטובת אותם אנשים ששוהים כאן במשך היום.

<יואב בן ארצי: העיר תל אביב, יש בה 404,000 תושבים, נכון ל-2012.

<יואב בן ארצי: אחוז העולים בכללותם עומד על 12.3%, 50,000 עולים, מתוכם חבר העמים 40,000, זה כתוב במסמך.

<יואב בן ארצי: אפיון העיר כאן, שהיא מן הסתם התפוח הגדול הישראלי שסוחף אליו וסופח אליו תופעות חברתיות שונות ומגוונות, ונאמר בתחום השימוש לרעה בסמים ואלכוהול וההתמכרות, אנחנו נמצאים באחת הזירות שיש בה סחר קמעוני, או סחר שהוא מעבר לקמעוני, יש בה שימוש, יש בה הימצאות בזנות וזה סוחף הרבה מאוד אנשים, הגם שהם לא תל אביבים.

<יואב בן ארצי: ציינתי מספר מקומות שאנחנו מבקרים שם באופן קבוע.

<יואב בן ארצי: היות שכך, אנחנו נוקטים בפעולות שנקראות איתור ,Outreach, כדי ליישג מטופלים ולהביא אותם לטיפול, משימה שהיא לא פשוטה, אבל היא נעשית כאן בצורה יומיומית, עם שותפות של מספר ארגונים.

<יואב בן ארצי: הרשות הלאומית למלחמה בסמים, יש כאן פרויקט שנקרא 'הצעד הראשון', לכאלה שהם לא תושבים תל אביביים, עיריית תל אביב-יפו, מאיר שרעבי, אנוכי, אנשיי, עמותת עלם, מרפאת לוינסקי ותכנית סלעית.

<יואב בן ארצי: כל אלה בעצם נרתמים לעבודת היישוג, שבעינינו היא מאוד משמעותית ולעיתים, זה אולי יישמע דרמטי, היא מצילת חיים.

<יואב בן ארצי: הבעיה היא שלא תמיד האנשים נענים לנו ולכן הם ממשיכים להישאר ברחוב, או בקרנות רחוב, בגינות ציבוריות, או איפה שנראה אותם היום בהמשך הסיור.

<יואב בן ארצי: אני נותן כאן את היקף התופעה למרות שהאומדנים הם אומדנים משוערים.

<יואב בן ארצי: אין לנו בעצם מספרים או נתונים מדויקים לגבי היקף המשתמשים.

<יואב בן ארצי: נכון להיום מבקרים אצלנו ביחידות לטיפול בנפגעי סמים 750 מטופלים מדי שנה וההערכה אומרת שפי שלושה קיימים בשטח.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת שאנחנו מדברים על 3,750 משתמשים לרעה ומכורים לסמים.

<יואב בן ארצי: שימוש כזה בקרב מבוגרים.

<יואב בן ארצי: בקרב בני נוער אנחנו מדברים על 360.

<יואב בן ארצי: אחוז האנשים שמגיע לאל-סם הוא 15% מתוכם - - -

יואל רזבוזוב: מה זה סם, מה ההגדרה של משתמשי סמים?

יואל רזבוזוב: איך אתם מגדירים את זה?

<יואב בן ארצי: ההגדרה של סם היא הגדרה שקבועה בחוק.

יואל רזבוזוב: לא, משתמשים בסמים, סמים קלים, סמים קשים.

<יואב בן ארצי: אין לנו סמים קלים בהגדרה.

<יואב בן ארצי: התפיסה המקצועית אומרת שאין סם שהוא סם קל, כל סם משנה תודעה ומשנה מצב רוח והיות וכך הוא בעייתי בשימוש.

<יואב בן ארצי: ישנה אוכלוסייה שהיא בחזית והיא עלולה להפוך את זה לשימוש לרעה ולהתמכרות.

<יואב בן ארצי: היום הז'אנר החדש של הסמים, סמי מסיבות וסמי פיצוציות, הגראס על סוגיו השונים, מביא או יוצר לנו מגמות שונות או משתנות בקרב המשתמשים לרעה ומכורים ולא צריך להגיע לשימוש שהוא ממכר, אפשר בשימוש חד פעמי, דו פעמי, כדי להפוך את האדם לאותו אחד עם בעיות נפשיות קשות או עם בעיות פיזיולוגיות או גם וגם.

<יואב בן ארצי: ולכן, במידה מסוימת הרחבנו את מרחב המטופלים שמגיעים אלינו לשירות.

<יואב בן ארצי: הבעיה שלא כולם מבינים שיש בעיה, ועד שלא מגיעים לקצה קצה קצה הם בעצם לא מוכנים לפגוש אותנו.

<יואב בן ארצי: אז כמו שאמרתי, מרחב קשת הסמים השתנתה והתגוונה, הפכה להיות הרבה יותר נזילה, הרבה יותר נגישה.

<יואב בן ארצי: עד לא מזמן, לפני שהמשטרה נכנסה לפעילות מסיבית, ברחוב אלנבי היו 21 נקודות ממכר סמים בדמות חנויות שהן חנויות ניאוניות, מה שנקרא, שהכול ככה זעק רק כדי להביא את האוכלוסייה, אף אחד לא עשה שום דבר, לא הייתה אכיפה מינימלית.

<יואב בן ארצי: עם החלת החוק המשטרה נכנסה לפעילות אינטנסיבית מסיבית ואני יכול לציין שכמעט אין חנות היום אחת פתוחה ברחוב אלנבי, שזה הישג של המשטרה ומגיע לה שאפו על זה.

<יואב בן ארצי: ולעומת זאת, אין מה לעשות, אנחנו כל הזמן בהתמודדות של מלחמה של חתול ועכבר, התקדמו והגיעו לזירה שהיא זירה אינטרנטית.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת שנמכרים סמים באמצעות הזמנות אינטרנט ויש על זה גם כן מין לוגואים, שליח הביתה, 'עד הבית', מה שנקרא.

<יואב בן ארצי: אנחנו כל הזמן במלחמות סביב הנושא הזה ואני חייב לציין שהרעה הזו היא רעה חולה, לא רק בתל אביב, בכלל בארץ.

<יואב בן ארצי: המענים הטיפוליים הם כמו שאמרתי, קודם כל איתור בשטח.

<יואב בן ארצי: אנחנו מקצים לזה הרבה מאוד תשומות, בעינינו זה דבר מאוד מאוד משמעותי, עד כדי הצלת חיים.

<יואב בן ארצי: יש לנו חמישה מרכזים לטיפול בנפגעי סמים, שעובדים על שיטת ההינזרות המוחלטת.

<יואב בן ארצי: להבדיל מפה, שמדובר בתחזוקת מתדון, אנחנו בעצם פוגשים מטופלים שהחליטו, לא שהחלטנו בשבילם, שהם החליטו שהם לא רוצים להשתמש בסמים יותר ולא לקבל מתדון אלא להיגמל לחלוטין ואנחנו עובדים איתם עם כל המערך שיש לנו.

<יואב בן ארצי: נבקר באחד המרכזים ביפו בהמשך.

<יואב בן ארצי: אנחנו מפעילים שלושה מרכזים.

<יואב בן ארצי: זה לא אנחנו, זה העיר כולה עם הרשות הלאומית בחלק מהמקרים, עם משרד הבריאות כמובן, האגודה לבריאות הציבור.

<יואב בן ארצי: שלושה מרכזים לטיפול באמצעות מתדון.

<יואב בן ארצי: כאן חשוב מאוד לציין שהשירות הוא שירות מחוזי, הווה אומר שרק 51% מהאוכלוסייה היא אוכלוסייה תל אביב ו-49% שייכת לערים השונות.

<אנטולי מרגוליס: אלה מרכזים של משרד הבריאות.

<יואב בן ארצי: לא אמרתי של העירייה.

<יואב בן ארצי: אני שוב חוזר ומציין, אם הבנתם לא נכון, פועלים בעיר תל אביב שלושה מרכזים לתחזוקת מתדון.

<יואב בן ארצי: בשני פרויקטים עיריית תל אביב שותפה, בסובוטקס היא שותפה ונותנת איזה שהוא סכום ובוועדת ההיגוי ובמועדון החברתי.

<יואב בן ארצי: כמובן שתחזוקת מתדון זה משרד הבריאות, סובוטקס בעיקרון זה משרד הבריאות.

<יואב בן ארצי: אם הובן לא נכון, אני מתנצל.

<יואב בן ארצי: אנחנו מטפלים באמצעות עמותת 'אפשר' בכ-120 מטופלים נפגעי אלכוהול.

<יואב בן ארצי: בעיניי זה זעיר אנפין.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת יש הרבה יותר רק לא מגיעים לשירותים.

<יואב בן ארצי: אנחנו נותנים שירות בדמות יחידה לטיפול בדרי רחוב, ל-735 דרי רחוב בעיר הזו ומחוסרי דיור בודדים, שירות עירוני, ומפעילים באמצעות הרשות למלחמה בסמים ומצילה חמש סיירות הורים בדמות 'הורים ערים', זה השם שניתן בתל אביב, כמעט בכל שכונות העיר.

<יואב בן ארצי: זה המקום גם להודות, בהתחלה אני אומר את זה, לרשות הלאומית למלחמה בסמים, למשרד הרווחה, למשרד הבריאות, לאגודה לבריאות הציבור, שכל אלה בעצם הם זרוע משולבת יחד איתנו להתמודדות עם נגע הסמים והאלכוהול.

<מאיר שרעבי: קוראים לי מאיר שרעבי, אני עובד בעיריית תל אביב, מתאם רווחה, אני מנחה שתי קבוצות פה בשבוע, במקום הזה, גם במתדון וגם בסובוטקס.

<מאיר שרעבי: בוועדה שהייתה בירושלים שזומנתי אליה, אז אמרתי שאין טוב ממראה עיניים, כדאי שתבואו ותראו.

יואל רזבוזוב: ובאנו.

<מאיר שרעבי: כן, באמת כל הכבוד.

<מאיר שרעבי: אני כשאני מגיע לפה פעמיים בשבוע אני עושה סיבוב קצר פה באזור ואני לא מאמין שאני במדינת ישראל, ובטח לא בתל אביב.

<מאיר שרעבי: תל אביב נבחרה כאחת הערים שהכי והכי והכי, וגם אמרתי את זה להנהלת העיר, ויש פה דברים שכדאי להיות, סליחה שאני אומר את זה ככה, חתול או כלב, מאשר להיות אנשים שתראו אותם במצב הזה.

<מאיר שרעבי: אם בן אדם שוכב פה, או בחורה, אני אשים חתול קטן, יבואו מ'תנו לחיות לחיות' וייקחו אותו.

<מאיר שרעבי: אני לא מדבר על הפרויקט הנפלא שהרשות למלחמה בסמים עושה.

<מאיר שרעבי: אני מדבר על אנשים שאיבדו תקווה, אני מדבר על אנשים שהמוות בשבילם זה הפתרון והחופש מהחיים האלה, ופה צריך את העזרה שלנו, פה צריכים לבוא ולתת יד.

<מאיר שרעבי: אמרתי אז בוועדה ואני אחזור על זה, אמרתי שפה צריך להסתובב פסיכיאטר מחוזי שיראה את האנשים באיזה מצב הם נמצאים, ולתת להם צו.

<מאיר שרעבי: אתם תראו את זה, אתם תראו על מה דיברתי.

<מאיר שרעבי: אני מצטער, היום הייתה פעילות של משטרת ישראל, היו עשרות ניידות, היו סוסים, היו אופנוענים, ואז החבר'ה ברחו.

<מאיר שרעבי: אולי נמצא כאן כמה - - -

<יואב בן ארצי: הם יחזרו.

<מאיר שרעבי: אז אתם תראו.

<מאיר שרעבי: חבל, זה היה בדיוק ביום הזה שאתם באים ורצינו שתראו באיזה מצב אנשים נמצאים, שגם אם תבוא ותציע להם עזרה הם יגידו לך 'עזוב אותי, תן לי למות' ופה המקום להכניס את העזרה ואמרת שאתה רוצה לבוא ולראות ולעזור.

<מאיר שרעבי: אני חושב, לדעתי, אני לא רופא, אני איש טיפול, כבר 23 שנה בתחום הזה, שפה צריך מישהו לקחת מהם את האחריות, כי אין להם אחריות, הם הולכים למוות, ממש ככה.

<מאיר שרעבי: המאבק הוא בין מלאך המוות לבינינו, אנשי הטיפול.

<מאיר שרעבי: וזהו.

<מאיר שרעבי: טוב מראה עיניים ואני שמח שבאתם ותראו את זה בעיניים.

<יואב בן ארצי: ההערה של מאיר מאוד חשובה, אני רק אומר שכדאי מאוד, לטובת סדר הדיון, זה שהצגתי את התמונה זה לא אומר שהתמונה אידיאלית, זה לא אומר שאין בעיות, אני מציג את התמונה באופן מאוד מאוד ראשוני, יש הרבה מאוד בעיות שקשורות גם בחקיקה, דרך אגב.

<יואב בן ארצי: מה שמאיר כרגע ציין זו חקיקה, כי אם אנחנו לא נתקדם בהיבט המשפטי, בהיבט החוקי, לא נוכל לאשפז אותם גם אם יהיה כאן פסיכיאטר ויסתובב כל היום, כי יש עילות אשפוז והעילות האלה לא רשומות בחוק.

<יואב בן ארצי: אני רק רוצה לציין ששכחתי לומר את אל-סם, שהיא עמותה שאנחנו עובדים איתה בשיתוף פעולה והיא נותנת לנו את המענה העיקרי לטיפול בבני נוער משתמשים בסמים.

<יואב בן ארצי: העמותה מאוד משמעותית בעיר הזאת, אורנה מנכ"לית העמותה והיא יושבת איתנו כאן.

יואל רזבוזוב: רק שאלה.

יואל רזבוזוב: אמרת ש-49% תושבי תל אביב ו-51% - - -

<יואב בן ארצי: במתדון, רק בתחזוקת מתדון וסובוטקס.

יואל רזבוזוב: אז הם לא רשומים בתל אביב והם מגיעים לפה לטיפול?

<יואב בן ארצי: כן.

יואל רזבוזוב: אז הם מגיעים בהסעות, או שהם גרים פה בסביבה?

<יואב בן ארצי: לא, הם מגיעים באוטובוסים.

<יואב בן ארצי: זה מקום די מרכזי והנגישות לכאן די נוחה.

<יואב בן ארצי: מאיה.

<מאיה ריפטין: ד"ר מרגוליס, אתה רוצה להתחיל?

<אנטולי מרגוליס: דברי.

<מאיה ריפטין: אני מנהלת מרכז צור אביב, זה הבניין שבו אנחנו יושבים.

<מאיה ריפטין: הוא כולל שלוש מחלקות, סך הכול 48 מטופלים.

<מאיה ריפטין: מחלקה מעלינו זו מחלקת מתדון ואנחנו יושבים במחלקת סובוטקס.

<מאיה ריפטין: סך הכול עולי חבר העמים יש פה משהו כמו 20% מהסך הכול הכללי.

<מאיה ריפטין: כאן בקומה הזאת משרד הבריאות יזם פרויקט של reaching out, לצאת ממש לרחוב, לאסוף אנשים שהם דרי רחוב ושהם - - -

יואל רזבוזוב: אמרת עולים מחבר העמים בסך כל העולים, יש עוד עולים.

<מאיה ריפטין: אבל זה הרוב, יש אולי עוד כמה אחוזים בודדים, אבל חבר העמים זה הרוב.

