ועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 1, 2013-11-13 09:00

דוד צור: בוקר טוב.

דוד צור: ראשית, זו הישיבה הראשונה של הוועדה שלנו.

דוד צור: אני מברך את כל האורחים כמובן ואת חברי הכנסת רונן הופמן ואת איציק שמולי שאתנו כאן.

דוד צור: נדבר באופן כללי על הדברים שהוועדה תעסוק בהם.

דוד צור: אני חייב לומר שאני יושב-ראש של שתי ועדות משנה אחרות, כמות הטלפונים והעצות והרצון שיש לאנשים להירתם ולתרום לתכנים של הוועדה הזאת אין לי מילה בעברית יותר טובה, אלא להגיד overwhelming – זה משהו שאי-אפשר היה להעריך.

דוד צור: אני אומר את זה במובן החיובי, מצד אחד.

דוד צור: מצד שני, צריך לעשות סדר עם העניין, כדי שנוכל לווסת נכון את הדברים ואת התכנים, כדי שנוכל להתקדם עם הנושאים.

דוד צור: נפיץ את הדברים מראש.

דוד צור: מנהלת הוועדה שלנו, לאה ורון, המוכרת לנו לכולם, גם תזמן את האנשים, גם תודיע לכם מראש על התכנים.

דוד צור: אני חייב לקצוב את זה בזמנים.

דוד צור: יש פה ועדות על ועדות, כי במקביל מתנהלות ועדות נוספות וחלק מחברי הכנסת צריך להיות שם, כולל אותי, ולכן אנחנו חייבים להיות מתומצתים ומאוד תכליתיים.

דוד צור: היום הנושא הוא נושא של זמינות מבחני הנהיגה, ולמרות שקבענו את הנושא מראש, אי-אפשר שלא נפתח ונתייחס למצב.

דוד צור: אני מבקש מחברינו הבוחנים להתייחס למה שקורה עכשיו.

דוד צור: אנחנו לא רואים את עצמנו, הכנסת, כבוררים כמובן, אבל אנחנו מאוד חרדים למצב, גם בעניין של זמינות המבחנים.

דוד צור: האם אנחנו יכולים להבין, לקבל פה איזה תמונה ברורה מה סלע המחלוקת ולנסות ולהתקדם עם זה?

דוד צור: מי יפתח?

<אהוד סריפיאן: אדוני היושב-ראש, אני עורך-דין במקצועי, אני מההסתדרות.

<אהוד סריפיאן: אני מייצג את הבוחנים בכל מה שקשור למהלך המשא-ומתן למול משרד התחבורה והאוצר.

<אהוד סריפיאן: הסיפור הוא כזה, אנחנו לפני כשנה ביקשנו להיפגש עם מנכ"ל משרד התחבורה, להתחיל לנהל אתו משא-ומתן על ההסכם של הבוחנים.

<אהוד סריפיאן: ההסכם של הבוחנים הוא הסכם שהגדיר אותו גם האוצר וגם משרד התחבורה כהסכם לא חוקי.

<אהוד סריפיאן: יש לנו פרוטוקול של הוועדה שישבה, והיא מגדירה את הסכם העבודה שלהם כהסכם עבודה לא חוקי, ואם אדוני ירצה, יש פה מסמכים המתעדים את זה.

<אהוד סריפיאן: בפרוטוקול רשום שההסכם לא חוקי ואנחנו יכולים להיתבע על-ידי כלל הבוחנים.

<לאה ורון: רק תחזור ותאמר לפרוטוקול מי.

<לאה ורון: מי הגדיר את ההסכם - - -

<אהוד סריפיאן: יוסי כהן מהאוצר.

<לאה ורון: יוסי כהן הגדיר את ההסכם שלכם כהסכם לא חוקי?

<אהוד סריפיאן: של הבוחנים.

<אהוד סריפיאן: וגם מזרחי.

<אהוד סריפיאן: יש לי פה, אם תרצי, גברתי, אנחנו נעביר לך את המסמך.

<אהוד סריפיאן: מגדירים את המסמך, ואני אצטט: בעניין השעות הנוספות הבוחנים מקבלים תמורה של 100% על השעות הנוספות.

<אהוד סריפיאן: כרגע, למיטב ידיעתי, אין תביעה מצדם, אבל אנחנו מעוניינים להקדים תרופה למכה.

<אהוד סריפיאן: אנחנו במשך שנה, לא רק על הנושא הזה, כי אנחנו יודעים שיש בחוזה ההעסקה שלהם עוד הרבה - - -

<לאה ורון: אפשר לקבל עותק של המסמך?

<אהוד סריפיאן: אני אעביר לך, גברתי.

דוד צור: הצעת המכרז בחוזה החדש היא, שמה?

<אהוד סריפיאן: תיכף, אדוני, אני ארחיב.

<אהוד סריפיאן: זה לא רק העניין הזה, זה לא רק שעות נוספות.

<אהוד סריפיאן: יש מושגים במשרד התחבורה, בהסכם העבודה של הבוחנים, דבר שנקרא "ביטול זמן".

<אהוד סריפיאן: מה זה ביטול זמן?

<אהוד סריפיאן: בוחן שמגיע לעבודה, הנבחן לא הגיע, התלמיד לא הגיע, ולא משנה מאיזו סיבה, הוא חולה או הרכב של המורה התקלקל, הבוחן בעבור השעה הזאת לא מקבל את מלוא שכרו.

<אהוד סריפיאן: הבוחן מתבקש על-ידי ההנהלה לנסוע מתל-אביב לירושלים לעשות טסטים, בעבור הנסיעה הזאת הוא לא מקבל את השכר המגיע לו על-פי חוק.

דוד צור: זאת אומרת, הוא לא מקבל גלובלי, אבל גלובלי יכול להיות גם כנגדכם, לא?

<אהוד סריפיאן: שישבו אתנו.

<אהוד סריפיאן: אדוני, מה שאנחנו דורשים - - -

דוד צור: לא ישבו אתכם בכלל?

<אהוד סריפיאן: לפני שנה ישבנו וביקשנו להתחיל משא-ומתן.

<אהוד סריפיאן: מנכ"ל משרד התחבורה, החבר עוזי יצחקי – וצר לי שהוא לא נמצא פה, כי הוא הגורם - - -

דוד צור: הוא יהיה פה בעוד כמה דקות, הוא בדרך.

<אהוד סריפיאן: הוא הגורם הבעייתי בכל הסיפור.