<חיים מהל: בקרב בני נוער האתיופים הם באחוז מאוד גבוה.

<מאיה ריפטין: אין לנו כאן אתיופים, למשל.

<אורנה לשם: איזה גילאים?

<מאיה ריפטין: ממוצע הגילאים פה זה 47.

<אורנה לשם: בני נוער?

<מאיה ריפטין: אין.

<אורנה לשם: רק מבוגרים?

<מאיה ריפטין: כן.

<מאיה ריפטין: התחלתי לדבר על פרויקט שיזם משרד הבריאות, של יציאה ממש לשטח, לרחוב, לאסוף אנשים שהטיפול הוא לא נגיש להם.

<מאיה ריפטין: אנחנו כרגע בזמן חלוקת טיפול, מכאן מקור הרעש, אז אנחנו מתנצלים.

<מאיה ריפטין: בכל מקרה בקרב האנשים שהם דרי רחוב, כמעט כולם הם עולי חבר העמים.

<מאיה ריפטין: זהו, עד פה.

<מאיה ריפטין: שאלות?

יואל רזבוזוב: אנחנו נשאל שאלות בהמשך.

<מאיר שרעבי: יש אנשים במועדון, קבוצה גדולה של חבר העמים מחכים לך.

<חיים מהל: אפשר להוסיף משהו?

<חיים מהל: שמי ד"ר חיים מהל, מהרשות למלחמה בסמים.

<חיים מהל: אני רוצה להדגיש שיש פה עוד שתי יחידות שלא הזכירו והן נוגעות מאוד ליוצאי חבר העמים.

<חיים מהל: אחת זו יחידה שנקראת 'צעד ראשון' שבה אנשים יכולים לבוא מהרחוב ולקבל מאיתנו קפה, כריך, או משהו כזה, אבל חלק מהם אנחנו עם הזמן מפנים לגמילה.

<חיים מהל: אם הוא אומר 'אני רוצה גמילה', תוך 24 שעות הוא מגיע לגמילה.

<חיים מהל: עלינו, הוא לא צריך לשלם שקל, הוא לא צריך להביא דוח פסיכו סוציאלי, כלום.

<חיים מהל: תוך 24 שעות הוא ביחידת גמילה.

<חיים מהל: בשיתוף פעולה כמובן עם היחידות של משרד הבריאות.

<חיים מהל: הדבר השני הוא, יש פה יחידה להחלפת מזרקים, מי שלא רוצה טיפול בכלל.

<חיים מהל: שוב, הרוב דיירי רחוב, הרוב יוצאי חבר העמים.

<חיים מהל: והם באים ומחליפים מזרקים, לפחות שלא יידבקו במחלות זיהומיות.

<חיים מהל: זו תכנית למזעור נזקים.

<חיים מהל: גם מהם אחרי כמה חודשים חלק מגיעים לטיפול, או פה, או אפילו לגמילה טוטאלית.

יואל רזבוזוב: מה ההצלחה שלהם?

יואל רזבוזוב: נגיד שהוא הסכים ונכנס לגמילה, מה ההצלחה?

<יואב בן ארצי: אם זו גמילה פיזית, האחוזים הרבה יותר גבוהים.

<יואב בן ארצי: אם זה המשך טיפול, זה ניקיון לאורך שנה, אז מן הסתם האחוזים יורדים.

<יואב בן ארצי: אני יכול להגיד לך שאצלנו ביחידות האחוז אחרי שנה הוא בערך 35% מהמתחילים.

<חיים מהל: וזה גם בכפרי השיקום, זה פחות או יותר האחוז, 37%.

<חיים מהל: זה במחקרים שאנחנו עושים.

<חיים מהל: דרך אגב, בכפרי גמילה מלכישוע, אילנות, עשו מחקר, מי מצליח לסיים שנה וחצי של טיפול.

<חיים מהל: הסתבר שילידי הארץ 30% מסיימים, יוצאי חבר העמים – 48% מסיימים.

<חיים מהל: הממוצע הוא 37% שכולל את שניהם, אבל באופן יחסי יוצאי חבר העמים בתכניות ארוכות טווח מצליחים יותר.

יואל רזבוזוב: מה בנושא עולים, מבחינת הנוער והחבר'ה הבוגרים יותר, מה הסטטיסטיקות?

יואל רזבוזוב: מי משתמש בין בני נוער?

יואל רזבוזוב: כמו ששמעתי פה שיוצאי הקהילה האתיופית זה יותר, איך זה באמת - - -

<יואב בן ארצי: במבוגרים כמעט אין לנו יוצאי הקהילה האתיופית, מעטים מאוד, זה בעיקר אלכוהול, פחות סמים.

<יואב בן ארצי: יותר אני רואה אותם ביחידה לדרי רחוב מאשר ביחידות לטיפול בנפגעי סמים.

<יואב בן ארצי: אחוז חבר העמים דרך אגב גדל עם השנים ביחידות לטיפול בנפגעי סמים, והיום זה עומד על 25%-30%, תלוי באיזה יחידה.

<יואב בן ארצי: יש יחידות יותר, יש יחידות פחות.

<יואב בן ארצי: במזרח העיר, בדרום העיר, האחוז גבוה יותר, בצפון העיר נמוך יותר.

<חיים מהל: לא, השאלה הייתה על בני נוער.

<חיים מהל: בני נוער יש יותר בקרב עולים חדשים.

<אורנה לשם: בהחלט, באופן משמעותי.

<אורנה לשם: יש יותר בקרב עולים חדשים שמשתמשים בסמים ואלכוהול.

<חיים מהל: שמגיעים לטיפול, בבני נוער.

<יואב בן ארצי: הנתון שקיבלתי מענת זה 15%.

<יואב בן ארצי: אצל המבוגרים זה 25%.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על תל אביב, או על כלל המדינה?

<יואב בן ארצי: לא, על תל אביב, אני יודע נתונים על תל אביב.

<חיים מהל: אם אתה הולך למקומות שמאשפזים ילדים בגלל התמכרות לסמים, אתה רואה את האתיופים באחוזים של 20% ו-30% כשהאחוז שלהם באוכלוסייה הוא 1.5%.

<חיים מהל: זאת אומרת שיש פה הבדל מהותי מאוד לרעתם.

יואל רזבוזוב: ויוצאי חבר העמים?

<חיים מהל: פחות או יותר זהה לאחוז שלהם באוכלוסייה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על תל אביב.

יואל רזבוזוב: יש לנו פה כ-12 - - -

<חיים מהל: אני מדבר נוער ארצי, הרי אין פה כפר גמילה בתל אביב.

<יואב בן ארצי: אבל ביחס לאחוז התל אביבים יותר.

<יואב בן ארצי: מכור שמגיע לטיפול הוא גבוה יותר מ - - -

יואל רזבוזוב: איך הם מגיעים לטיפול?

יואל רזבוזוב: מישהו מפנה אותם?

<יואב בן ארצי: כן, אני אמרתי קודם, אנחנו גם עושים כל הזמן פעילויות של outreach, מוצאים אותם ברחוב, גם חבר מביא חבר, גם יש הפניות משירות המבחן, יש הפניות דרך ה-MA.

<יואב בן ארצי: המקומות מאוד ידועים בעיר.

<יואב בן ארצי: מאוד ידועים.

יואל רזבוזוב: מבחינת בני הנוער, איך הם מגיעים?

<יואב בן ארצי: לבני נוער יש שתי בעיות.

<יואב בן ארצי: אל"ף, לפעמים באמת הסטיגמה של להגיע לשירות ציבורי ולקבל טיפול ולפני כן הכרה בבעיה.

<יואב בן ארצי: כי כשמגיע מבוגר הוא בדרך כלל כבר הגיע לשלבים המאוד קריטיים והוא מבין שאין יכולת, שהוא חסר אונים מול ההתמכרות.

<יואב בן ארצי: בני נוער עדיין לא מבינים את זה, וההירתמות שלהם לטיפול היא הרבה יותר קשה מאשר המבוגרים.

<חיים מהל: אורנה היא מנהלת אל-סם, שהיא תגיד איך הם מגיעים.

<אורנה לשם: ולכן מה שאני רוצה להגיד, הפעילות של המשטרה היא מאוד מבורכת מבחינתנו, מאוד חשובה.

<אורנה לשם: ככל שיש יותר פעילות משטרתית בני הנוער מגיעים יותר לטיפול.

<אורנה לשם: בני נוער בדרך כלל לא - - -

יואל רזבוזוב: מה זה פעילות?

יואל רזבוזוב: תגדירי, איפה?

<אורנה לשם: כשהמשטרה עושה פעילות חבר'ה מופנים לשירות מבחן לנוער ואז אומרים להם - - -

יואל רזבוזוב: בבתי ספר?

<אורנה לשם: ברחובות, בקניונים.

יואל רזבוזוב: הם נמצאים ברחובות, או מאיפה שולפים אותם?

<בועז חממי: לאו דווקא ברחובות.

<בועז חממי: ברגע שמבוצעת או לכאורה יש חשד לביצוע עבירה פלילית של שימוש בסם בבתי ספר, במועדונים, המשטרה כמובן נכנסת לתמונה.

<בועז חממי: לגבי הנוער, יש מאוד דגש על שיקום וטיפול והרתעה, יותר מאכיפה פלילית.

<בועז חממי: תנאי לסגירה של תיק, לדוגמה, זה הפניה לטיפול, להוציא אותם מתוך המעגל הזה.

<אורנה לשם: אומרים להם 'אם תלכו לטיפול, נסגור לכם את התיק', וזאת הדרך הטובה ביותר להביא בני נוער לטיפול.

<אורנה לשם: נכון שהם מופנים גם על ידי בתי ספר וגם על ידי ההורים, אבל היכולת שלהם להישאר בטיפול ולהשתקם היא הרבה פעמים בזכות הפניה לשירות מבחן.

יואל רזבוזוב: ד"ר מרגוליס.

<אנטולי מרגוליס: בוא נגיד ככה, אנחנו פתחנו לא מזמן, אנחנו מדברים על תל אביב, על התחנה המרכזית, שהוא אזור מאוד בעייתי, וכשאנחנו הסתובבנו שם ראינו, כמו שיואב תיאר את האוכלוסייה, אנחנו פתחנו יחידה פה לקבלה מהירה של אנשים לסובקסון.

<אנטולי מרגוליס: בתוך ארבעה חודשים הגענו ל-50 שמקבלים טיפולים.

<אנטולי מרגוליס: נרשמו 78 איש ו-50 מקבלים טיפול.

<אנטולי מרגוליס: זאת אומרת הצלחנו להוציא אותם ממעגל השימוש בסמים, 50 איש, שזה מאוד חשוב.

<אנטולי מרגוליס: זו האוכלוסייה הכי קשה שיש.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין, הוצאתם אותם ממעגל שימוש בסמים, אבל העברתם את זה, זה כביכול סם, דמוי סם.

<אנטולי מרגוליס: קודם כל זה לא סם בכלל, זה טיפול תרופתי הכי מוצלח שיש עכשיו בכל השיטות שקיימות בעולם.

<אנטולי מרגוליס: אנחנו מדברים על זה, גם טיפול במתדון, גם טיפול בסובקסון, שדבר ראשון כל המטופלים שמגיעים אלינו, תוך שבוע-שבועיים הם מפסיקים להזריק.

<אנטולי מרגוליס: זה דבר אחד.

יואל רזבוזוב: הם מקבלים דרך זריקה, דרך כדור?

<אנטולי מרגוליס: אנחנו מדברים על או שתיית מתדון או כדורים של סובקסון.

<אנטולי מרגוליס: וחוץ מזה אנחנו מדברים על כך שאחרי חודש-חודשיים 80% מפסיקים להשתמש בסמי רחוב, שזה פשוט הישג אדיר, לדעתי.

יואל רזבוזוב: וכמה תלויים ב - - -?

<אנטולי מרגוליס: הם לא תלויים.

<אנטולי מרגוליס: בוא נגיד ככה, אנחנו מגדירים את ההתמכרות כמחלה, כמו שזה מוגדר בכל העולם.

<אנטולי מרגוליס: בן אדם שמתחיל להשתמש משנה את כל הפיזיולוגיה שלו, הוא כבר מכור.

<אנטולי מרגוליס: כמו שאם מבוגר מתחיל לאכול הרבה ממתקים, אז הוא מגיע גם לסוכרת טייפ 2, והוא יכול להיות תלוי בתרופות ובאינסולין, אותו דבר פה, אנחנו מדברים על אנשים שהם צריכים לקבל טיפול.

<אנטולי מרגוליס: אולי זה טיפול לכמה שנים, אולי טיפול לכל החיים, אבל זה טיפול.

<אנטולי מרגוליס: נאמר פה על ההפניה ואני חייב להגיד.

<אנטולי מרגוליס: אנחנו מדברים על חבר מביא חבר, זה פנה, חסר לנו, גם בתל אביב וגם בכל הארץ, יחידה לאבחון ומעקב.

<אנטולי מרגוליס: זאת אומרת בן אדם שצריך לקבל טיפול, קודם כל הוא צריך להיות מאובחן, איזה סוג טיפול.

<אנטולי מרגוליס: לא כולם הולכים לרווחה, הרווחה לא יכולה לתת מענה לכל האנשים, כי מדברים על זה שאולי יש תחלואה כפולה, אולי צריך לעשות גמילה.

<אנטולי מרגוליס: למה עובד סוציאלי צריך להחליט על היבטים רפואיים?

<אנטולי מרגוליס: אין לי מושג, אבל ככה זה נעשה עד עכשיו.

<אנטולי מרגוליס: חסרה יחידה שיהיו כל המקצועות שם, עובדים סוציאליים, רופאים, פסיכולוגים, לאבחן את הבן אדם, להבין איזה טפול הכי מתאים לו.

<אנטולי מרגוליס: אולי תהיה פחות נשירה ממה שיש עכשיו, שאם נתאים את הטיפול בהתחלה - - -

יואל רזבוזוב: אתה מדבר על גוף אחד שירכז את הנושא הזה.

<אנטולי מרגוליס: זה לא גוף, פשוט צריך להקים את היחידות לאבחון וטיפול.

<אנטולי מרגוליס: הרווחה מפנה אלינו לאשפוזיות הרבה אנשים, חלק מהם יכולים לקבל טיפול אמבולטורי, שחוסך המון כסף למדינה וזו יכולה להיות אותה הצלחה כמו טיפול באשפוזית.

<אנטולי מרגוליס: חלק חייבים אשפוזית, אני מבין, אבל אם זה יהיה מרכז אבחון ממש מקצועי, אז זה חוסך גם כסף.

<אנטולי מרגוליס: ניידת הטיפול היא 100% ו-200%.

<יואב בן ארצי: אנחנו לגמרי בעד.

<יואב בן ארצי: לגמרי.

<יואב בן ארצי: הרעיון הזה הוא רעיון מצוין, באמת להביא תחת גג אחד את - - -

יואל רזבוזוב: הכול אמור להיות בתוך משרד הבריאות?

<אנטולי מרגוליס: אנחנו בשנה שעברה הכנסנו לתקציב את הקמת המרכזים האלה, תלוי כמה תקציב אנחנו נקבל.

<אנטולי מרגוליס: אם נקבל נקים אותם, אם לא נקבל לא - - -

<חיים מהל: לא הכול זה הקמה - - -, בירושלים אתה יכול לקבל - - -

<אנטולי מרגוליס: בירושלים זה כבר בשלבי הקמה, אבל אנחנו מדברים על זה שאנחנו צריכים להקים את המרכזים.