<אהוד סריפיאן: המנכ"ל ישב אתנו ואמר לי וליושב-ראש הסתדרות עובדי המדינה, אריאל יעקבי: חבר'ה, נכנסים למשא-ומתן, אני בעד הסכם עבודה קיבוצי לעובדים.

<אהוד סריפיאן: ישבו יותר מ-15 אנשים בחדר שיכולים גם הם להגיד שהוא אמר את זה.

<אהוד סריפיאן: קצבנו זמן.

<אהוד סריפיאן: אמר לי: אהוד, הנה, אני ממנה את מנהל אגף הרישוי להתחיל אתכם משא-ומתן.

<אהוד סריפיאן: לצערי הרב, שבועיים-שלושה לאחר מכן, מנהל אגף הרישוי הודח מתפקידו בגלל יחסו לעובדים.

<אהוד סריפיאן: חיכינו, כתבנו מכתב, ביקשתי להיפגש, שום דבר.

<אהוד סריפיאן: שום דבר.

<אהוד סריפיאן: מכתבים מפה ועד להודעה חדשה יצאו, מאתנו בכל אופן, גם ממני וגם מוועד הבוחנים.

<אהוד סריפיאן: לפני שלושה-ארבעה חודשים מונתה סמנכ"לית משאבי אנוש, לשבת אתנו, לנהל משא-ומתן.

<אהוד סריפיאן: הגברת התחילה ללמוד את התיק.

<אהוד סריפיאן: ישבנו אתה פגישה, ישבנו עוד חצי פגישה אתה, אמרה לי: אהוד, תן לי חודש ימי חסד ללמוד את הסיפור.

<אהוד סריפיאן: אמרתי לה: גברתי, תיקחי, בואי נתנהל.

<אהוד סריפיאן: לקחה, התחילה לבדוק את החומר.

<אהוד סריפיאן: חודש לאחר מכן בושרנו שגם הגברת הזאת פוטרה, עד שהיה מישהו ששמע אותנו.

דוד צור: פוטרה או שהיא הוצאה מהסיפור?

<אהוד סריפיאן: פוטרה, אדוני.

<אהוד סריפיאן: פוטרה מעבודתה, ואני מציע שגם הוועדה, אם תוכל, תזמן ותשאל למה היא פוטרה.

<אהוד סריפיאן: זה משהו מצמרר, ואני נפגשתי עם הגברת.

<אהוד סריפיאן: מושכים אותנו באף.

<אהוד סריפיאן: אני מוכן להיות הכי הוגן שבעולם - תחזירו את הסיפור חצי שנה אחורה למתי שמשרד התחבורה התחיל לקצץ בבוחנים, בשכרם.

<אהוד סריפיאן: במכה אחת הודיעו שבימי שישי הבוחנים לא עובדים.

<אהוד סריפיאן: איפה הסיפור של ימי שישי?

<אהוד סריפיאן: איך זה התחיל שבימי שישי הבוחנים עובדים?

<אהוד סריפיאן: באה המדינה, ביקשה מהבוחנים: חבר'ה, יש תלמידים שלא יכולים להיבחן במהלך השבוע, הם יכולים להיבחן רק בימי שישי – על מי אנחנו מדברים?

<אהוד סריפיאן: על החיילים – באו הבוחנים ואמרו:

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים לוותר על ימי שישי במקום שנשב עם המשפחות שלנו, אנחנו מוכנים להירתם, נעשה הכול כדי שגם התלמידים שלא יכולים להיבחן במהלך השבוע ייבחנו בימי שישי.

<אהוד סריפיאן: כך במשך 12-10 שנים עובדים הבוחנים האלה בכל יום שישי, על-פי בקשתה של המדינה.

<אהוד סריפיאן: היום באים במעמד צד אחד, כאשר המרכיב של השכר, חברים, של הבוחנים בימי שישי, הוא כמעט 30% משכרם - - -

דוד צור: אתם עובדים שישה ימים בשבוע?

<אהוד סריפיאן: הם עובדים שישה ימים בשבוע.

דוד צור: כמה זמן זה כך?

<אהוד סריפיאן: למעלה מ-15 שנה.

<אהוד סריפיאן: המרכיב, אדוני, של השעות האלה של ימי שישי הוא בין 30% – תלוי בבוחן – ל-40% מהיקף שכרו.

<אהוד סריפיאן: תאר לך שביום אחד אומרים להם: אתם מפסיקים לעבוד בימי שישי.

<אהוד סריפיאן: יש פה אנשים עם משכנתאות, יש פה אנשים עם ילדים, עם משפחות, אי-אפשר לקצץ את השכר במכה אחת.

<אהוד סריפיאן: בא מנכ"ל משרד התחבורה לפני חצי שנה, מתכנן כנראה הפרטה ואומר: אני אצור בור, אני אצור חור של טסטים, שיהיה לחץ של התלמידים, של המורים, של כל העולם, על הבוחנים, שיאשימו את הבוחנים.

<אהוד סריפיאן: מה נוצר?

<אהוד סריפיאן: אם הורידו את ימי שישי ופה ושם עוד כל מיני דברים, נוצר בור של כמה אלפי טסטים, שאין מי שייתן אותם ונוצר לחץ ציבורי על הבוחנים.

<אהוד סריפיאן: כך נוצר לחץ ציבורי.

דוד צור: איך נקבע תקן של מורי נהיגה?

<אהוד סריפיאן: של בוחן.

<אהוד סריפיאן: המפתח בישראל הוא 1 ל-600 או 800.

<אהוד סריפיאן: אני צודק?

<אהוד סריפיאן: 1 ל-600 או 800, שבמקום אחר אני מאמין, במדינות עולם מתוקנות זה לא מגיע למספרים האלה.

<אהוד סריפיאן: לא בדקתי, אבל אני מציע שנבדוק גם את זה.

<אהוד סריפיאן: זה 1 ל-800 תלמידים, שזה משהו לא הגיוני.

<עמנואל דרעי: בירושלים.

<אהוד סריפיאן: בירושלים זה 1 ל-800.

<אהוד סריפיאן: הנה, יושב פה חבר ועד עובדים מירושלים שאומר שזה 1 ל-800.

<אהוד סריפיאן: זה בלתי סביר.

דוד צור: יצא לך בממוצע לעשות כמה טסטים ביום?

<אהוד סריפיאן: 14 טסטים ביום.

<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו מוכנים מחר – אנחנו היום בשביתה, אתמול היינו בשביתה – אנחנו מוכנים, אני אומר פה - - -

דוד צור: ההחלטה הזאת שאתם לא עובדים יותר בימי שישי, ממתי היא?