מרדכי יוגב: סליחה על הבורות, רק שאלה.

מרדכי יוגב: ההבדל בין שתי הקומות לטיפול במתדון ובסובוטקס, גם פה אתה - - -

<אנטולי מרגוליס: בוא אני אגיד לך, אנחנו עכשיו במעבר לטיפול בסובקסון, שזו תרופה מתקדמת, זו תרופה שקודם כל שאי אפשר למות מאוברדוז, אפשר לקחת כמה, אי אפשר למות ממנה, זו התרופה הכי בטוחה שיש.

<אנטולי מרגוליס: עברנו לתרופה יותר מתקדמת, סובקסון, שאי אפשר להזריק אותה בכלל.

<אנטולי מרגוליס: היו מקרים שבסובוטקס, הדור הקודם, אנשים היו מזריקים אותו, כאילו את הכדורים היו טוחנים ומזריקים, את התרופה הזו אי אפשר להזריק.

<אנטולי מרגוליס: ככה בנויה התרופה שמבחינה פיזיולוגיות זה מיד נותן כזו תופעה שבן אדם פעם שנייה לא יעשה את זה.

<אנטולי מרגוליס: בוא נגיד ככה, התרופה הרבה יותר יקרה כמובן ויותר מתקדמת, אבל יש עדיין אנשים שמעדיפים את המתדון.

<אנטולי מרגוליס: כי המתדון עדיין מאפשר שימוש לרעה, אפשר לקחת אופיאטים בנוסף - - -

<חיים מהל: אתה יכול לקחת מתדון בבוקר פה ואם מתחשק לך בערב להזריק הרואין תזריק, יהיה אפקט מצטבר.

<חיים מהל: הסובקסון, אם לקחת, הוא מנטרל את ההרואין.

<אנטולי מרגוליס: אז בוא נגיד ככה, בגלל שהצלחנו להכניס את התרופה לסל הבריאות, היא יקרה, אבל עכשיו זה בחינם בעצם, אז העדיפות שלנו שכל המטופלים החדשים שמתקבלים בכל המרכזים שלנו בארץ, העדיפות הראשונה זה סובקסון.

<אנטולי מרגוליס: רק כשמישהו שלא מתאים לתרופה הזאת, הוא מקבל מתדון.

<אנטולי מרגוליס: אנחנו רוצים להעביר יותר ויותר מטופלים לטיפול בסובקסון.

<אנטולי מרגוליס: גם מבחינת השיקום, כי זו בעצם המטרה שלנו, השיקום עם אנשים שמקבלים סובקסון פי כמה יותר טוב מאפשר את זה מאשר מתדון.

יואל רזבוזוב: השאלה, אתה הוצאת אותם מהרחוב, הכנסת אותם לשימוש בתרופה, טיפול/שימוש, זה יכול להפוך לשימוש.

יואל רזבוזוב: השאלה עד כמה אתם ישר מכניסים איזה שהיא תכנית שיקום, לצאת גם מהתרופה.

יואל רזבוזוב: אם זה בגילאים צעירים ומבוגרים, יש תכנית שונה?

<אנטולי מרגוליס: קודם כל כמו שאמרו הגיל הממוצע שלנו הוא 47 פה, והתנאי לקבלה לטיפול באמצעות תרופות זה בן אדם שלא הצליח לעבור כמה גמילות.

<אנטולי מרגוליס: אנחנו לא לוקחים אותם מהרחוב.

<אנטולי מרגוליס: כשהוא לא הצליח כמה גמילות ושוב לעשות גמילה ושוב, זה מחזק את החוויה השלילית של הגמילה, אז אנחנו לוקחים אותו, נותנים את הטיפול.

<אנטולי מרגוליס: יש הרבה אנשים אחרי חצי שנה-שנה, כשהם מתייצבים על הטיפול הזה, הולכים לגמילה.

<אנטולי מרגוליס: אנחנו רוצים גם להכניס בשנה הבאה טכנולוגיות חדשות, שמי שעבר גמילה, אם אנחנו ניתן את התרופה החדשה, תרופה חדשה, נגיד טקסון, החדשה, שהוא יכול להחזיק תרופה שמונעת את הנפילה שלו חזרה לסם.

<אנטולי מרגוליס: אז אם אנחנו ניתן את התרופה לחצי שנה אחרי שהוא סיים את הטיפול, זה מגדיל את אחוזי ההצלחה פי שלושה ופי ארבעה.

<אביבה וולף: אני רוצה להגיד כמה דברים על העניין של האבחון והסמים.

<אביבה וולף: אני רוצה להתחבר למה שיואב דיבר, יש לנו כמויות עצומות של נוער ובוגרים שמשתמשים בסמים של חגיגת ונייס גיא ומזריקים ריטלין ולפחות ממה שאני רואה המספרים גדלים באופן משמעותי.

<אביבה וולף: הטיפול למי שמכורים באופיאטים, אנחנו יודעים איך לטפל, טוטאלי, החזקתי יש לנו כלים, אבל במקרים האלה, זה משהו שלצערי הוא לא כל כך מגיע לרמת מודעות מספיק טובה, החבר'ה הצעירים נמצאים במצבים פסיכוטיים.

<אביבה וולף: אנחנו מדברים על אשפוזים במחלקות סגורות, שאנשים מוצאים את עצמם חצי שנה סגורים ויש דילמה לגביהם, האם זו כבר סכיזופרניה או רק משימוש בסמים.

<אביבה וולף: מהלכים נוראיים.

<אביבה וולף: אני לא יכולה אפילו לתאר את זה.

<אביבה וולף: וזה מסמים של 20 שקל שמוצאים אותם בכל מקום, ומשום מה החבר'ה האלה לא עוברים אבחונים כמעט.

<אביבה וולף: אנחנו פתחנו בזיעת אפינו, בפירורים, יחידה לתחלואה כפולה, שבעצם אנחנו רואים את אוכלוסיות הקצה.

<אביבה וולף: אנחנו מחליפים מכשיר פקס, בגלל שהוא קורס כל הזמן.

<אביבה וולף: אי אפשר ששני אנשים וחצי פחות או יותר ייתנו מענה למדינת ישראל ברמה של הדברים האקוטיים האלה.

<אביבה וולף: כשמאיר ויואב מדברים על זה, הם רואים את האנשים האלה ברחוב.

<אביבה וולף: בהחלט לפעמים יש כאלה שאנחנו צריכים להוציא להם הוראת אשפוז, אבל אין מי שיגיע בפועל לעשות את זה.

<אביבה וולף: ונניח שכבר עשינו את זה, כי אנחנו יוצאים גם לרחוב, אז אנחנו מאשפזים אותם כי המקום היחיד שיש לנו לקחת אותם זה מחלקה סגורה, שגם שם יש סמים וגם שם לא כל כך מתמצאים בהתמכרויות ובסופו של דבר זה מעגל קסמים, הם חוזרים לרחוב וזה רק נהיה יותר גרוע ויותר גרוע וזה בלשון המעטה.

<אביבה וולף: פשוט אין לי הרבה זמן לדבר, אני יכולה לדבר על זה ימים שלמים, שזה אסון.

<אביבה וולף: פה אנחנו רואים ילדות וילדים ואנחנו מדברים על גיל הרבה לפני 18 והממוצע פה הוא 20 ו- וזה נורא, וזה לא במודעות ואין בכלל רצף טיפולי לדבר הזה.

<אביבה וולף: תחלואה כפולה, אני יודעת שעוד מעט יש רפורמה בבריאות הנפש, אין לי מושג אפילו מי הולך לממן את זה ואם בכלל זה יישאר, כי אולי זה ייסגר, כי אף אחד עוד לא לקח על זה בעלות.

<אנטולי מרגוליס: התחלואה הכפולה נכנסת לרפורמה ב-2015 ויוחלט - - -

<אביבה וולף: אבל לא נותנים לי את זה, כשהעירייה אומרת מדינה והמדינה אומרת ש - - -

<אנטולי מרגוליס: לא, רפורמה זה פסיכיאטריה, ואני יכול לעדכן, אביבה, הפסיכיאטריה נכנסת במרץ 2015 לקופות החולים, כולל תחלואה כפולה.

<אנטולי מרגוליס: רק סמים נשארים בידי המדינה, גריאטריה וסמים.

<אנטולי מרגוליס: אבל תחלואה כפולה, הכול יהיה בידי קופות חולים.

<אביבה וולף: אני יודעת ואני נושמת וחיה תחלואה כפולה, ועם כל הכבוד לד"ר מרגלויס, והלוואי שזה יהיה כך - - -

<אנטולי מרגוליס: זה יהיה כך ב-2015.

<אביבה וולף: בסדר, אבל כשמדברים עם החבר'ה של הפסיכיאטריה, יש לזה פרשנויות.

<אביבה וולף: בכל אופן, יש היום יחידה אחת שהיום היא לא מוכרת כיחידה בכלל, אז על מה אנחנו בכלל מדברים?

<אביבה וולף: כי היא לכאורה איננה, זה איזה שהוא מאטצ'ינג שעשינו.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להגיד שאלה מושגים חדשים שצריך ללמוד אותם ולראות מה הצורך, אם זה באמת נכנס לרפורמה.

יואל רזבוזוב: מי שמדבר כאן ובאמת נמצא בשטח ורואה את הבעיות בשטח, אני אשמח לקבל דף עמדה לוועדה ואנחנו נלמד את הנושא ונקבל תשובות ממשרד הבריאות, ממשרד הרווחה ומכל הגורמים שמעורבים ואנחנו נעשה את ההצלבות ונראה.

<יואב בן ארצי: התחלואה הכפולה היא אקוטית.

<יואב בן ארצי: יש היום במדינת ישראל הגדולה אשפוזית אחת לתחלואה כפולה, תור המתנה חודש ימים ולפעמים גם יותר, ויש היום שתי קהילות טיפוליות שמקבלות תחלואה כפולה, אבל רק אנשים שמאובחנים כפסיכוטיים.

<יואב בן ארצי: כל מה שאביבה ציינה על הרצף, הפרעות אישיות או התנהלויות בעקבות שימוש בסמים - - -

<אנטולי מרגוליס: זו לא תחלואה כפולה.

<יואב בן ארצי: שלא מוגדרים כתחלואה כפולה, אבל גם לא יכולים לקבל מענה ביחידות שלנו והם נופלים בין הכיסאות.

<יואב בן ארצי: ובין הכיסאות הזה זה אמנם דור חדש, אבל צריך לדעת לטפל בו וצריך לתת לו מענה והוא לא בדיוק קיים, המענה הזה.

<יואב בן ארצי: אני מציע שאנחנו נרד למטה למועדון ואחרי זה נמשיך.

<חוליו בורמן: אני רוצה שיישאר בזיכרון של כולם, שבין אנשים שהשתמשו בסמים קלים, כ-70% עד 80% יש להם הפטיטיס C ורק אנחנו מטפלים בהם בצורה מאוד מאוד קטנה עם עזרה של הרשות למלחמה בסמים וצריך פה באמת פוש והגדלת התקציבים, כי יש אלפי אנשים שנגמלו מסמים או שהם על מתדון, ואין להם אפשרות לבוא לטפל בהפטיטיס.

<חוליו בורמן: הצלנו את החיים במשהו והם הולכים למות מהפטיטיס.

<אנטולי מרגוליס: קופות חולים לא מממנים הפטיטיס?

<חוליו בורמן: לאנשים האלה אין 290 שקל של השתתפות עצמית.

<חוליו בורמן: הם מבקשים להתקבל, לוקח חמישה חודשים להתקבל, אין טופס 17, הם מאבדים את המוטיבציה.

<חוליו בורמן: שכולם יידעו.

<יואב בן ארצי: קוראים לי יואב ואני מעיריית תל אביב ואני מנהל את תחום הטיפול במכורים לסמים, אלכוהול, דרי רחוב ושיקום האסיר.

<יואב בן ארצי: נמצא איתנו כאן יושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, יואל רזבוזוב וחבר הכנסת מוטי יוגב והם באו לבקר כאן בעיר תל אביב ובין היתר לראות את המקום הזה שנקרא המועדון החברתי.

<יואב בן ארצי: אנחנו תיכף נתאר את הפעילות שקיימת פה.

<יואב בן ארצי: טימור, שהוא מרכז את המועדון, ייתן לנו הסבר קצר על המועדון.

<טימור: המועדון הוקם לפני שלוש או ארבע שנים בערך.

<טימור: כשהמרפאה הזו עברה מיפו, כשבמרפאה שם לא היו כמעט שום תנאים למטופלים, בקושי היו שם שירותים, אז נולד הרעיון להקים מועדון חברתי לכל המטופלים שלחלק גדול מהם אין מה לעשות בשעות הפנאי, חלקם אנשים שלא עובדים ואין להם תעסוקה בשעות הפנאי, בשעות הבוקר, ואז נולד הרעיון קודם כל לתת בסיס לאנשים להיות במהלך היום.

<טימור: כפי שאתם רואים, יש פה אופציה לשתות קפה, משחקי שולחן.

<טימור: מכאן אנחנו מנסים להביא קצת ערך מוסף, של חוגים ופעילויות.

<טימור: יצאנו למספר טיולים והיו לנו חוגי קרמיקה, ציור, טיפולי שיאצו.

<טימור: זה הבסיס של המועדון.

מרדכי יוגב: כמה שעות הוא עובד?

<יואב בן ארצי: יום יום חמש שעות.

מרדכי יוגב: יש ארוחת בוקר?

<יואב בן ארצי: לא, אין כאן ארוחת בוקר, יש כאן שתייה חמה ושתייה קרה.

<טימור: משעה שבע בבוקר עד אחת וחצי בצהריים.

יואל רזבוזוב: ואיפה הם אוכלים ארוחת בוקר וצהריים?

<<טימור: > כל אחד מסתדר לפי המקום שלו.

מרדכי יוגב: בעצם מה שעולה פה בין היתר זה הרצון שלהם לחזור לנורמליות, לעבודה.

מרדכי יוגב: זה שייך יותר לרווחה.

<טימור: יש הרבה קושי עם זה, לא מוכנים להעסיק את המכורים ואנחנו כן נותנים טופס וכן היינו רוצים לדחוף את זה קדימה, אבל צריך קצת עזרה.

מרדכי יוגב: איזה סוג של עזרה?

<טימור: יש לנו מקום, יש לנו אנשים שמוכנים לעבוד, צריך להתאים להם משהו.

מרדכי יוגב: איזה עבודה?

<טימור: לאלכס היה רעיון מעולה.

<אלכס: דבר ראשון יש אנשים שיש להם בעיה רצינית, אנחנו לא יכולים למצוא את השיקום.

<אלכס: מה זאת אומרת שיקום?

<אלכס: הרבה אנשים לא סיימו את האוניברסיטה, הם היו בבית סוהר, יש דבר אחד שיש לנו במדינה וזה ר"פ, רישום פלילי, בכל דבר, אפילו היום ללכת לעשות ניקיון למשל בסופר אתה צריך ר"פ.

<אלכס: יש עוד בעיה.

<אלכס: רוב האנשים, למשל אני נותן מעצמי, אני לא רוצה נדבות של המדינה, לא רוצה ביטוח לאומי, הבריאות שלי עוד יש, אני יכול להרוויח את המינימום ולהבטיח את המשפחה, יש בעיה.