<אהוד סריפיאן: שר התחבורה לצערי הכריז על העובדים במדינת ישראל מלחמה.

<אהוד סריפיאן: הוא אמר: במלחמה כמו במלחמה.

<אהוד סריפיאן: אנחנו לא ג'יהאד ולא חמאס ולא אירנים ולא מייצרים שום דבר ביולוגי.

<אהוד סריפיאן: תאמין לי, כבודו.

דוד צור: למרות שאתה שומע שיש הרבה קולות היום לעשות השוואות כל הזמן למלחמה בטרור...

<אהוד סריפיאן: אני מוכן לעשות השוואה.

<אהוד סריפיאן: השר גם הלך ואמר שבוחן מרוויח 30,000 שקל.

<אהוד סריפיאן: אני מודיע לך, אדוני, שהבוחנים פה, אף אחד לא מרוויח עם השעות הנוספות יותר מהשכר הממוצע במשק.

<אהוד סריפיאן: הנה, שכולם פה ישמעו.

דוד צור: קודם כול אין לנו בעיה שתרוויחו גם 30,000 שקל.

<אהוד סריפיאן: זה לא "שתרוויחו".

<אהוד סריפיאן: אדוני, אני רוצה שהדברים - - -

דוד צור: אני חייב להיות ממוקד, כי אני לא מנהל פה את המשא-ומתן בשבילכם.

דוד צור: אנחנו רוצים גם לשמוע את משרד הביטחון וגם לשמוע את ארגון מורי הנהיגה.

<אהוד סריפיאן: יש פה גם כמה ארגונים.

דוד צור: לא משנה, אז נשמע את כל הארגונים, לא נקפח אף אחד, רק כדי לשמוע את הצדדים, כי צריך להבין את כל הזוויות.

דוד צור: רק שאלה אחת נוספת, האם בכלל יש מורים שהם בוחנים מסומכים לבחינות שהם מחוץ לארגון שלכם?

דוד צור: הם עושים גם בחינות?

דוד צור: יש להם רישיון לעשות - - -

<אהוד סריפיאן: יש פנסיונרים.

<אהוד סריפיאן: היום הצענו למשרד התחבורה, אם יש בור, תביאו אותם שיעזרו לנו.

<אבי גולן: יש עוד 200 שממתינים בתור.

דוד צור: 200 מה?

דוד צור: בוחנים?

<אבי גולן: 200 בוחנים.

<קריאות: הם לא מוסמכים.

<אהוד סריפיאן: עוד משהו, אדוני, אני רק אסיים.

דוד צור: למה הם לא מוסמכים?

<קריאה: הם מוסמכים, אבל אין תקן להכניס אותם.

<אהוד סריפיאן: אדוני, הנתון הוא לא נכון.

<קריאה: 200 עומדים, היו במכרז אצל חנן.

<קריאה: הנה, חנן נמצא כאן.

דוד צור: בוא, תסיים עוד משפט אחד, ואני רוצה - - -

<אהוד סריפיאן: אדוני, אני אגיד עוד משהו.

<אהוד סריפיאן: יש בוחנים שמלמדים על משאיות ויכול להיווצר מצב שהם לא עברו הכשרה מקצועית שנים, או שהם לא נהגו על משאית שנים, הם רק בוחנים.

<אהוד סריפיאן: יכול להיווצר מצב שהם לא נהגו על משאית ולא הוכשרו בשנים האחרונות.

<אהוד סריפיאן: תקשיב למה שאני אומר, אדוני, לא הוכשרו בשנים האחרונות לבחון.

<אבי גולן: אין דבר כזה.

<אהוד סריפיאן: אתה בוחן?

<אבי גולן: זה לא נכון, אני מלמד על משאית.

דוד צור: אתה בוחן?

<אהוד סריפיאן: אני מדבר על בוחנים, אדוני, אני לא מדבר על המורים.

דוד צור: אגב, לא כל שחקן כדורגל הוא מאמן טוב ולא כל תלמיד הוא גם מורה.

<אהוד סריפיאן: אני מסכים אתך.

<קריאה: גם לא כל שחקן הוא שחקן טוב.

דוד צור: זה כבר משפט שאני לא מצליח להבין.

דוד צור: בגדול, מה שאומר נציג הבוחנים שכדי להיות בוחן זה לא מספיק שתהיה מורה לנהיגה טוב.

<אהוד סריפיאן: אדוני, עוד חצי דקה.

דוד צור: ממש זריז.

<אהוד סריפיאן: אנחנו פה, שכולם ישמעו, אנחנו מוכנים מחר בבוקר – זה לאוזניים של שר התחבורה ומנכ"ל משרד התחבורה והנציגים שיושבים פה – אנחנו מחר בבוקר מוכנים לחזור לעבודה, בתנאי אחד, שישבו אתנו למשא-ומתן הוגן ובתום לב.

<אהוד סריפיאן: אנחנו לא דורשים 30% שכר, לא 40% - - -

דוד צור: לא היית צריך להגיד שזה על תנאי.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מבקשים ביטחון תעסוקתי.

דוד צור: אתה נשמע כמו אבו-מאזן: בלי תנאים, אבל בסוף שם שלושה תנאים.

<אהוד סריפיאן: לא.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מבקשים ביטחון תעסוקתי, זה הדבר היחיד.

דוד צור: מאה אחוז, זה לא תנאי.

<אהוד סריפיאן: זה מה שהחוק קבע.

דוד צור: בדיוק, זה לא תנאי.

<אהוד סריפיאן: המדינה, הממשלה, הכנסת הזאת, חוקקו חוקים והמדינה לא משלמת שכר מינימום.

דוד צור: אני מציע לך שתשנה את הרטוריקה.

דוד צור: תגיד שאתה מוכן להיכנס מיד למשא-ומתן.

<אהוד סריפיאן: אתה צודק.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים ואני מבקש שישלמו את השעות הנוספות על-פי חוק.

דוד צור: כבר התחלת את המשא-ומתן.

דוד צור: משרד התחבורה.

דוד צור: למרות שעוזי צריך להצטרף כל רגע - -

<אהוד סריפיאן: חבל שהוא לא פה.

דוד צור: - - אבל אנחנו נשמע אותו, ואחר-כך אני רוצה לשמוע את יושב-ראש ארגון המורים.

<ציון מזרחי: בוקר טוב לכולם.

<ציון מזרחי: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, אני מנהל את אגף הרישוי כמה חודשים ומהשבוע שעבר דרך קבע.

<ציון מזרחי: זה עניין ראשון.

<קריאות: מזל טוב.

<ציון מזרחי: עניין שני.

<ציון מזרחי: אנחנו לא נכנסים כאן למשא-ומתן ובאיזה תנאים נשב במשא-ומתן.

<ציון מזרחי: אני חושב שדו-שיח צריך לקיים ולא מתוך עמדה של שביתה, אלא מתוך עמדה של נשב ונדבר.

<ציון מזרחי: לא מיציתם, כן מיציתם, תעשו אחר-כך את שלכם.

דוד צור: כמה זמן?

דוד צור: זכות השביתה היא זכות יסודית לעובדים.

דוד צור: אומר לך את זה לא סוציאליסט, אומר לך את זה ניאו-ליברל.

<ציון מזרחי: אם אפשר - - -

דוד צור: אני רוצה שתהיה ממוקד.

דוד צור: לא באנו לפה להטיף מוסר לאף אחד.

דוד צור: יש להם את הזכויות שלהם.

דוד צור: לכם יש אחריות שהמערכת הזאת תדפוק, כרגע היא בכאוס.

דוד צור: יש פה תלמידים שתיכף נשמע, אני לא יודע כמה זמן הם ממתינים, יש פה מורי נהיגה, יש פה שרשרת, יש פה צינור שצריך לזרום כל הזמן.

דוד צור: יש פה משבר.

דוד צור: אתה יכול להטיף מוסר לעובדים, זה לא נכון.

<ציון מזרחי: אני לא מטיף להם מוסר.

<ציון מזרחי: אני חושב שמן הדין היה לשבת בצורה מרתונית - - -

<אהוד סריפיאן: למה אתם לא יושבים?

<אהוד סריפיאן: למה אנחנו רודפים אחריכם שנה?

<אלי מלכה: אתם משטים באנו כבר שנה שלמה, דוחים ומבטלים כל הזמן את כל הפגישות אתכם.

דוד צור: שלא תטעה בנחמדות שלי.

דוד צור: אם יהיו עוד צעקות כאלה, אני אעיף אותך מפה, חד-משמעית, כי אני לא מוכן לשוק הזה.

דוד צור: אמרתי שאני מוכן להיכנס לעניין הזה, להיות גשר.

דוד צור: אנא, אנחנו רוצים לסיים את הדבר הזה ולצאת מתוך הבנה שיש פה רצון של משרד התחבורה ושלכם לשבת ולגמור עניין.

<ציון מזרחי: בהחלט נכון.

<ציון מזרחי: אני מברך אותם שהם רוצים לשבת ולגמור עניין.

<ציון מזרחי: זה דבר ראשון.

<ציון מזרחי: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח על המספרים שנזרקו כאן, על אי-הדיוקים.

<ציון מזרחי: אני רוצה לדבר מן הפן שאנחנו צריכים לתת שירות לציבור, והציבור זה ציבור התלמידים, שחלקם יושבים כאן, ומוטלת האחריות על המדינה, שהיא נושאת באחריות, לדאוג שהשירות הזה יינתן לציבור, שהוא יינתן כמו שצריך, שהוא יינתן באיכויות וביעילות שאנחנו אמונים לתת על-פי תקנות התעבורה והוראות הנוהל שלנו.

דוד צור: האם יש כוונה לצאת להפרטה של ארגון בוחני הנהיגה?

<ציון מזרחי: אני אבקש מכבוד היושב-ראש להשאיר את השאלה למנכ"ל משרד התחבורה שיגיע בקרוב.

<ציון מזרחי: אני חושב שאם רוצים להגיד נגדו משהו, כמו שנאמר, היו צריכים לחכות שהוא יהיה כאן.

דוד צור: יכול להיות שאני בעד ההפרטה, לא אמרתי את עמדתי.

<ציון מזרחי: הערתי הערה למישהו כאן.

איציק שמולי: אתה יכול לומר לנו אולי מילה על איזה יחס אנחנו מדברים בין הביקוש להיצע?

<לאה ורון: נתונים.

<לאה ורון: נתונים.

<לאה ורון: פשוט לפרוס בפני הוועדה את כל הנתונים.

איציק שמולי: גם התקינה של מספר הבוחנים.

איציק שמולי: לצורך העניין היום, לפי התקן של משרד התחבורה, כמה זמן תלמיד אמור לחכות כדי להגיע לטסט והאם אנחנו עומדים בתקן הזה?

<יצחק סנדלר: אני אציג את זה בצורה מקצועית.

<ציון מזרחי: השאיפה המקצועית שלנו היא להגיע למצב שכל 21 יום, שלושה שבועות, נוכל לנפק מבחן לתלמיד כשהוא מוכן.

דוד צור: כמה זמן?

דוד צור: עוד פעם, לא שמעתי.

<ציון מזרחי: אנחנו שואפים להגיע למצב של שלושה שבועות, 21 יום, לנפק מבחן לתלמיד מוכן.

<ציון מזרחי: יש חובות שתלמיד צריך לקיים: שיעורים, מבחנים פנימיים וכו', ואז הוא צריך לבוא מוכן למבחן.

<ציון מזרחי: זה דבר ראשון.

דוד צור: אני רוצה לשאול אותך, אדוני - - -

איציק שמולי: רגע, דודי, הוא לא ענה לי.

דוד צור: אני רוצה לשאול על העניין הזה.

דוד צור: למה זה לא צריך להיות מהיום למחר?

דוד צור: היום אנחנו מחכים לסלולרי בדיוק שעתיים, לטלפון 24 שעות מקסימום - - -

<ציון מזרחי: סליחה, אדוני היושב-ראש, אין הדבר דומה.

דוד צור: תסביר לי למה.

דוד צור: האם הציפייה שתלמיד סיים, יוכל לגשת מיד, שזה לא יהיה צוואר בקבוק – האם הציפייה הזאת מוגזמת היום, בשנות האלפיים?

דוד צור: זו ציפייה מוגזמת או שאתה אומר, צוואר הבקבוק שלי זה תקינה, זה תקציב, זה כסף?

דוד צור: תגיד, הוועדה הזאת יכולה לסייע בעניין.

<ציון מזרחי: גם זה, אבל אני יכול לפרוס את זה כאן, כי זה עסק גדול עם האוצר וכו'.

דוד צור: מה זה "עסק גדול עם האוצר"?