<אלכס: 1,600 שקל, אתה לא יכול, אי אפשר לחיות, בלתי אפשרי, עוד 700 שקל שנותנים לך - - -

יואל רזבוזוב: אתה אומר שאת רוצה לעבוד ולא מקבלים אותך לעבודה בגלל - - - ?

<אלכס: יש מקומות, הרוב במדינת ישראל, שהחוק אומר, ברגע שמישהו עבר אישום פלילי, הוא לא יכול.

<אלכס: אפשר לעשות גם - - -

מרדכי יוגב: הסיפור של המחיקה של רישום פלילי הוא בעיה קשה מאוד מאוד.

מרדכי יוגב: זו שאילתה אחרת, שהיה צריך אולי לעשות בוועדות שיותר מבינות עניין.

יואל רזבוזוב: יש אנשים עם רישום פלילי שבסוף מקומות עבודה כן קולטים.

יואל רזבוזוב: צריך לראות מי קולט ומה - - -

<אלכס: עוד כמה מילים אפשר להגיד?

<אלכס: אני לא כל כך טוב, שרש"א, הרשות לשיקום האסיר, וגם ביחד עם עובדת סוציאלית, יכולים למשל במקום הזה לפתוח משהו בשבילנו לעבודה.

<אלכס: למשל כמו שיש אנשים חולים שעושים כל מיני דברים שיכולים להחזיק את המשפחות.

<אלכס: המצב שלנו בלתי נסבל, בוא נגיד ככה.

<אלכס: אני בכוונה לא הלכתי, כדי לראות ואפשר לדבר איתך.

<אלכס: יש ים דברים שאפשר לשבת ולעשות את זה, זה לא כל כך קשה.

<אלכס: אני חושב שמדינה יכולה לתרום כמה מאות אלפי שקלים וזה גם יהיה טוב בשבילנו וטוב שיש את המקום הזה.

<אלכס: יותר טוב מהרחוב ויותר טוב שאנחנו משיגים את הכסף ולא מחבלים, זו האמת.

<אלכס: יש אפשרות לעשות את זה.

<אלכס: אני חושב ככה.

<אלכס: כל הרשות שלנו, הם נותנים הכול, אבל אין להם גם כוח, ועובדת סוציאלית - - - אני מוכן להעסיק פה אנשים בתעסוקה.

<אלכס: יש דבר פשוט, מכונות תפירה, עסקה עם כל בית חולים, לעשות מגבות וכל מיני דברים של המדינה.

<אלכס: המדינה יכולה לעזור למדינה.

<אלכס: אני חושב שהתכנית הזו, גם זה אני יכול לרשום.

<אלכס: כולל כלכלה.

<אלכס: אין לי בעיה עם זה, אבל שייתנו לנו כבר לחיות.

<מטופל: אני רציתי להגיד בקשר למרכזי גמילה ומרכזים.

<מטופל: שחסר.

<מטופל: יש הרבה מהאוכלוסייה שלא יודעים עברית, עולים חדשים.

<מטופל: אני עברתי את זה על בשרי, אני עליתי לארץ, מהתחלה לא קיבלתי בארץ אז התחלתי להשתמש פה בארץ.

<מטופל: זה לא שבאתי משם.

<מטופל: הייתה לי בעיה בתחילת הניקיון, רציתי להתנקות ולא ידעתי איך מתנקים, מה עושים, ואחרי שהגעתי למרכז פעם ראשונה נפתח מרכז יום לדוברי רוסית וזה היה קיים ביפו.

<מטופל: זה דבר שעזר לי מאוד בתחילת הדרך, כי עברית למדתי אחר כך.

<מטופל: ועכשיו, היום, פשוט סגרו את האשפוזית, סגרו מרכז יום לרוסים וזה מה שחשוב, כי יש הרבה אוכלוסייה רוסית.

יואל רזבוזוב: יש פה 25% אוכלוסייה ואתה אומר שאין מענה בשפה שמדברים.

יואל רזבוזוב: אז יש פה בעיה.

<מטופל: אני יודע שהיום נפתחו שלושה מרכזי גמילה רק לדוברי רוסית, שאף אחד לא מכיר בהם, לא משרד הבריאות, לא המשרד - - -

יואל רזבוזוב: למה הם נפתחים בנפרד ולא בתוך זה ויש תקנים של דוברי רוסית?

יואל רזבוזוב: צריך לבדוק את הדברים האלה.

יואל רזבוזוב: מי יכול לתת פה תשובות?

יואל רזבוזוב: יואב?

יואל רזבוזוב: אנחנו דיברנו שיש פה 25% עולים דוברי רוסית, מה שאומר שאין מענה, אתה מגיע ולא דוברים את השפה שלך ואתה הולך לאיבוד וגם היה מרכז יום שנסגר.

<אלכס: אני רוצה לסיים.

<אלכס: מי שעושה אותם זה חברים כמוני שגם באים ושמים ועכשיו הם פותחים מרכזי גמילה ועוזרים לדוברי רוסית, שהם באים.

יואל רזבוזוב: אבל למה אין תקנים?

יואל רזבוזוב: זאת השאלה.

יואל רזבוזוב: צריכים להיות תקנים, הרי יש תקנים של אנשים שמתעסקים בזה, אם זה ברשות למלחמה בסמים, או רווחה או בריאות.

יואל רזבוזוב: צריכים להיות תקנים של דוברי השפה, אם זה רוסית או אמהרית.

<יואב בן ארצי: קודם כל לגבי מרכז יום, היה באמת בעבר מרכז יום ו - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על מרכז יום?

<יואב בן ארצי: כן, כי תקנים יש.

<יואב בן ארצי: אז יש - - -

<אלכס: רוצים להיגמל, רוצים להפסיק עם הסמים ו - - - אז פותחים מרכזי גמילה, כמו בית חם כזה, שבאים לשם דוברי רוסית, הכול בהתנדבות.

<אלכס: אני נגיד מתנדב בכמה מרכזי גמילה, שאני בא, מסביר להם את הסיפור האישי שלי ואיך זה עובד.

יואל רזבוזוב: איך זה קורה אצל דוברי עברית שנולדו בארץ?

יואל רזבוזוב: להם יש אנשים שמנחים אותם?

<אלכס: כן, יש מנחים ויש מדריכים ויש להם לאן לפנות.

<אלכס: לדוברי רוסית היה מרכז יום היחידי בארץ וסגרו אותו.

<מטופלת: אני גם יש לי בעיה.

<מטופלת: אני יותר משנתיים בסובוטקס, במרכז פרטי ב - - - ונולדה לי ילדה ולקחו לי אותה, היא נמצאת במשפחה אומנת.

<מטופלת: והבדיקות שלי נקיות.

<מטופלת: עם הילדה הזאת הייתי בשמירת היריון שלושה חודשים, היה אסור לי ללכת אפילו, כי היה לי סיכון גבוה, ואני רוצה ממש לבקש מכם עזרה.

<מטופלת: ויש לי עוד בעיה.

<מטופלת: אמא שלי, אני כאילו באתי מזה שהיא יהודייה ולה לא נותנים ויזה, הבן שלה פה סיים צבא והנכדה שלה פה סיימה צבא, לא נותנים לה ויזה שם, הקונסול, בגלל שהיא צריכה להביא תעודת פטירה של סבתא שלה.

יואל רזבוזוב: אז יש מישהו שיכול לעזור לך לעשות לנו הפניה?

<מטופלת: יש.

יואל רזבוזוב: אז תכינו לי מכתב כזה עם כל הסיפור ותעבירו לי את זה.

יואל רזבוזוב: דנה, תני להם את הכתובת, ואני אשמח לעזור.

<מטופלת: המשפט על הילדה ב-9 בדצמבר וזה משפט סופי.

יואל רזבוזוב: לגבי הילדה, יש פה גופים של שירות הרווחה.

יואל רזבוזוב: אין בעיה לקשר עם עיריית פתח תקווה.

יואל רזבוזוב: תכיני לי גם מכתב, אני אפנה לעיריית פתח תקווה.

יואל רזבוזוב: סיור במרכז גמילה ביפו

<יואב בן ארצי: אם רוצים לדבר איתם, אז ניגש רק שלושה-ארבעה אנשים, לא יותר מדי, כי זה לא נכון, אז ההתנצלות מראש.

<יואב בן ארצי: אנחנו ביחידה לטיפול בנפגעי סמים ביפו.

<יואב בן ארצי: לפני שנתחיל אני מרגיש צורך לסכם טיפה את החוויה שלנו בתחנה המרכזית הישנה, חוויה לא נעימה, חוויה מאוד קשה.

<מאיר שרעבי: וזה אחרי שהמשטרה - - -

<יואב בן ארצי: אני אומר שאני שמח שהחוויה היא חוויה קשה, כי זה אומר שאתה אדם שמרגיש וחש וזה נכנס לך כנראה, לא כנראה, עמוק לנשמה ואני מאוד מקווה שזה גם יעזור לנו בהמשך, אבל אין ספק שהמראות היו קשים וההתנהגות הייתה מאוד מאוד בעייתית.

<יואב בן ארצי: תרשו לי רק להגיד שני דברים.

<יואב בן ארצי: האחד, תמיד יש לשאוף ליותר, אבל חשוב לי גם לומר שאנחנו באמת נמצאים שם בתוך התחנה, חמש תכניות שעושות שם פעילות outreach, פוגשים את המטופלים האלה.

<יואב בן ארצי: היו סוג של מיני הצגות לגבי נורא רוצים גמילה, וכשהגענו לשלב המכריע פתאום רצו כסף ורצו כסף לשימוש בסמים.

<יואב בן ארצי: זה לא מקל, זה רק אומר שהסוגיה הזאת מאוד מורכבת וגם כשאנחנו מגיעים ומנסים להציע, אני אומר שאם באותו יום יש איזה שהיא סחורה או שיש סוחר - - - לצד זה אין ספק שפעילות אינטנסיבית של המשטרה, שתהיה יותר סיזיפית, יום יום יום יום יום, תביא אנשים ותניע אותם להגיע לטיפול, וכאן מאוד כדאי לפעול, יחד עם מה שאנחנו יכולים לספק להם מבחינת המענים הטיפוליים.

<יואב בן ארצי: אני חייב לציין שעיריית תל אביב, לא רק שהיא מנהלת מלחמה בסמים, היא מאפשרת להגיע לגמילה מהרגע להרגע, במימון של הרשות או של העירייה.

<יואב בן ארצי: לי יש תקציב של 100,000 שקל לטובת הסיפור הזה, מדי שנה, אני לא מנצל אותו, לא כולם רוצים.

<יואב בן ארצי: אתה מגיע עד למקום ולוקח אותם ולפעמים הם בורחים לך מהמונית, מגיע ומאשפז אותם, בורחים מהאמבולנס.

<יואב בן ארצי: יש גם הצלחות כמובן, אבל חשוב שהדברים יילקחו בפרופורציות - - -

יואל רזבוזוב: והמשטרה?

יואל רזבוזוב: זה ברור שהכול זה משאבים, אבל יכול להיות שהם גם מיואשים.

יואל רזבוזוב: באים, עושים איזה שהוא סדר, וביום שלמחרת הם חוזרים, אז הם פשוט מתייאשים ולא רוצים?

יואל רזבוזוב: מה בדיוק דרוש מהמשטרה?

<יואב בן ארצי: נוכחות יומיומית.

יואל רזבוזוב: מה שהיום אין שם?

<יואב בן ארצי: אין, יש מבצעים של פעם ב-.

<אורנה לשם: וגם סיור של שירות מבחן לנוער.

<יואב בן ארצי: ברור.

<אורנה לשם: גם זה.

<אורנה לשם: כי כבר כשמוצאים אותם על ידי המשטרה, חייבים לראיין אותם, לדבר איתם, ואז השלב הבא זה שירות מבחן לנוער.

<אורנה לשם: יש הרבה בני נוער והרבה פעמים הם תקועים - - -

יואל רזבוזוב: יש שם נוער שמסתובב במקום הזה?

<יואב בן ארצי: יש יותר בערבים נוער, צעירים וצעירות שנמצאים בזנות.

<יואב בן ארצי: המודל שאני רואה מול העיניים זה פעילות יומיומית של המשטרה, עם מרכז האבחון, כשמרכז האבחון גם מנתב לתכניות שיקומיות.

<יואב בן ארצי: לאו דווקא ביצוע, לאו דווקא שירות מבחן, תכניות שיקומיות.

<יואב בן ארצי: שיעשה את ההבחנה הזאת דרך בית דין לענייני סמים, אבל - - -

<מאיר שרעבי: זה בתל אביב, אבל זו בעיה לאומית.

<מאיר שרעבי: אמנם אנחנו בתל אביב, אבל תל אביב שואבת לפה מכל הפריפריה, הם באים לפה, משתמשים בסמים, ואז הנטל כאילו נופל על תל אביב ועל תושבי תל אביב ועל אנשי עסקים.

<מאיר שרעבי: זו בעיה לאומית שמשרדי הממשלה או הממשלה צריכה לבוא ולתת תקציב לנושא הזה, כמו שעושים בכמה מדינות בעולם שהסתובבנו וראינו.

יואל רזבוזוב: אבל צריך להגדיר מה המטרות, מה עושים עם התקציב.

יואל רזבוזוב: תקציבים יש הרבה.

יואל רזבוזוב: פה אני נסעתי באוטו וחשבתי מה הפתרון, אין פה פתרון קסם.

<מאיר שרעבי: תקציב אחד זה, דיברתי על זה, זה הנושא של פסיכיאטר מחוזי, שאתה עובר ברחוב כמו שאנחנו עוברים ואתה רואה אנשים שאם אנחנו לא אוספים אותם, אמרתי את זה כבר, מלאך המוות אוסף אותם, ואז הוא נותן צו אשפוז, צו אשפוז תוך חודשיים.

<מאיר שרעבי: אני עובר שם ולפעמים מתפלל שהם ייכנסו לבית סוהר.

יואל רזבוזוב: היום הפסיכיאטר לא מסתובב שם?

<מאיר שרעבי: אין.

<מאיר שרעבי: אין.

<יואב בן ארצי: מאיר, אני חוזר ואומר, הבעיה היא לא הפסיכיאטר, הבעיה היא החוק.

<מאיר שרעבי: החוק?

<מאיר שרעבי: בסדר, לא משנה, לעשות משהו.

<יואב בן ארצי: החוק לא מאפשר להם לאשפז בכפייה, אין עילות שקיימות בחוק.

<יואב בן ארצי: אם נאשפז אותם, כעבור יומיים הם יחזרו בחזרה לשטח.

<יואב בן ארצי: יש בעיה של חקיקה.

<מאיר שרעבי: סליחה, יואב, אם הפסיכיאטר נותן צו אשפוז, אחרי יומיים משחררים אותם?

<יואב בן ארצי: כן.

<יואב בן ארצי: מה שקורה, יש בעיה של אשפוז.

<יואב בן ארצי: ניסינו לקדם לא רק בכנסת בעניין הזה, כל יפי הנפש באו ואמרו איך אפשר לשלול את החירות של האדם.

<יואב בן ארצי: כבוד אדם וחירותו.

<יואב בן ארצי: ראית היום איך האנשים - - - יש חירות, יש מרחב שחייבים - - - איזה שהוא סוג של חירות.

<יואב בן ארצי: את זה צריך לשווק בכנסת, זה לובי רציני.

<יואב בן ארצי: הוא לא פשוט.

<יואב בן ארצי: זה מתחיל משם, אחרת אי אפשר יהיה ל - - -

מרדכי יוגב: ואז שתרצה לקחת אותו, יש לך מספיק מקומות לאשפז?