<ציון מזרחי: מה שאמרתי, נשער שתלמיד מסוים נכשל במבחן, ויש הערות של הבוחן, הוא כותב היכן נקודות החולשה שלו.

<ציון מזרחי: הוא צריך לעשות מקצה שיפורים לפני שהוא בא למבחן הבא?

דוד צור: לא על זה הדיון.

<ציון מזרחי: שאלת אותי למה לא מהרגע להרגע.

<ציון מזרחי: למה שלא יעמוד בסוף התור?

<מאיר מנחם: אם הוא מוכן למבחן הראשון למה שלא ייגש?

דוד צור: שאלתי אותך משהו אחר.

<קריאה: - - -

דוד צור: אני מבקש לא לשאול.

דוד צור: הזכות שנתונה לחבר כנסת להתפרץ ולשאול לא נתונה לציבור.

דוד צור: 21 יום מרגע שהוא מוכן, אתה אומר.

דוד צור: עזוב אותי רגע ממקצה שיפורים.

דוד צור: האיש מוכן, הילד מוכן, הוא רוצה לגשת למבחן נהיגה, למה מורה הנהיגה לא יכול להגיש אותו מהיום למחר?

<חנן אהרון: אני רוצה רגע להסביר.

<ציון מזרחי: יש לנו נתונים כאן, אני אתן לעמיתי לדבר.

<חנן אהרון: אני אסביר.

<חנן אהרון: קודם כול, אני חושב שיש פה שני דיונים נפרדים.

<חנן אהרון: אני חושב שהדיון עם הבוחנים הוא סיפור נפרד.

<חנן אהרון: הסיפור עם הבוחנים, אין לו קשר לעניין ההמתנה של התלמידים למבחנים.

איציק שמולי: מה זאת אומרת?

<חנן אהרון: ערבבנו פה היום - - -

דוד צור: תסביר למה.

<אהוד סריפיאן: בגלל זה - - -

דוד צור: אני מבקש.

דוד צור: נתתי לך לדבר, אפילו שצלצל הפעמון לא הפסקתי אותך, אז תן לאחרים לענות.

<אהוד סריפיאן: סליחה, אדוני.

<חנן אהרון: תן לי רק להסביר.

<חנן אהרון: יש פה שני דברים, האחד זה זמן ההמתנה של תלמידים למבחן מעשי.

<חנן אהרון: זה דבר אחד.

<חנן אהרון: דבר שני זה הסיפור של החוזה עם הבוחנים.

דוד צור: הוועדה מספיק אינטליגנטית לדבר על שני נושאים במקביל בלי להתבלבל.

<חנן אהרון: תן לי להסביר, לא התבלבלתי.

דוד צור: תענו לעניין.

<חנן אהרון: אני עונה לעניין.

<חנן אהרון: רק שנייה.

<חנן אהרון: אם לכבודו יש סבלנות, אני אענה.

<חנן אהרון: אני רוצה רק להסביר, שלא ייראה כאילו שבגלל השביתה של הבוחנים עכשיו יש מצב שיש מחסור בטסטים.

<חנן אהרון: זה לא נכון.

דוד צור: קודם כול, זה נכון.

דוד צור: אם אין בוחנים, אין טסטים.

<קריאה: זה מגדיל את המחסור.

<ציון מזרחי: ביומיים האלה כן.

דוד צור: שאלתי שתי שאלות:

דוד צור: האחת לדברים שהם העלו.

דוד צור: איך פותרים את הבעיה העקרונית שלא יהיה זמן המתנה ארוך?

דוד צור: שאל אותך פה גם חבר הכנסת שמולי על עניין התקינה.

<חנן אהרון: אני אסביר לעניין של התקינה.

<חנן אהרון: קבענו במשרד התחבורה, בהוראת השר, גם השר הקודם וגם השר הנוכחי, יחס הקצאה של 1 ל-2.

<חנן אהרון: 1 ל-2 זה אומר שלכל שני תלמידים אנחנו מנפיקים טסט אחד בחודש.

<חנן אהרון: דהיינו, אם יש לך 20 תלמידים כמורה לנהיגה בחודש, אתה מקבל בשבילם עשרה מבחנים.

<חנן אהרון: יש פה גם היגיון, אותם תלמידים שעוברים מבחן עיוני, הם הופכים להיות לקוח שלנו וממתינים למבחן מעשי.

<חנן אהרון: הם נכנסים להקצאה במחשב.

<חנן אהרון: אם למורה מסוים יש 20 תלמידים שעברו מבחן עיוני, הם נכנסים בכל חודש להקצאה, ואנחנו בגינם מקצים לו מבחנים.

<חנן אהרון: יחס הקצאה נכון ומקצועי, גם מבחינת השירות לציבור, הוא עד חודש.

<חנן אהרון: המורה לא יכול להכין את כולם, את כל ה-20, באותו חודש למבחן.

<חנן אהרון: צריך להבין את זה.

דוד צור: בוא נדבר על מצב אוטופי, שלכאורה אין לך הגבלה של משאבים, האם זה נראה לך שירות ראוי?

דוד צור: משרד התחבורה אמר: חודש המתנה לתלמיד מרגע שהוא מוכן.

דוד צור: האם זה סביר במדינת ישראל?

<חנן אהרון: אני מסביר, גם מורי הנהיגה יסבירו לך את זה.

<חנן אהרון: ברגע שיש לך 20 תלמידים, לא כולם מוכנים באותו יום למבחן.

<חנן אהרון: זה תהליך.

<חנן אהרון: הוא צריך לקחת 28 שיעורים מינימום ולהכין אותו למבחן.

<חנן אהרון: ברגע שהוא עושה מבחן מעשי, ולעתים הבוחן רושם שם את הסיבות שבגללן הוא לא עבר את המבחן, המורה צריך לעשות לו שיפור, לתקן אתו את הדברים האלה ולהביא אותו למבחן המעשי.

<חנן אהרון: מורה לא יכול לעמוד ב-1 ל-1.

דוד צור: מה שבעצם אתה אומר שלא מרגע שהוא סיים את 28 השיעורים הוא ממתין כחודש - - -

<חנן אהרון: היתה פה אי-הבנה.

<יצחק סנדלר: אני אעזור לך, אני פותר את הבעיה.

<חנן אהרון: רגע.

<חנן אהרון: אני יודע להסביר.

<יצחק סנדלר: הוא עדיין לא מוכן.

דוד צור: מאה אחוז, אז זה לא מרגע שהוא מוכן.

<חנן אהרון: לטסט הראשון המורה מכין אותו, מביא אותו.

<חנן אהרון: בזמן שהוא חושב שהוא ראוי ומוכן הוא מביא אותו למבחן.

דוד צור: תיאורטית זמן ההמתנה הרבה יותר קצר.

דוד צור: מרגע שהוא סיים 28 שיעורים מה זמן ההמתנה הממוצע?

<חנן אהרון: אם אני אומר 1 ל-2, המורה עושה את החשבון.

<חנן אהרון: עבור שני תלמידים, צריך לתת למורה מבחן אחד בחודש.

<חנן אהרון: יש לו 20 תלמידים, הוא מקבל 10 מבחנים.

<חנן אהרון: ברגע שיש לו תלמיד מוכן, הוא יודע מתי להגיש אותו.

<לאה ורון: אתם בטח בדקתם ואתם יודעים לומר כמה זמן אחרי כל ההקצאות ואחרי החישוב המסובך שהם צריכים לעשות – כמה זמן ממתין תלמיד במדינת ישראל למבחן הטסט?

דוד צור: אחרי ה-28, אחרי הכול.

דוד צור: כמה זמן?

<חנן אהרון: שאלה טובה.

<חנן אהרון: חבר הכנסת שאל מה התקינה, אמרתי מה התקינה.

<חנן אהרון: אנחנו רוצים 1 ל-2.

<חנן אהרון: היום יחס ההקצאה בממוצע עומד על 1 ל-3.5.

<קריאה: 1 ל-4.

<קריאה: 1 ל-4.5.

<חנן אהרון: 1 ל-3.5.

<חנן אהרון: אני מדבר על ממוצע, אני לא מדבר על החודש האחרון.

<חנן אהרון: הממוצע השנתי הוא 1 ל-3.5-3.

<חנן אהרון: זה יחס ההמתנה היום.

דוד צור: עדיין לא ענית לנו.

רונן הופמן: מה זה אומר בימים?

דוד צור: בימים.

דוד צור: אנחנו אידיוטים.

דוד צור: בימים.

דוד צור: כמה זמן ממתין - - -

<חנן אהרון: חודש וחצי עד חודשיים.

<אהוד סריפיאן: במינימום ויש גם שלושה חודשים.

איציק שמולי: אנחנו לא עומדים בתקינה שאתם קובעים.

<אבי קרמר: זו הנקודה.

דוד צור: לא צריך לעזור לנו, אנחנו מגיעים למסקנות האלה לבד.

דוד צור: אומנם לאט, אבל מגיעים לבד.

דוד צור: האם האוצר הוא צוואר הבקבוק בעניין הזה?

דוד צור: לכאורה במצב אוטופי, כשאין לכם מגבלת משאבים, האם הייתם משנים את התקינה באופן שזה יביא לזה שלא יהיה זמן המתנה ארוך כזה?

דוד צור: למשל צמצום מחמישה ימים בשבוע במקום שישה ימים מגדיל את היחס.

<חנן אהרון: אפשר לגייס גם בוחנים נוספים.

<חנן אהרון: גייסנו בוחנים נוספים - - -

<לאה ורון: הנציגים של האוצר אינם נמצאים, הם יומיים בשני ימי עיון והם הודיעו מראש שהם לא יגיעו - -

<אהוד סריפיאן: הם מבטלים פגישות על ימין ועל שמאל.

<לאה ורון: - - עם זאת, בשיחות הטלפון שלי אתם הם הבהירו שלפני שנתיים הם הקצו את כל התקציב שנדרש על-ידי משרד התחבורה לנושא הבוחנים.

איציק שמולי: אם יש כל-כך הצלחה - - -

<אהוד סריפיאן: זה נתון שמנכ"ל משרד התחבורה אומר שהוא לא נכון.

<לאה ורון: זה מה שנמסר.

דוד צור: אתה לא בזכות דיבור.

דוד צור: תסיימו את הסבב של משרד התחבורה.

דוד צור: אני אחזור אליכם עוד פעם כשעוזי יגיע.

דוד צור: רק תגידו לי לגבי עניין התקציב.

דוד צור: אתם מכירים את זה?

<חנן אהרון: היו 133 בוחנים, גייסנו עוד בוחנים, אנחנו עומדים היום על 145 בוחנים.

<חנן אהרון: פרסמנו שלושה מכרזים, מדובר על 148 בוחנים היום.

דוד צור: האם זה התקן?

<חנן אהרון: זה מה שגייסנו.

דוד צור: האם זה התקן?

<חנן אהרון: כן.

<ציון מזרחי: אנחנו עדיין מגייסים במכרז עוד כמה.

דוד צור: אני שואל מה התקן.

<ציון מזרחי: 148.

<אהוד סריפיאן: כמה הולכים הביתה בסוף החודש?

דוד צור: בלי שאלות ביניים.

<אהוד סריפיאן: שידייקו, אדוני.

דוד צור: הם מדייקים.

דוד צור: אני מבקש, מה שהם אומרים זה לפרוטוקול.

דוד צור: אני לא מכיר פקידי מדינה שבאים לפה והם אומרים דברים לא נכונים לפרוטוקול.

דוד צור: בבקשה, אדוני.

<חנן אהרון: יש קשיים לגייס במקום בוחן שיוצא לגמלאות או שפורש.

<חנן אהרון: יש לנו קשיים.

<חנן אהרון: יכול להיות שיפרשו כמה ולא נגייס במקומם.

<חנן אהרון: יש פה עניין מול האוצר.

<חנן אהרון: כמו שאתה מדבר על אוטופיה, אני גם יכול להביא 300 בוחנים, ניתן כל יום מבחן וכל יום ייכשלו.

<חנן אהרון: צריך להסתכל פה על כל מהלך לימוד הנהיגה.

<חנן אהרון: בעשר השנים האחרונות בדקתי את אחוז ההצלחה במבחן מעשי.

<חנן אהרון: הרי אם אחוז ההצלחה יעלה, אז מספר התלמידים הממתינים גם יקטן.

<חנן אהרון: זאת אומרת, אין לזה סוף.

דוד צור: מה אתה אומר, שמכשילים בכוונה?

<ציון מזרחי: לא.

<ציון מזרחי: יש אולי חוסר מוכנות.

<חנן אהרון: הבוחנים לא מכשילים בכוונה, ההיפך.

<חנן אהרון: ברגע שזה יצא להפרטה, אולי יכשילו בכוונה כי זה יהיה עסקי.

<חנן אהרון: אצלנו הם לא מקבלים פרמיות בעבור העוברים והנכשלים.