<יואב בן ארצי: זו סוגיה שנייה.

<מאיר שרעבי: בחוק יעשו תקציב.

<יואב בן ארצי: אבל אתה יודע, לחוק יש גם משאבים.

<יואב בן ארצי: אמורים להיות.

<יואב בן ארצי: אנחנו נמצאים כאן והבחירה להיות כאן היא כדי להציג לך את ספקטרום המענים שניתנים לנפגעות ונפגעי סמים.

<יואב בן ארצי: המענה הראשון שהצגנו היה בדמות תחזוקת מתדון וסובוטקס, כאן זה מענה שלא נשען על תחזוקה, אלא על הינזרות מוחלטת.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת אנשים שנמצאים כאן מגיעים לפני שהם עוברים תהליך של גמילה ונשלחים לגמילה, או אחרי שהם עברו את התהליך של הגמילה ונקודת התחלת הטיפול היא שהם נקיים לחלוטין מסמים.

<יואב בן ארצי: כאן אני מעביר את הדיבור לגולי, ולחלק מהצוות שנמצא פה.

<גאולה עמרם: אני מנהלת המרכז.

<גאולה עמרם: יש פה חלק מאנשי הצוות שלי, אינה ולודמילה, שתיהן דוברות רוסית.

<גאולה עמרם: זה איציק המדריך שלנו, מכור נקי 16 שנים.

<גאולה עמרם: הצוות פה מונה, מלבד העובדים האלה, עוד ארבעה עובדים, עובדים סוציאליים כולם בהכשרתם, למעט איציק שהוא מדריך, אז הוא עבר קורס של מדריכים.

<גאולה עמרם: עובדים סוציאליים עם התמחות כמובן לתחום הטיפול במכורים, הם עברו הכשרות מתאימות, כולם עם תואר שני, הדרכות ועוד לימודים כהנה וכהנה.

<גאולה עמרם: המרכז שלנו בעצם הוא אחד מחמישה מרכזים בעיר תל אביב.

<גאולה עמרם: אני קצת אדבר, אחר כך אינה ולודמילה קצת ידברו על אפיונים של האוכלוסייה של חבר העמים שמטופלים אצלנו ויש לנו עוד שני מטופלים שהם ממתינים והם ייכנסו קצת לספר על התהליך השיקומי שהם עברו.

<גאולה עמרם: אז אנחנו אחד מהמרכזים של העיר תל אביב-יפו.

<גאולה עמרם: המרכזים הם מרכזים אזוריים, אנחנו אחראים על כל האזור של דרום תל אביב שזה מהים עד נחל האיילון ומאזור סלאמה, קצת יותר צפונה, עד גבול בת ים.

<גאולה עמרם: זה האזור שלנו, אזור מאוד מאוד גדול, אנחנו היחידה הגדולה ביותר בתל אביב.

<גאולה עמרם: בכל נקודת זמן מטופלים אצלנו בסביבות 120-130 מטופלים, מכורים לסמים.

<גאולה עמרם: יש לנו גם אסירים משוחררים שאנחנו מטפלים בהם, הם מטופלים פה בתוך היחידה, לא כולם מכורים לסמים, אבל חלקם, בערך מחצית מהם לדעתי הם גם מכורים לסמים, האסירים המשוחררים.

<גאולה עמרם: אלינו באים, כמו שיואב אמר, אנחנו בגישת ההינזרות המוחלטת מה שנקרא, לא נותנים פה תחליפי סם ולא שום דבר מהסוג הזה, זה לא מזעור נזקים, אנחנו הינזרות מוחלטת.

<גאולה עמרם: זאת אומרת מי שמגיע אלינו, או מגיע כדי להיכנס לגמילה פיזית ולהיגמל מהסמים במטרה להישאר נקי בלא תחליפים, ואז אנחנו מסייעים לו להיכנס למרכזי גמילה שונים.

<גאולה עמרם: יש קצת עניינים עם זה, אני לא יודעת אם יואב דיבר איתכם על הקשיים בנושא הזה, למרות שזה לא בדיוק התחום שלכם, אבל יש לנו קשיים במספר מקומות, בנגישות מיידית של כניסה של מטופלים שלנו ש - - -

יואל רזבוזוב: אמרו לי שכל בן אדם תוך 24 שעות יכול להיכנס למהלך גמילה.

<גאולה עמרם: אז זה לא בדיוק.

<גאולה עמרם: אני אמרתי ככה כבדרך אגב, למרות שזה לא הנושא של ועדת העלייה והקליטה, אבל יש לנו בעיה להכניס גם במספר מקומות מתוך אשפוז לגמילה וגם בנגישות.

<יואב בן ארצי: פתחו שני חדרים בתחום הטיפול והשיקום ב - - - פתחו שני חדרים בעילבון.

<גאולה עמרם: כן, זה עדיין לא מספיק, יש אנשים שמגיעים לפה, זקוקים.

<גאולה עמרם: ומכורים, מטבע ההתמכרות שלהם, ברגע שהם רוצים להיגמל זה עכשיו, ואם זה לא עכשיו אז אולי מחר כבר לא נמצא אותם, שלא לדבר על - - - אז מגיעים אלינו ואז או שאנחנו מפנים, או שהם מגיעים אלינו אחרי שהם כבר עברו את שלב הגמילה הפיזית בעצמם.

<גאולה עמרם: הרבה פעמים הם עושים את זה במרכזים פיראטיים שיש, במיוחד פה באזור שלנו בדרום תל אביב יש לא מעט מרכזים כאלה של מכורים נקיים שנקיים כמה שנים או פחות והם מקימים כאן מרכז פיראטי, כשמו כן הוא, בלי רישיונות, בלי פיקוח, בלי אנשי מקצוע.

<יואב בן ארצי: זה לא מרכז גמילה, זה נקרא בית חם.

<אתי גלוין: מכיוון שיש המתנה במסגרות הממשלתיות אנשים מעדיפים כבר ללכת למסגרות פרטיות, שאין להן לרוב לא רופא, לא עובד סוציאלי, לא פיקוח וככה זה נראה.

<מאיר שרעבי: ומצילים חיים.

<גאולה עמרם: חבל שהם קיימים ככה באופן פיראטי, אבל זה טוב שהם קיימים.

<גאולה עמרם: אז הם מגיעים אלינו אחרי שהם עברו את שלב הגמילה הפיזית ואנחנו נותנים להם פה תכנית שכוללת גם בדיקת שתן שלוש פעמים בשבוע.

<גאולה עמרם: זה מתחיל בתדירות של שלוש פעמים בשבוע ויורד בהדרגה בהתאם להתפתחות של הפיקוח הפנימי שהבחור עצמו מייצר עם הזמן במהלך הטיפול.

<גאולה עמרם: קבוצה אחת לשבוע, ובהמשך, בגלל העומס שלנו, הם קצת ממתינים לטיפול פרטני עם עובד סוציאלי שכאמור מומחה בתחום ההתמכרויות, אחת לשבוע שיחה, והטיפול הזה יכול להימשך עד שנתיים, לפי הוראות התע"ס (תקנון עבודה סוציאלית).

<גאולה עמרם: מכור נמצא פה בטיפול על שנתיים.

<גאולה עמרם: במהלך השנתיים האלה הוא עובר התערבויות שונות, קבוצות, טיפול פרטני כאמור.

<גאולה עמרם: שמים דגש מאוד על שיקום תעסוקתי, אנחנו משלבים את זה בתוך הטיפול, עובדים על זה.

יואל רזבוזוב: מה זה עובדים על זה?

<גאולה עמרם: זאת אומרת שבתוך הטיפול בודקים עם האדם עצמו כמובן את היכולות שלו, את ההשכלה שלו, את הכישורים שלו.

יואל רזבוזוב: אם הוא יכול לעבוד בעבודה הכי פשוטה אתם מוצאים לו עבודה?

<גאולה עמרם: פיזית אנחנו לא ניגש לחפש עבורו, אבל אנחנו בהחלט מסייעים לו באיך למצוא את העבודה, איך להגיע לראיון.

יואל רזבוזוב: ומה האחוז מהמטופלים שלכם, הם מוצאים עבודה?

<גאולה עמרם: יש לנו למעלה מ-60% מהמטופלים שלנו שעובדים בפועל, לא תמיד בעבודות מאוד מסודרות, לא תמיד בעבודות עם תנאים סוציאליים, לפעמים זה עבודות שחורות, לפעמים זה לא בצורה רשמית, אבל הם עובדים בפועל.

<גאולה עמרם: חלק לא קטן נוסף אלה אנשים שלא יכולים לעבוד, אם כי הם מקבלי קצבאות נכות, מבוגרים מדי, חסרי הכשרה לגמרי, אבל רוב האנשים כן מוצאים עבודה ומצליחים להשתלב.

יואל רזבוזוב: הם יוצאים לשוק החופשי ואין בעיה?

<גאולה עמרם: לא שאין בעיה, יש בעיות.

מרדכי יוגב: לאנשים יש רישום פלילי.

<גאולה עמרם: נכון, אבל עוד לפני שלב הרישומים הפליליים.

מרדכי יוגב: בתהליך של שנתיים, החבר'ה האלה שאמרו שיש להם רישומים פליליים, השאלה, כעובדות סוציאליות, אתן יכולות לתת המלצה אם זה מתאים לאופי של אותו מטופל, ש - - - הם ציינו שחלק מהעבודות, הם אינם יכולים להגיע אליהן בגלל שיש להם ר"פ.

<גאולה עמרם: נכון, זה חלק מהבעיה.

<גאולה עמרם: במקרים המעטים שניסינו לשלוח עובד סוציאלי נגיד לנשיא המדינה, לחנינה מסוימת, בדרך כלל לא נענינו בחיוב.

<גאולה עמרם: בדרך כלל.

<קריאה: איפה המקום של שירות המבחן בנושא הזה?

<גאולה עמרם: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם שירות המבחן.

<גאולה עמרם: שירות המבחן מפנה אלינו המון אנשים שנמצאים תחת פיקוח שלהם, באיזה שהוא תהליך שהם מלווים אותם, הם חלק, הם לא מטפלים שם בדרך כלל, אלא יותר עסוקים באמת בהגשת התסקיר.

<גאולה עמרם: אז חלק, אני לא יודעת איזה חלק הם מפנים אלינו, אבל מבחינתנו יש לא מעט מטופלים שנמצאים בשירות המבחן ועושים פה את הטיפול שלהם.

יואל רזבוזוב: מתוך ה-60%, אלה שמתחילים לעבוד, אם הם נזרקים מהעבודה כי העבודות לא מסודרות, אז הם יכולים לחזור עוד פעם לרחוב.

יואל רזבוזוב: זה קורה, זה משהו שאתם - - -?

<גאולה עמרם: בהחלט, זה קורה.

<יואב בן ארצי: לתפיסתנו אנחנו רוצים לבנות מערך תעסוקתי שיש בו אופק תעסוקה.

<יואב בן ארצי: בשנה הבאה אנחנו נכנסים לתחום הזה, פרויקט תעסוקה של משרד הרווחה, יחד עם הרשות המקומית.

<יואב בן ארצי: אנחנו משלבים את זה כאן מינואר 2014.

<אתי גלוין: כן, זה כולל אבחון, ליווי, הכשרה, לימודים.

<יואב בן ארצי: זה כולל הכול, השמה, מציאת מעסיקים, שמירת קשר עם אותם מעסיקים, מתוך פול של ארגונים שיוכלו להעסיק את האנשים.

יואל רזבוזוב: המדינה כן מתייחסת, כי ב-2014 יש התייחסות - - -

<אתי גלוין: עכשיו יש כבר כמה תכניות ש - - -

יואל רזבוזוב: כן, בנתניה יש למשל, באשדוד.

<אתי גלוין: זה מאוד מוכיח את עצמו.

<אתי גלוין: המכורים צריכים ליווי כל הזמן באופן צמוד.

<אתי גלוין: אי אפשר לשלוח אותם לבד, הם חייבים את הליווי.

יואל רזבוזוב: אז יש תכניות כאלה.

<אתי גלוין: יש תכניות קיימות והן מתרחבות בשנה הבאה.

יואל רזבוזוב: והן מתרחבות כי יש ביקוש.

<אתי גלוין: כן, יש ביקוש, בוודאי.

<אתי גלוין: אנחנו רואים שזה גם מצליח.

<אתי גלוין: יש אחוזים יפים גם של הצבה.

<מאיר שרעבי: בתל אביב?

<אתי גלוין: לא, עכשיו זה יתחיל.

יואל רזבוזוב: רוב הבעיות הן דווקא פה, בגלל זה אנחנו עושים את הסיור פה ולא בנתניה, כי הבעיה פה ודווקא פה אין.

<מאיר שרעבי: פה הייתה גם אשפוזית, ביפו, שסגרו אותה.

<מאיר שרעבי: עם כל הבעיה, משרד הבריאות סגר ביפו אשפוזית.

יואל רזבוזוב: יש לכם כבר תכנית מוכנה?

<אתי גלוין: לתעסוקה?

<אתי גלוין: בוודאי.

יואל רזבוזוב: צריך לבדוק, אני אבדוק מול משרד הרווחה, מול שר הרווחה.

<אתי גלוין: השנה נכנסת תל אביב.

יואל רזבוזוב: זה נכנס?

יואל רזבוזוב: כבר יש תקציב והכול?

<אתי גלוין: כן, הכול מסודר.

<אתי גלוין: אנחנו ממש בשלב של מציאת הדרך.

<יואב בן ארצי: כבר עשינו את התהליך הפורמלי של פתיחת מסגרת.

<מאיר שרעבי: כמה מקומות זה ייתן?

<יואב בן ארצי: מבחינת מספר מטופלים או מקומות עבודה?

<יואב בן ארצי: מקומות עבודה, זה ככל ש - - -

<מאיר שרעבי: לא, כמה יהיו בפרויקט?

מרדכי יוגב: הוא שואל על כמה מטופלים זה יוכל ל - - - ?

<אתי גלוין: גולי, כמה מטופלים את מעריכה שיהיו בתכנית הזאת?

<אתי גלוין: לא כל המטופלים מסוגלים, חשוב להגיד את זה, אבל כמה מטופלים בשלים באמת כיום לתכנית של ניהול תעסוקתי.

<גאולה עמרם: אני חושבת שמשהו כמו, מהיחידה שלנו, 20 בוודאי.

<גאולה עמרם: 20 מטופלים בטח ואולי קצת יותר.

<יואב בן ארצי: ברמה העירונית יש לנו בערך 80-85 מטופלים.

<גאולה עמרם: כרגע הם משתלבים בעבודות כל מיני, שירותים, ניקיון, אבטחה, סדרנים.

מרדכי יוגב: לחשוב שאם הם יראו דגם כזה, אז יהיה רצון, זה יהיה קטליזטור.

<אתי גלוין: זה מאוד ברור שמטופל שמשתלב בשוק התעסוקה, הסיכוי שלו לחזור לסם הוא הרבה יותר קטן.

<קריאה: יש הרבה דוגמאות שצריך עבודה בשביל ל - - -

<אתי גלוין: אבל זה לא רק מקום עבודה, חשוב לי להגיד את זה, זה נעשה הרבה קודם.

<אתי גלוין: זה לא מספיק למצוא מקום עבודה, הם לא מחזיקים במקום עבודה.

<אתי גלוין: היום תשיגי מעסיק, הם לא יחזיקו, הם לא יוכלו לקום בבוקר, לא יוכלו להחזיק לאורך זמן - - -

<מאיר שרעבי: אנחנו מדברים על אנשים שהם אחרי טיפול, הם יכולים.