יצחק וקנין: לא משנה, זה מכניס למדינה כסף.

יצחק וקנין: כל אגרה שמשלמים זה מכניס למדינה כסף.

דוד צור: אגב, זו התיאוריה של הפרטה של בתי הסוהר בארצות-הברית.

<חנן אהרון: אם זה היה מכניס לבוחנים, הם היו מכשילים.

יצחק וקנין: זה לא שייך לבוחנים, למדינה בטח זה חשוב.

<חנן אהרון: המדינה לא הנחתה את הבוחנים להכשיל במבחנים המעשיים.

יצחק וקנין: לא אמרנו.

יצחק וקנין: כסף נכנס למדינה.

יצחק וקנין: שמים עכשיו מצלמות בכל פינה, זה גם מכניס כסף למדינה.

יצחק וקנין: תעשה חשבון.

יצחק וקנין: הכול כלכלי היום.

דוד צור: אני רוצה לשמוע את מר גולן, את יושב-ראש הארגון, אחרי זה נשמע את סנדלר ואחרי זה נעשה סבב נוסף של הבוחנים.

<אבי גולן: בוקר טוב, כנסת נכבדה, אני רוצה קודם כול, להודות לאיציק שמולי על הדיון, שהוא דואג לכל תלמידי ישראל.

<אבי גולן: תודה על הדיון, תודה על העזרה, אני מקווה שזה יישא פרי.

<אבי גולן: גם ליושב-ראש תודה, ודאי.

<אבי גולן: מסע הייסורים הזה – אני כבר הרבה שנים בענף, המון-המון שנים, אני לא אגיד בדיוק כמה שלא אסגיר את הגיל שלי – מיום שאני בענף, עניין ההמתנה למבחן לא הגיע לפתרונו.

<אבי גולן: פשוט סיוט.

<אבי גולן: לשבת וללמד אנחנו לא יכולים, כי התלמיד לא יודע מתי המבחן, מתי אין מבחן, התלמיד מתחיל להיות עוין אלינו, ההורים מתחילים להיות עונים אלינו.

<אבי גולן: הדבר הזה חייב להסתיים אחת ולתמיד.

<אבי גולן: אני אביא דוגמה כמו עם התיאוריה.

<אבי גולן: ברגע שהפריטו את התיאוריה – אני לא רוצה שיפריטו – אתה יכול לגשת מהיום למחר, אתה יכול לגשת בערב, אתה יכול לעשות מבחן ביום שישי, מתי שנוח לך.

<אבי גולן: הבעיה נפתרה.

<אבי גולן: אז, מי שהיה רוצה להיכנס לתיאוריה, היה צריך לקנות מספר מספסר.

<אבי גולן: תבינו לאן זה הגיע.

<אבי גולן: כל זה כבר מאחורינו, שכחנו את זה, ואני גם לא רוצה להיזכר בזה בכלל, זה מאוד עצוב.

<אבי גולן: עניין המבחנים תקוע בצורה מטורפת.

<אבי גולן: מספר הבוחנים ב-2002 היה 150, היום אחרי 12 שנה הוא עומד על אותו מספר.

<אבי גולן: האוכלוסייה גדלה ב-1.5 מיליון.

<אבי גולן: איפה אנחנו חיים?

<אבי גולן: אנחנו בכלל בעולם אחר.

<אבי גולן: זה לגבי מספר הבוחנים.

<אבי גולן: מאגרות משרד האוצר מרוויח מהבוחן, אחרי ששילם לו את משכרותו עם כל התנאים הפנסיוניים שלו, הוא מרוויח 1,500 שקל ליום נטו.

<אבי גולן: למה צריך לענות את הבחורים הצעירים האלה?

<אבי גולן: הם צריכים להתגייס לצבא בלי רישיונות?

<אבי גולן: תלמיד נכשל שני טסטים, שלושה, הוא כבר אחרי השחרור.

<אבי גולן: לאן אנחנו מגיעים?

דוד צור: מה ההמלצה שלך?

<אבי גולן: ההמלצה שלי שהתלמיד יצא מהיום למחר, הוא לא צריך לעבור את כל מסע הייסורים הזה.

דוד צור: מצוין, זה קו שאנחנו הולכים אתו.

דוד צור: אני מסכים אתך לגמרי.

<אבי גולן: הגיע הזמן.

<אבי גולן: למורים לא משנה איך יעשו את זה.

דוד צור: מה המשמעות של זה מבחינת התקינה, ההגדלה, עבודה של שישה ימים, תוספת של מורים?

<אבי גולן: השעות הנוספות שהמשרד נתן להם, שיבצעו את זה, ובימי שישי שהוא נתן להם, שיעבוד כל התקן, כל ה-120, לפעמים הם עובדים 50, 30, איך שהם רוצים.

<איל אביאב: אם נותנים לנו לעבוד.

<אבי גולן: לא, לא.

<אבי גולן: אל תפריע לי.

<אבי גולן: אל תפריעו לי.

<אבי גולן: אני יודע להסביר את עצמי, שבו בשקט.

דוד צור: צודק.

<אבי גולן: ימי שישי זה לבחירתם – בא לו, הוא נוסע לחו"ל - - -

<אהוד סריפיאן: זה לא נכון.

<אהוד סריפיאן: זה לא נכון.

<אהוד סריפיאן: לא, אדוני.

<אהוד סריפיאן: אדוני, אני מבקש - - -

<אבי גולן: אל תפריע לי.

<אהוד סריפיאן: אבל זה לא נכון.

דוד צור: יש לי זכות לנהל את הדיון הזה.

דוד צור: חובה אפילו.

דוד צור: אני מבין שזה לא רק נתון לשיקול דעתם.

דוד צור: זאת אומרת, יש להם מכסה של מורי נהיגה שיכולים לעבוד בימי שישי.

<קריאה: בוחנים.

דוד צור: סליחה, בוחני נהיגה.

דוד צור: אחרת, כולם היו עובדים, אני מניח, כי זה גם נותן להם - - -

<אבי קרמר: אנחנו בעד שיגדילו - - -

<אבי גולן: שיגדילו, שירוויחו.

<אבי גולן: אין לי בעיה עם זה.

<אבי גולן: אני צריך לספק לתלמיד מבחן.

<אבי גולן: אם לא, אני שק החבטות שלו.

דוד צור: הוא מייצג אתכם יותר טוב ממה שאתה צועק אפילו.

<אהוד סריפיאן: הוא אומר שזה תלוי בבוחן.