<אתי גלוין: - - - יש בעיות של סמכות.

<גאולה עמרם: המטופלים שלנו בדרך כלל, מי שכבר נמצא בתוך טיפול אינטנסיבי, אלה אנשים שכן יש להם הרגלים ושהם יכולים ומסוגלים לעמוד.

<גאולה עמרם: רבים מהם רוצים מאוד לעבוד, הם רוצים, הם צריכים להתפרנס, הם צריכים לפרנס משפחות, הם מתחילים להחזיר חובות שהם צברו במשך כל השנים, מגיעים להסדרי תשלומים בעזרת העובדים הסוציאליים שהם מעבירים דוחות למקומות שצריך.

<גאולה עמרם: אנשים רוצים, הם מעוניינים.

<גאולה עמרם: המעסיקים לא כל כך רוצים אותם הרבה פעמים, זה לא סוד לומר את זה, יש סטיגמות ודעות קדומות על מכורים, אז אם יודעים עליהם, אז בוודאי לא ששים לקבל אותם, ואם לא יודעים עליהם ואחר כך מתברר, אז אם כבר העובד הוכיח את עצמו אז אולי יש שיחזיקו אותו ואם לא, אז זו תהיה סיבה לפטר אותו.

<גאולה עמרם: זה לא פשוט.

<גאולה עמרם: מצד המעסיקים יש בעיות לא פחות קשות מאשר מצד המכורים, לפעמים יותר.

<מאיר שרעבי: אני רוצה פה דוגמה שציץ', ראש עיריית תל אביב לפני 20 וכמה שנה, עשה פרויקט של 20 נגמלים לעבוד בעיריית תל אביב.

<מאיר שרעבי: אני התחלתי לעבוד בשלוש וחצי בבוקר, בחיים לא עבדתי, אבל הייתי צריך לקום בשלוש וחצי כי בארבע אני מתחיל לטאטא רחובות, בתל אביב, בעיר שלי, איפה שעשיתי את כל הבלגנים.

<מאיר שרעבי: אני רוצה להגיד לך שמה-20 האלה יש היום מנהלי חבלים, שזה מנהל חבל של כמה תחנות, רכזים של תחנות.

<מאיר שרעבי: אם אנחנו עושים סטטיסטיקה של הצלחה - - -

יואל רזבוזוב: בזמן הנכון תופסים אותם - - -

<מאיר שרעבי: אז נתנו מקום שיש בו ביטחון.

<מאיר שרעבי: יש לך ביטחון, לא מחר יפטרו אותך, הוא נתן תקנים בעירייה לפרויקט הזה.

<מאיר שרעבי: אם יהיו פרויקטים כאלה אני יכול להבטיח לך שיהיו לך הרבה יותר מ-20 והם יחכו בתור לדבר כזה.

יואל רזבוזוב: בדיוק, כשמדברים על תעסוקה מקום צריך להתחייב ל - - -

<מאיר שרעבי: בדיוק, שיש ביטחון, שלא מחר יזרקו אותו.

<יואב בן ארצי: רק חשוב לציין שהייתי שלוש פעמים בדיונים עם מנכ"ל העירייה והסמנכ"ל לכוח אדם, יש עם זה היום בעיה.

<יואב בן ארצי: היום החברות הן קבלניות.

<יואב בן ארצי: זה נוגד את החוזה, מבחינה משפטית זה לא עובר מכרז.

<מאיר שרעבי: למה?

<מאיר שרעבי: לשים סעיף במכרז לכל הקבלנים שתהיה עדיפות לאנשים שהיא ממליצה עליהם.

<יואב בן ארצי: אבל אין העדפה.

<מאיר שרעבי: אז לא יודע, לעשות איזה משהו שעוקף את ה - - -

<יואב בן ארצי: חשוב לציין שבאמת שלוש פעמים כבר היינו ב - - -

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה עניין של מועצה, לעגן את זה במועצה, לא צריך לעגן את זה ב - - -

<יפה וולמן: אני יודעת שבבריאות הנפש יש העדפה, כן קולטים עובדים מוגנים.

<יואב בן ארצי: עירייה זה לא בריאות הנפש.

<יפה וולמן: לא, אני אומרת שזה משהו שהוא - - -

<מאיר שרעבי: שאפשר להשתמש בזה.

<אורנה לשם: בארצות הברית יש חוק שאתה צריך בחוזים להכניס אנשים מוגבלים.

<אורנה לשם: תמיד נשאלת השאלה האם זה מתאים לנו לישראל או לא מתאים לנו לישראל.

<אורנה לשם: השאלה אם אדם נכנס מלכתחילה עם סטיגמה, זה נכון בעבורו, כן או לא, כי הוא נכנס עם סטיגמה של אדם שזקוק לתמיכה, כן או לא.

<אורנה לשם: ההתלבטויות האלה קיימות הרבה פעמים ובהרבה מישורים, גם לגבי נכים, גם לגבי אנשים משתמשי סמים וכדומה.

<אורנה לשם: אני כאן מחזקת את הדברים שגולי אמרה.

<אורנה לשם: יש כאן מטופל שהיום הוא סגן מנהל סופרמרקט.

<אורנה לשם: הוא היה מכור לסמים מאוד מאוד קשים, הוא סיפר לי את ההתלבטויות הקשות שלו, להגיד/לא להגיד, ובאחת הפעמים במקום עבודה אחר, כשהוא אמר הוא פוטר.

<אורנה לשם: זה לא כל כך פשוט.

<אורנה לשם: זו נקודה מאוד חשובה.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים על עשרות אלפים, אנחנו מדברים על - - -

<מאיר שרעבי: עשרות.

יואל רזבוזוב: מאות נגיד.

יואל רזבוזוב: אני חושב שיש מספיק מקומות עבודה ברשויות מקומיות ובמשרדים ממשלתיים, יש תמיד העדפה מתקנת, לעשות את זה בשביל לשלב - - - הרי מה אנחנו עושים פה?

יואל רזבוזוב: אנחנו חוסכים כסף לעצמנו בסופו של דבר, לא צריך להסתכל לטווח הקרוב, זה עולה הרבה כסף, כל התכניות האלה והבית הזה, זה עולה הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: ככל שאנחנו נוציא אנשים וניתן להם, זה מעגל שלא נגמר, ובאמת התעסוקה, ככה לפחות אני רואה, זה הפתרון.

יואל רזבוזוב: אז אני אשב עם מנכ"ל משרד הכלכלה, אדבר איתו בנושא הזה.

יואל רזבוזוב: וגם הרווחה, שנכנסו לזה.

יואל רזבוזוב: לראות, זה שיש תכנית זה מצוין, אבל איך בפועל, מה עושים, האם עיריית תל אביב מעבירה במועצת העיר, לא יודע, אם זה צריך להיות ברמת המדינה או ברמת המועצה שהם מעבירים העדפה מתקנת ומכניסים איקס עובדים בעיריית תל אביב בתפקידי פקח, דברים הכי פשוטים.

יואל רזבוזוב: זה האתגר.

יואל רזבוזוב: אירינה רצתה להגיד כמה מילים ברוסית.

<גאולה עמרם: יש פה שתי מתורגמניות, אם את צריכה.

<אירינה לויט: העברית לא בסדר שלי, אז אני אדבר ברוסית.

<אירינה לויט: (מדברת ברוסית).

<קריאה: (מתרגמת): אירינה אמרה שבעצם גם כשהדיירים משתתפים בפעילויות, אז הם גם צריכים שם לקבל איזה שהם הרגלי עבודה של תעסוקה כדי שכשהם ייצאו משם, לא רק שהם מקבלים תכניות טיפוליות ושיקומיות אלא גם ייצאו עם הרגלי עבודה ויוכלו להשתלב במקום.

<קריאה: ולהגיע ללימודים, הנחיה מקצועית.

<אתי גלוין: מעל גיל 18 יש פה מסגרת, הרטוב למשל, ליד בית שמש, הוסטל שמטפל במכורים רק בנושא התעסוקתי.

<אתי גלוין: ישנים שם ועובדים שם.

<גאולה עמרם: נשמע קצת לגבי אפיונים של האוכלוסייה.

מרדכי יוגב: גולי, לפני חבר העמים, אחוז האוכלוסייה אצלכם בכללותו, יהודים, ערבים, עולי אתיופיה, עולי ברית המועצות.

מרדכי יוגב: גילאים.

<גאולה עמרם: אז אני אומר.

<גאולה עמרם: יש לנו ערבים, יהודים וחבר העמים.

<גאולה עמרם: הגילאים נעים מ-20 עד 70 כמעט, המבוגר ביותר שלנו קרוב ל-70.

<גאולה עמרם: בדרך כלל מגיעים אלינו סביב גיל 35-40, אבל בשנים האחרונות יש כניסה של יותר ויותר צעירים, הגיל יורד.

<גאולה עמרם: יש סמים חדשים וכל מיני סיבות, אבל זה.

<גאולה עמרם: בערך 40% יהודים, 40% ערבים ופלוס מינוס 20% חבר העמים.

<גאולה עמרם: הסתכלתי על הנתונים שיואב נתן לגבי אחוז חבר העמים בעיר, אז ראיתי שהם מהווים - - -

<יואב בן ארצי: 9.6%.

<גאולה עמרם: מסך התושבים בעיר, זאת אומרת שהייצוג שלהם אצלנו זה 20%, אבל יש 30% מכורים מאלה שציינת בקרב חבר העמים.

<אורנה לשם: אתיופים יש לכם?

<גאולה עמרם: לא.

<גאולה עמרם: היו שניים בודדים שהגיעו.

<גאולה עמרם: כי הם בדרך כלל מכורים לאלכוהול יותר, עכשיו אני יודעת, בדקתי קצת באזור שלנו, כדי לראות אם יש כבר אצל עובדי הצעירים, אז יש כבר גם מכורים לסמים, אבל כנראה שייקח להם עוד קצת זמן להגיע.

<גאולה עמרם: צריך לעבור כמה שנים - - -

<מאיר שרעבי: הם יותר מכורים לאלכוהול.

<גאולה עמרם: הם יותר אלכוהול, אבל הם גם התחילו סמים, אני מניחה שתוך כמה שנים הם יגיעו גם, כי יש סבב עד שמגיעים לשלב שרוצים להיגמל.

יואל רזבוזוב: אתם מרגישים שהמספרים, כי אני רואה נתון מדאיג, שמצטרפים חבר'ה צעירים, אבל סך הכול במספרים זה כל הזמן גדל?

יואל רזבוזוב: או שיש אלה שיוצאים מזה וזה תמיד - - -

<גאולה עמרם: אני יכולה לומר לגבי פנייה אלינו, אני לא יודעת מה לגבי סך הכול האוכלוסייה, אבל פניות אלינו נגיד בשנת 2010, היו לי פה משהו כמו 10% של חבר העמים - - -

יואל רזבוזוב: אני מדבר בחברה הכללית.

<אתי גלוין: בכללית יש עלייה של צעירים.

יואל רזבוזוב: אבל תמיד יש כאלה שמתמכרים ויש כאלה שיוצאים מזה, אז תמיד זה - - -

<יואב בן ארצי: אני יכול להגיד שברמה העירונית יש - - -

<אורנה לשם: יש ירידה בגיל, הגיל הולך ויורד.

<אורנה לשם: יש לנו ילדים בני 9 מכורים לאלכוהול.

יואל רזבוזוב: זה שיש ירידה בגיל, זה גם יעלה בסופו של דבר, אבל אנחנו מדברים, משר האוצר, הכול עולה כסף, כי - - -

<אורנה לשם: זה ייקח שנים.

יואל רזבוזוב: אבל מצד שני זה לא יותר קל להוציא אותם כשהם צעירים?

<אורנה לשם: לא בהכרח, ממש לא.

<אורנה לשם: להיפך.

<אורנה לשם: מה גם שעם הכניסה של סמי הפיצוציות, זה כבר כמה שנים, אבל זה הולך ומתגבר, התופעה הזאת, אל"ף, בגלל שזה היה חוקי אז הם מרגישים שזה ממש בסדר, אין שום בעיה עם זה וזה משאיר אותם להשתמש, ובי"ת, יש חומרים מאוד מאוד קשים שמכניסים לתוך הסמים האלה, שאף אחד לא יודע מה בדיוק, אבל הם עושים תופעות מאוד מאוד קשות, כולל התמכרות הרבה יותר קשה שהרבה יותר קשה לצאת ממנה.

<אורנה לשם: להתרשמותי, התפרצות של פסיכוזות, גם מוות, אבל אלה שנשארים בחיים אז היציאה משם היא הרבה יותר קשה.

יואל רזבוזוב: היום, המצב של סמי הפיצוציות, אחרי החקיקה האחרונה, איפה זה עומד?

<יואב בן ארצי: זה יותר טוב ברמה של נקודות מכירה, כבר אין את זה.

<אורנה לשם: זה אותו דבר, אין שינוי, לדעתי.

<אתי גלוין: מי שרוצה זה לא בעיר.

<אתי גלוין: יש להם שיטות להגיע.

<יואב בן ארצי: יש שליח עד הבית.

<אורנה לשם: יש קטנוענים שמגיעים עד הבית, אתה רק מצלצל ו - - -

<אתי גלוין: זה כמו פיצה.

<יואב בן ארצי: באלנבי בשבוע שעבר, סיפר שוטר את הסיפור הזה, והוא אמר 'מיגרנו'.

<יואב בן ארצי: לא מיגרנו, מה זה מיגרנו?

<יואב בן ארצי: הוא אומר, הגעתי לשם וראיתי מישהו משאיר למישהו, השאיר לו את השקית, הוא הלך, בא, לקח, שילם.

<יואב בן ארצי: תשמע, זה באמת - - - אבל זה שזה לא נראה, זה כבר חצי נחמה.

<גאולה עמרם: זה הרבה יותר טוב.

<גאולה עמרם: עצם העובדה שאי אפשר להשיג את זה בקלות, זה כבר צעד אחד חשוב.

<גאולה עמרם: כל עוד זה פרוץ וזה נמצא בקיוסק לידך, ככל שזה יותר נגיש - - -

יואל רזבוזוב: בתוך כמה שנים אף אחד לא יראה תופעות כאלה.

<גאולה עמרם: כן, זה ייקח קצת זמן.

יואל רזבוזוב: הרעיון של החקיקה הזאת, שלא ינצלו.

יואל רזבוזוב: הרי מה היו עושים?

יואל רזבוזוב: היו מחליפים את החומר, הייתה רשימה, היו מחליפים.

יואל רזבוזוב: הרעיון היה שאי אפשר שום חומר.

<אורנה לשם: היום אתה רואה יותר את הנושא של רוקחים בבית, עושים כל מיני דברים חדשים.

<אורנה לשם: מעבדות ביתיות.

<אורנה לשם: זה יותר גרוע, כי הם לא יודעים בדיוק איך לרקוח והמינונים לא נכונים והתוצאות יותר הרסניות.

יואל רזבוזוב: זו תופעה עולמית, זה לא משהו שקורה רק בישראל.

<גאולה עמרם: אבל יש מה לעשות.

יואל רזבוזוב: השאלה, ביקשתי לפני כן, לפחות אני מהזווית שלי, וחבר הכנסת יוגב, נוכל להשפיע ולעזור, אנחנו צריכים לדעת בדיוק במה להתמקד, איפה אנחנו הולכים ומשקיעים את הכסף ובאיזה שהיא התייעלות מבחינתכם, כי אתם האנשים שעובדים בשטח ותוכלו לשפר את זה, ואנחנו כבר נדאג לראות איך אנחנו עושים את זה מול המשרדים.

יואל רזבוזוב: אבל חשוב לי לכם מכם את הפידבקים, לקבל ממש דף מפורט על הנושא, שהיום עושים את זה ככה וככה, אם היו עושים את זה אחרת - - - יכול להיות שיש דברים שהם תקציביים, אבל יש דברים לדעתי שהם גם לא תקציביים, פשוט התייעלות.

יואל רזבוזוב: את זה כן הייתי רוצה לקבל.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לעזור.

יואל רזבוזוב: נשאיר לכם את הפרטים.

<יואב בן ארצי: אני ארכז.

<יואב בן ארצי: מי שיש לו מוכן שיגיש אליי.

<יואב בן ארצי: אבל מילת המפתח פה היא פעילות משולבת של אכיפה, משטרה ו - - - יחד.

<יואב בן ארצי: אם זה לא עובד בצורה כזאת, זה לא יקרה.

<מאיר שרעבי: בקשר לעמותה לשיקום האסיר, אני חבר בעמותה הזאת בתל אביב, יש 600 אסירים בכל תל אביב בערך בשנה, 300 הם מיפו.

<מאיר שרעבי: 50% מיפו.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לשמוע - - -

<יואב בן ארצי: על נתוני האוכלוסייה.

<אינה: אז אנחנו, כמו שגאולה אמרה, באחוזים מתוך האוכלוסייה שמגיעה אלינו, זה בדרך כלל אנשים שעלו בשנות ה-90 ויש צעירים ויש אנשים יותר מבוגרים, רובם בודדים, בלי משפחות, וזה משהו שמאוד מאוד מכשיל אותם, גם בשיקום, כי אין מערכת תמיכה משפחתית.

<אינה: בן אדם שמחליט שהוא בא ממש מרחוק והוא רוצה להיגמל והוא רוצה להשתקם, אין לו איזה אח או דוד שאפשר לגור שם, וזה מתחיל מבעיות דיור בסיסיות.

<אינה: בדרך כלל אלה אנשים שיש להם הרגלי עבודה והם יודעים לשרוד ברמה כזאת, הם לא צריכים ללמוד הרגלים, כמו שאמרת, לקום בבוקר, אבל עדיין קשה להם למצוא עבודה.

<אינה: יש אנשים שעדיין, למרות שהם עם ותק מאוד גבוה בארץ, העברית שלהם לא ממש טובה.

<אינה: המון אנשים שלמדו בכל מיני מסגרות, כמו כלא והוסטלים ומרכזי גמילה, לדבר עברית, לא יודעים לקרוא ולכתוב, זה מאוד מכשיל אותם במציאת עבודה ובכלל בחיים כאן.

<אינה: אנשים שגם שפת הדיבור שלהם, העברית שלהם, היא יחסית טובה והם מסתגלים ומסתדרים בקבוצות טיפוליות, עדיין אנחנו שומעים פה רצון לעשות טיפול מעמיק יותר ברוסית ואני חושבת שיש חשיבות מאוד גדולה שבמרכזים כאלה יהיו עובדים סוציאליים דוברי רוסית וזה לא רק למקרים של התמצאות, תרגום וכאלה, אלא באמת כדי שבן אדם יוכל לספר את סיפור החיים שלו בשפה שלו.

יואל רזבוזוב: סליחה שאני קוטע אותך.

יואל רזבוזוב: פחות מחמישה עובדים שדוברים באותה שפה, האם היום יש - - -

<אינה: כאן יש, אבל לא בכל מקום.

<אתי גלוין: לא בכל מקום, אבל עכשיו יש יותר ויותר.

<אתי גלוין: עכשיו יש מגמה בהחלט של יותר דוברי רוסית, אבל יש בהרבה מאוד מקומות.

יואל רזבוזוב: בשלב ראשון אנחנו מדברים כאן, למי אני אמור לפנות, לרווחה?

יואל רזבוזוב: מי הגוף המממן?

<יואב בן ארצי: גם הרשות המקומית וגם רווחה.

<יואב בן ארצי: אני מחבר אותך למה שאמר הרכז בתל אביב, שהיה מרכז יום כאן ביפו לדוברי רוסית והוא נסגר.

<יואב בן ארצי: הוא היה מצוין.

יואל רזבוזוב: דנה, את רושמת?

<אינה: זה משהו שנראה לי מאוד מאוד חשוב.

<אינה: אנשים בעצמם באים ומבקשים, למרות שהם באמת - - - פעם זה היה מדד של באמת שאנשים היו פונים, אני זוכרת, לפני שבע שנים היו באים מטופלים בפתח תקוה שפשוט לא דיברו, הם לא הצליחו לתקשר עם המדריכים, לא הצליחו להירשם.

<אינה: היום אין כמעט את הדברים האלה, אנשים מדברים את השפה, אבל הם מתקשים לעשות טיפול.

<אינה: אנשים גם לא מכירים מה זה טיפול, הם באים מעולם שאין את המושג הזה בכלל של טיפול בדיבור וזה פורמט חדש לגמרי, וזה מאוד חשוב.

<אינה: צריך גם לעשות איזה שהיא אדפטציה עד שבן אדם באמת מצליח להיעזר.

<אינה: בהתחלה אנשים רואים מקום של שירות סוציאלי ויש איזה ציפייה לקבל דיור, קצבאות, איזה שהם מכתבים לכל מיני מוסדות והם בעצם לא מבינים מה אפשר לעשות מעבר ואיך זה יכול לעזור לו להישאר נקי מסמים.

<אינה: אז הגשר הזה וההקשר הוא גם כן משהו שהוא לא ברור מאליו וזה גם מצריך איזה שהיא עבודה טיפולית.

<אינה: חשוב מאוד לקחת את זה בחשבון כשעובדים עם עולים מחבר העמים.

<אינה: ועוד משהו שרציתי להגיד.

<אינה: למשל אנשים שבאמת לא מצליחים להיגמל ומחזיקים מעט מאוד זמן נקיים ושוב נופלים לסמים ואנחנו בהמלצה המקצועית שלנו מפנים אותם למסגרות שהן פחות אמבולטוריות, או שיש החזקה יותר רחבה, כמו מרכזי יום.

<אינה: אנשים שבגלל שאין להם אפשרות, אין להם על מה להישען ואיך לחיות בתקופה הזאת, אז הם הרבה פעמים מסרבים ללכת למרכזי יום ובטח לקהילות, מהסיבות הכלכליות, כי אין להם איך להתקיים בתקופה הזאת, או לילדים שלהם.

יואל רזבוזוב: אני לא מצליח להבין, זה פרטי, או שזה חינם, או שהם צריכים לשלם איזה שהוא סכום סמלי?

<גאולה עמרם: לוקחים את הקצבה שלהם בדרך כלל לתוך הקהילה, אם הם נמצאים בקהילה.

<גאולה עמרם: אבל אם יש להם משפחה בחוץ, הם צריכים להמשיך לפרנס אותם.

<גאולה עמרם: הם ראשי משפחה, זה בדרך כלל גברים, יש בעיה, הם לא יכולים לקהילה כדי לטפל בעצמם, כי אין אף אחד שידאג למשפחה.

<אינה: זאת בעיה שהיא אוניברסאלית, היא לא רק לחבר העמים.

<אינה: אני פשוט אומרת את זה, שאנחנו מבינים ומתחשבים בזה אצל מטופלים של חבר העמים, כי בדרך כלל אין להם משפחות יותר רחבות שיכולות להוות תמיכה הזאת למשפחה בזמן שהאבא, ראש המשפחה, נמצא בטיפול בגמילה במקום אחר.

<אינה: אז שם זה בולט יותר.

יואל רזבוזוב: שמענו פה שאין מספיק כסף, אני רק רוצה להבין, כי אם המדינה משקיעה בזה, אז פשוט יושבים על הרווחה ואת הקצבה שלהם לוקחים ואז לא נשארת פרנסה.

<אינה: כן.

<אינה: נותנים להם דמי אשפוז.

יואל רזבוזוב: השאלה אם בכסף שישאירו להם הם לא יילכו לקנות - - -

<אתי גלוין: המכסה ממומנת באופן מלא בקהילה על ידי המדינה.

<מאיר שרעבי: לוקחים את הקצבה, את כל הקצבה הקהילה לוקחת, המשפחה נשארת בלי כלום.

<אתי גלוין: כי הבן אדם חי במקום.

<מאיר שרעבי: אבל יש לו ילדה קטנה בבית ויש לו אישה.

<אתי גלוין: יש מצבים שהרווחה מתערבת.

<מאיר שרעבי: הוא רוצה לדעת איפה חסר.

<מאיר שרעבי: אנחנו לא נגיד הכול בסדר.

<מאיר שרעבי: אז הוא יכול לפנות לביטוח לאומי ולהגיד שבן אדם בקהילה ויש לו אישה וילדה, בגלל זה הוא בורח מהקהילה כדי להביא לה פרנסה והוא לא גומר את הטיפול.

<מאיר שרעבי: פה יש נקודה ש - - -

יואל רזבוזוב: כמה זמן זה הקהילה?

<מאיר שרעבי: שנה.

<אתי גלוין: זו נקודה מאוד חשובה.

יואל רזבוזוב: על מה אנחנו מדברים, כמה אנשים בקהילה?

יואל רזבוזוב: נגיד אם זה תקנה תקציבית של - - -

<מאיר שרעבי: יש בכל הארץ 500-600 מקומות.

<אתי גלוין: 1,500 לקצבה.

יואל רזבוזוב: אם זה 1,400, 500-600 האנשים האלה.

יואל רזבוזוב: תעשה את החישוב.

<מאיר שרעבי: אני אתן לך דוגמה, ביום שישי נותנים להם להתקשר הביתה, אשתו בוכה, אומרת לו 'מה עזבת אותי ככה?

<מאיר שרעבי: אין לי מה לאכול', הוא ישר בורח מהקהילה.

<מאיר שרעבי: 'אין לי למכולת, אין לי לטיטולים, אין לי לזה'.

יואל רזבוזוב: השאלה באמת, הקצבה הזאת, נגיד משאירים לו את הקצבה ונותנים לו את המקום הזה בחינם, זה יעלה ל-500-600 אנשים 10 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: הרי בסוף זה חוזר אלינו, כי אם הם חוזרים לרחוב - - -

<מאיר שרעבי: גם המרמור העצמי שלו, גם ככה הוא בא עם הרגשה שהוא פגע במשפחה שלו והוא שם חי ואוכל והמשפחה שלו - - -

יואל רזבוזוב: השאלה מה הוא יעשה עם הכסף הזה, זאת השאלה.

יואל רזבוזוב: המשפחה תקבל את הכסף?

<מאיר שרעבי: כן.

יואל רזבוזוב: אבל הוא שולט על המשפחה.

<קריאה: אפשר לעשות את זה שהאישה תקבל.

<מאיר שרעבי: שהאישה תקבל מביטוח לאומי.

יואל רזבוזוב: אפשר לעשות תלושי מזון, כמו כרטיס אשראי לאנשים מבוגרים.

<מאיר שרעבי: הרבה בורחים מהקהילה וחבל, הם חוזרים לסם.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו נקבל נתונים.

<מאיר שרעבי: כמה יש בקהילות?

יואל רזבוזוב: כמה אנשים בורחים, כי הוא השאיר בבית משפחה ואז הם חוזרים עוד פעם לאותו מעגל, אז אנחנו יכולים להראות את ה - - -

<מאיר שרעבי: קשה.

<מאיר שרעבי: אבל כמה נשואים, אולי יש 2,000 נשואים בין כל הקהילות שיש בארץ.

<מאיר שרעבי: אז אלה, לעזור להם.

יואל רזבוזוב: אלה שיש להם משפחות.

<מאיר שרעבי: כן, אלה.

יואל רזבוזוב: זה לא הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: וה-200 האלה שיש להם משפחות והם רוצים להיות בקהילה ואין להם את הדרך, אין להם את האפשרות הכלכלית, הם בסופו של דבר, בגלל שאין להם אפשרות, הם חוזרים להתפרנס ועוד פעם נגררים.

<מאיר שרעבי: בהחלט, כי הם לא בנו את עצמם מספיק.

יואל רזבוזוב: זה נתון חשוב.

<אתי גלוין: אנחנו נביא את הנתונים.

<אינה: הרבה פעמים אצל עולים מחבר העמים רואים את השילוב של בן אדם עובד במקום עבודה, אולי באמת לא באופן פורמלי, בשחור מה שנקרא, ובמקביל משתמש בסמים.

<אינה: זה גם משהו שרואים, שפחות רואים באוכלוסייה אחרת.

<אינה: ועוד משהו שרציתי להגיד, שיש אנשים שמגיעים לכאן שהם התחילו להשתמש בסמים בארץ, אחרי העלייה, יש כאלה שהביאו את ההתמכרות איתם.

<אינה: אני כן חושבת שיש אנשים שפשוט חלק מהבעיה, או חלק ממה שיצר את הסימפטום של ההתמכרות, זה באמת איזה שהוא משבר של עלייה, שהוא לא קיבל עיבוד ולא עבר - - -

יואל רזבוזוב: אני חושב שרוב האנשים שבאו לא הביאו את ההתמכרות, אלא רכשו את זה פה בגלל ה - - -

<אינה: המצוקה.

<גאולה עמרם: אני לא יודעת אם זה נכון להגיד רוב.

יואל רזבוזוב: יש חלק שהביאו את ההתמכרות איתם?

<גאולה עמרם: כן.

<אינה: ואני חושבת שגם יש אנשים שבגלל שהם ממש בשלבים הראשונים התחילו להתמכר לסמים וההידרדרות הייתה מאוד מהירה, הם בכלל לא מכירים מה יש כאן, איפה הם חיים וכשהם מתחילים לצאת מהסמים הם באמת מכירים הרבה מסגרות.

<אינה: ישראל נראית בעיניהם כמו בתי כלא והוסטלים וכל מיני מסגרות והם לא מכירים והם לא יודעים מה יש פה מעבר, וכן חשוב שיהיה איזה שהוא פרויקט שכן מקשר אותם, כן קצת עוזר להם לראות מה יש בארץ.

<אינה: יש כאלה שאפילו מבחינה גיאוגרפית לא יצאו מאיזה שהוא תחום מאוד מצומצם ולא יודעים בכלל, הם לא נחשפו מספיק מה יש למדינה להציע וזה כמובן משפיע על תחושת השתייכות ורצון להיות בריא.

יואל רזבוזוב: תודה.

<יפה וולמן: אני רוצה להעלות איזה שהיא סוגיה שחשוב להעלות אותה.

<יפה וולמן: אני יודעת שכאן יש דוברי שפה, במרכז הזה, אבל אם במידה שאין במרכזים האחרים דוברי שפה, זה דבר שמונע ממכורים להגיע.

<יפה וולמן: כשאין נגישות ואין דוברי שפה הם לא מגיעים למרכזים, הם לא מגיעים ליחידות, ומאוד חשוב להגיד את זה.

יואל רזבוזוב: אמרתי, זה צריך להיות ביחס לפרופורציה שלהם באותו מקום.

יואל רזבוזוב: אם יש מקום שיש שם 30% אז צריך להיות שליש עובדים, התקינה צריכה להיות בהתאם.