<אהוד סריפיאן: הבוחן רוצה לעבוד ביום שישי, מי שלא נותן זה משרד התחבורה.

דוד צור: מר גולן, משפט אחרון.

<אבי גולן: הפכנו להיות מאוימים על-ידי התלמידים.

<אבי גולן: אני מקבל תלונות מעכו שמאיימים על מורים ורוצים לשרוף להם את המכוניות.

<אבי גולן: הדבר הזה צריך להסתיים אחת ולתמיד - - -

דוד צור: עכשיו יהיו מעצרים מינהליים של המשטרה, בלי צורך בצו, אפשר לעשות את זה...

<אבי גולן: של הימ"מ...

<אבי גולן: אני כאן מבקש מהכנסת שתעביר חקיקה שתלמיד לא ימתין יותר משלושה שבועות, ובזה נפתרה הבעיה.

איציק שמולי: עובדים על זה, אל תדאג.

דוד צור: שמולי שמע אותך.

<ציון מזרחי: סליחה, אדוני היושב-ראש, אפשר שיחזור על המשפט האחרון?

איציק שמולי: להעביר חקיקה שהתקן שאתם מדברים עליו, של שלושה שבועות, חודש, באמת יהיה תקן אמיתי.

<אבי גולן: זה יהיה בחוק, ולא מעניין מאיפה - - -

דוד צור: זה רק יעזור לכם, כי זה יאכוף על האוצר.

<ציון מזרחי: רבותי, קיבלנו עלינו.

<ציון מזרחי: תנו לנו.

דוד צור: מר קרמר, דובר הארגון.

<אבי קרמר: אני רק רוצה למצות את הדברים.

<אבי קרמר: מכל מיני שיקולים אין לנו עניין של כן הפרטה, לא הפרטה.

<אבי קרמר: המלחמות האלה לא מהצד שלנו.

<אבי קרמר: מה שאבי אמר לגבי 120 – נתנו להם 120 בוחנים, שיעבדו 120, שיעבדו 150, שיעבדו כולם.

<אבי קרמר: בסיכומו של דבר, התוצאה צריכה להיות ברורה, אם היינו יושבים היום על מה שהמדינה קבעה, יחס של 1 ל-2, הדיון הזה לא היה מתקיים.

<אבי קרמר: בזה נגמר הסיפור, וזאת החקיקה שצריכה להיות, ולא חשוב כרגע אם זה עוד 12 בוחנים, או 15 בוחנים, או הפרטה שלדעתי לא תעשה את העבודה כמו שצריך, אבל זה לא חשוב כרגע.

<אבי קרמר: אנחנו, מורי הנהיגה, לא יכולים להיות המתווך באמצע.

<אבי קרמר: אם משרד התחבורה רוצה, אפשר להעביר רק את התלמידים.

<אבי קרמר: אנחנו לא יכולים יותר להיות אלה שסופגים את הטענות ואחר-כך מסתכלים עלינו כעשירים.

<אבי קרמר: מספיק, יש גבול, צריך לחתוך את זה.

דוד צור: אני חסיד גדול של הפרטה, אבל אני נגד הפרטה בנושאים שהמדינה חייבת לקחת עליהם אחריות.

דוד צור: כיושב-ראש הוועדה לבטיחות בדרכים אני חושב שהפרטה בעניין הזה – יגידו חברי אחרי זה מה שהם חושבים – או בנושאים שקשורים לבטיחות, שיש בהם שיקול כלכלי, יובילו אותנו למדרון חלקלק של היעדר בטיחות.

דוד צור: זו גם היתה הגישה שלנו בנושא תקני הבטיחות שהיה בשבוע שעבר, ואני שמח שבסוף הנושא הזה התקבע כפי שהתקבע בעניין ההעסקה שלהם ולא קבלת שירותים.

דוד צור: מר סנדלר, בקצרה.

<יצחק סנדלר: אני מורה לנהיגה, אני לא חבר בשתי העמותות, אני עצמאי - - -

דוד צור: הנה, הגיע אלינו עוזי סוף-סוף.

דוד צור: אני רק אכניס את עוזי בקצרה לעניינים.

<עוזי יצחקי: ראיתי את המצגת.

דוד צור: מעבר למצגת דיברו פה מארגון הבוחנים, והיו להם טענות לא קלות.

דוד צור: הוועדה מאוד רוצה שהנושא הזה ייכנס בדחיפות לסדר היום שלך, כמנכ"ל משרד התחבורה, כדי לשבת ולגמור את הבעיה.

דוד צור: עלו פה בעיות גם של תקינה לא ראויה, גם של זמינות המבחנים, ואנחנו בשלב ששומעים כרגע אחרי שדיברו גם הבוחנים, גם ארגון המורים, ועכשיו ידבר מר סנדלר.

<יעקב פוני: נציגים מעמותת מורי נהיגה, אם אפשר.

דוד צור: אתם אחרי זה.

<יצחק סנדלר: המטרה שלי להציג את הנתונים בצורה שקופה.

<יצחק סנדלר: אני לא נציג של ארגון א', ארגון ב'.

<יצחק סנדלר: אני מתעסק גם עם תלמידים, גם עם ההורים וגם עם המורים.

<יצחק סנדלר: אני חושב שהמצגת שאני מציג היה נכון מאוד שתוצג על-ידי משרד התחבורה.

דוד צור: מר סנדלר, יש לך חמש דקות.

<יצחק סנדלר: אני מדלג על תקציר מנהלים, אני מגיע להנחות יסוד.

<יצחק סנדלר: הנחת יסוד לפי משרד התחבורה שתלמיד עובר בטסט השלישי, זה הממוצע היום.

<יצחק סנדלר: הנחת יסוד נוספת שנאמרה, טסט נוסף אחרי שלושה שבועות.

<יצחק סנדלר: תלמיד לומד שישה חודשים, תלמיד לוקח 32 שיעורים, שניים-שלושה שיעורים בשבוע, חודשיים וחצי, שלושה, מוכן לטסט, בגיל 16 וחצי מתחיל ללמוד, בגיל 16 ותשעה חודשים ניגש לטסט.

<יצחק סנדלר: אלה הנחות היסוד שקבועות לנו.

<יצחק סנדלר: לאור העובדה שתלמיד ממוצע עובר בטסט השלישי וזמן הלימוד שלו היא חצי שנה, המשמעות היא, שכל תלמיד במהלך חצי שנה צריך לקבל שלוש אפשרויות לגשת לטסט במבחן מעשי.

<יצחק סנדלר: הוא חייב בחצי