<יואב בן ארצי: אני גם חייב לציין שיש לנו משאב של עובדים בתחום הזה, היה לנו מקרה לפני חודש, של מטופל מצפון העיר, ששם אין לנו עובדת דוברת רוסית, הם עשו הסכם שהוא יתקבל פה בגלל נגישות - - -

מרדכי יוגב: מבחינת נוער, ביפו יש גם מרכז?

<יואב בן ארצי: לא.

<יואב בן ארצי: לא מרכז.

<יואב בן ארצי: המחלקה לטיפול נוער נותנת כאן מענה מניעתי ומעט טיפולי.

<יואב בן ארצי: הייתה בעבר שלוחה של עמותת אל-סם ביפו, שנתנה כאן מענה.

<יואב בן ארצי: לצערי היא נסגרה כי לא היה מקום.

<יואב בן ארצי: בכל העיר הגדולה הזאת, בכל האזור הגדול הזה, לא מצאו מקום.

<לודמילה: אני אגיד ממש כמה מילים.

<מאיר שרעבי: אני אוסיף שכשהם משתחררים הם באים אלייך.

<לודמילה: התפקיד שלי הוא עובדת סוציאלית, רכזת שיקום מעשי, ואצלי משהו כמו שליש מטופלים דוברי רוסית.

<לודמילה: במקרה אני דיברתי עם המנהל של הרשות לשיקום האסיר, בדקתי מבחינת הנתונים, אז מתוך 8,600 אסירים פליליים משהו כמו 1,000, 1,500 דוברי רוסית.

<לודמילה: במקרה שני מטופלים שלי הם דוברי רוסית.

<לודמילה: מה שאנחנו אמרנו, איך לגשר ואיך להכניס גם להרגשת השייכות, להכיר מנטליות ולהכיר דברים נוספים חוץ מהדברים שהם הצליחו למצוא בעצמם.

<לודמילה: ברגע שבן אדם עובר משבר עלייה ומשבר קליטה ומצליח לרכוש סמים ואלכוהול וחלק מהאנשים הגיעו עם השכלה והשכלה גבוהה ובעלי מקצועות, אחרי כמה שנים בכלא או כמה שנים בהתמכרות הם מאבדים את זה והם גם לא כל כך מבינים איך המקצוע שלהם, שהיה מבוקש שם, איך אפשר לעבוד פה בארץ.

<לודמילה: הם גם לא מצליחים למצוא עבודה שיכולה לפרנס אותם ולתת להם אפשרות גם לשלם שכר דירה.

<לודמילה: חשוב לציין שאנשים שמשחררים מהכלא, יוצאים לרחוב בלי כלום.

<לודמילה: יואב יודע טוב מאוד שחלק מהאנשים באים בלי תעודת זהות, בלי שום מסמך, בלי מקום מגורים, בלי קורת גג, בלי משפחה תומכת, בלי חברים, בלי אגורה, ואז הם באים ישר לפה.

<לודמילה: חלקם באים לפיקוח, פיקוח שיקום האסיר, פיקוח של הרשות לשיקום האסיר, חלקם באים וולונטרית והם כן רוצים טיפול.

<לודמילה: זה שהם חוו אולי חוויה שלילית במרכזי הגמילה, בגלל הבעיות והשוני במנטליות, או חוסר הבנה במה זה טיפול, או חוסר התייחסות לשוני שלהם, כי הם באמת צריכים יחס אחר, ולכן דיברנו על לעשות קבוצה לדוברי רוסית, כי הם באמת גם מדברים אחרת ולא מדברים על שפה, מדברים על מנטליות, הבנה, מושגים.

יואל רזבוזוב: בפרויקטים האלה, אם יש כאן פרויקט מוכן, לפחות על הנייר, ויש ביקוש אליו, אז אנחנו נוכל לעזור לכם מול משרד הרווחה, מול המנכ"ל והשר.

<לודמילה: אנחנו רשמנו את זה.

יואל רזבוזוב: שברגע שתלכו לשם זה כבר יהיה על השולחן שלהם, אז אני אתערב.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשלח מכתב.

<יואב בן ארצי: לא, היוזמה הייתה של משרד הרווחה.

יואל רזבוזוב: משרד הרווחה כבר אישר את התכנית.

יואל רזבוזוב: אם אתם רואים שזה נתקע מבחינת במשרד, אז אנחנו נתערב.

<לודמילה: משהו חשוב להוסיף, במקרה הזה ספציפית, שאנשים יוצאים עם המון בעיות בריאות ואז אנחנו מתחילים תכנית טיפולית מול רופאים, מול מומחים, ואז השאלה איפה בן אדם יגור, על מה הוא יחיה.

<לודמילה: מבחינת תעסוקה היום, במקרה של איגור, דיברתי עם רכז התעסוקה ששלחו אותו מביטוח לאומי, והוא אמר 'בן אדם חייב לעבוד ולא מעניין אותי האם הוא השתחרר מהכלא, האם יש לו בעיות בריאות, זה נקרא לסרב'.

<לודמילה: הוא לא מסרב, הוא מאוד רוצה לעבוד, הוא מאוד רוצה לקבל קורס מקצועי.

יואל רזבוזוב: על התעסוקה דיברנו.

<לודמילה: ומה שחשוב ממש להדגיש, שפה מדברים על אנשים שאין להם משפחה תומכת, חלקם רווקים, חלקם גרושים מלפני הכניסה לכלא או לפני הכניסה להתמכרות מסיבית וחלקם מתגרשים תוך כדי ובסופו של דבר אחרי השחרור ומאז שהם מגיעים לפה לטיפול הם בודדים ואין אף אחד שיכול לתמוך בהם.

<לודמילה: איגור ואנטולי.

יואל רזבוזוב: נעים מאוד.

<לודמילה: מה רוצים לשמוע?

<יואב בן ארצי: בעיקר חוויה שחוויתם פה בטיפול.

<איגור: אני עכשיו סיימתי טיפול, אני השתמשתי לא הרבה זמן, אבל השתמשתי, שתיתי.

<איגור: קיבלתי טיפול עכשיו שנה.

<איגור: קיבלתי עברית.

<איגור: סיימתי טיפול בראשון באוקטובר, הגיע ביטוח לאומי, ביקשתי הפנייה ללשכת עבודה, לא נתנו.

<איגור: לך לרופא, תביא אישור מרופא.

<איגור: אני לקחתי אישור, הגעתי לביטוח לאומי, אחרי זמן זה ככה, צריך אישורים מכאן, מככה וככה.

<איגור: אחר כך לודמילה אמרה 'תלך עוד פעם לביטוח לאומי, לקחת הפניה ללשכת עבודה'.

<איגור: הגעתי ללשכת עבודה, אני אמרתי שאני רוצה לעבוד, אבל אני לא יכול הרבה זמן לעבוד, אולי שתיים-שלוש שעות אני יכול לעבוד.

<איגור: הוא אמר שאתה חייב, ככה ככה - - -

יואל רזבוזוב: דווקא לא, זה בסדר, דווקא הבעיות.

יואל רזבוזוב: זה שהם בטיפול, זה שהם בסדר.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד באמת, מה שאני ראיתי פה, אתם עושים דבר שהוא מאוד קשה, ומה שאתם נותנים, זה באמת ראוי להערכה, אני באמת לא יודע אם אני אוכל לאכול ארוחת צהריים היום.

יואל רזבוזוב: זה באמת משהו, מה שאתם עוברים פה.

<לודמילה: מה שחשוב לציין פה, מה שאיגור אומר, שיש המון בירוקרטיה שיוצאי חבר העמים לא קולטים למי לפנות, עם מה לפנות, איזה מסמכים להביא ובמקרה של איגור, שהוא עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, והוא מאוד מסודר, מביא מסמכים בלי סוף - - -

יואל רזבוזוב: בשביל להתקבל לעבודה?

<לודמילה: לדוגמה, או ללימודים, לקורס, או לקורס ש - - -

יואל רזבוזוב: אתם פה במקום הזה לא נותנים מענה לדבר הזה?

<לודמילה: אנחנו עוזרים, אבל תשים לב שברגע שאני מקבלת אותם לטיפול אני מדברת על סגנון פסיכותרפיה, סגנון שיקום פסיכולוגי, שיקום מנטלי, והמון זמן אנחנו מתעסקים עם ניירת.

<לודמילה: לדוגמה איגור אומר לי, 'לודמילה, אני רוצה לדבר, אני רוצה להתעסק בנפש שלי ואני רוצה במפגש על ניירת לשים אותו בצד'.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים פה על עשרות אלפים, אנחנו מדברים על מאות פה, שיש להם את הבעיה הזאת, תעשו איזה שהוא תקן אך ורק לניירת, לאותם שאין להם מקום לבוא ומישהו או מישהי שיעשו את זה מול אותם הגופים ומול אותן הרשויות.

יואל רזבוזוב: תקן או בעירייה או ברשות, ברווחה, אחד המוסדות האלה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא ברווחה יש לכם אנשים שמתעסקים מול - - -?

<יואב בן ארצי: לא, לא ביחידות.

<איגור: אני לא ידעתי ש - - - עכשיו אני רוצה לדבר לא במילים, אבל ככה, זה קודם כל תודה רבה, עובד סוציאליים ומרכז כזה, זה הרבה קיבלתי פה, שאני לשבת פה, לא נפלתי.

<איגור: הרבה פרובלמז, מיד נפל ופגישה פה, וקבוצות, לקבל פה הרבה.

<איגור: ב-26 בדצמבר אני נקי, לא שותה, לא משתמש.

<לודמילה: זה כמעט שנתיים שאתה נקי.

<איגור: עוד לא שנתיים.

<לודמילה: כמעט.

<איגור: זה קשה מאוד.

<איגור: לפני חודש-חודשיים, לדוגמה, חצי שנה, אני מסכים שזו מחלה שלי, זה מחכה מתי אני אהיה חלש ועוד פעם נפל.

<איגור: זה קשה שאני עוד נקי ככה.

<איגור: אחות שלי קרוב, אין קשר, כלום, זה שבע-שמונה שנים לא היה קשר - - -

יואל רזבוזוב: איפה אתה ישן?

<איגור: ישן אצל חברים.

<לודמילה: אין לו מקום מגורים, אין לו דירה.

<איגור: זה קשה, קשה.

יואל רזבוזוב: מה אתה מקבל מהמדינה?

<איגור: עכשיו כלום.

<לודמילה: עכשיו כרגע אנחנו ממש מבקשים לתת לו הבטחת הכנסה, עד שהוא ימצא עבודה, אחרי שנה של טיפול רפואי מול - - -

יואל רזבוזוב: עכשיו הוא בין הכיסאות?

<לודמילה: בדיוק.

<איגור: זה בושה שאני מדבר עכשיו.

<לודמילה: בסדר גמור.

<לודמילה: אבל דרי רחוב.

<לודמילה: אז שהוא נקי והוא בטיפול והוא - - - במקרה שלו אני הצלחתי.

<יואב בן ארצי: לא, אז אני מקריא את הפרוצדורה, מסיים את שנת - - -

<לודמילה: יואב, במקרה שלו אני הצלחתי, זה לא רובם.

<יואב בן ארצי: יש נוהל 'דפוק', סליחה על הביטוי, שלא מאפשרת ליחידת דרי רחוב לגבי לאסירים משוחררים שנוחתים בלי כלום, משום מקום, בלי שום דבר, לא מאפשרת לנו, לנו זה ל - - -

<גאולה עמרם: לחדד את זה נאמר שהם דרי רחוב בפועל, אבל הם לא יכולים להיות מוכרים כדרי רחוב כי הם אסירים משוחררים, שזה אבסורד.

<גאולה עמרם: תחת הקטגוריה של אסיר משוחרר - - -

<לודמילה: מה שהכי גרוע זה שרווחי בשבילו להיות מלוכלך ולהיות ברחוב ואז הוא מקבל מהמדינה.

<לודמילה: ברגע שהוא נקי ורוצה לעבוד ורוצה להשתקם, אין לו כלום.

<לודמילה: לא מגיע לו.

<גאולה עמרם: יש פה אבסורד.

<יואב בן ארצי: בכל אופן, לודמילה, - - - שיקום האסיר וניתן לו טיפול, אוטומטית הוא לא מוכר מטעם היחידה - - -

<לודמילה: רק שהוא צריך להשיג מאיפה שהוא כסף לשכר דירה, ואז לשכור דירה, ואז - - -

<יואב בן ארצי: אין כזה דבר, זה התפקיד שלהם.

<לודמילה: מילה מאנטולי או שהבנתם?

יואל רזבוזוב: אני חושב שהבנו את הנושא.

<יואב בן ארצי: אולי אנטולי בכל זאת רוצה להגיד מילה?

יואל רזבוזוב: אנטולי, אתה רוצה?

יואל רזבוזוב: (רוסית).

<אנטולי - מטופל: (רוסית).

יואל רזבוזוב: (מתרגם): לא ייצא לו קצר ואין זמן.

<מאיר שרעבי: בהצלחה שיהיה לך.

יואל רזבוזוב: חבר'ה, אני חייב לזוז.

<לודמילה: עוד משפט אחד.

יואל רזבוזוב: אנחנו שמענו פה הרבה דברים.

מרדכי יוגב: מילה אחת.

מרדכי יוגב: אני חושב שמיקד היום את הסיור ואת הדיון היושב ראש של הוועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, באמת בעולי ברית המועצות.

מרדכי יוגב: יש אחוז יותר גבוה באוכלוסייה בגלל שיש להם הרבה פחות עוגן, משפחה רחבה שיכולה לתמוך ובאמת יש אחוז גבוה, אבל אותן בעיות מאפיינות גם את המגזרים האחרים, אם זה יפו, אז את עולי אתיופיה, או את הערבים או את היהודים הוותיקים.

מרדכי יוגב: רוצה לומר, הליווי, למי שלא ייפול, מחיקת ר"פ, הסיוע בעבודה, בשכר דירה, איזה שהיא קצבה עד שלב שהעובד הסוציאלי או מי שמחזיק את התיק אומר 'צריך פה עכשיו עוד שנה וחצי-שנתיים'.

מרדכי יוגב: אם זה יינתן, אז נחסוך את הנפילות החוזרות ונשנות ואולי נוכל להעלות את אחוז ההצלחה מ-30% ל-40% או ל-50% וזה יחסוך המון כסף.

מרדכי יוגב: לכן יש פה צורך לתקן איזה שהיא תקנה.

מרדכי יוגב: אם יביאו לפנינו את ה - - -

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, באמת ראינו פה הרבה בעיות, הרבה מכשולים.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לקבל עכשיו את כל המכשולים האלה בדף עמדה, אנחנו נעבור, נשב ביחד, נסכם, ואם צריך בחלק מהדברים תקנות במשרדים שונים, אולי משהו צריך חקיקה, אנחנו נשמח לעשות זאת, כי באמת אני מסתכל על זה שאנחנו כמדינה צריכים להבין שאנחנו פה שופכים הרבה כסף ואנחנו יכולים לחסוך את הכסף הזה, אם נשלם קצת ונשקיע קצת יותר.

יואל רזבוזוב: אני מדבר גם על עוד מקרים.

יואל רזבוזוב: אז, חברים, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: יש כתובת, תשלחו, יעבירו אליך, אתה תעביר לוועדה ואנחנו נשב על זה.

יואל רזבוזוב: תודה וכל הכבוד לכם על מה שאתם עושים, כמו שאמרתי, זה באמת נוגע ללב, זה באמת נורא קשה, זה שאתם עוזרים לאנשים וחשוב שנצליח.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכם.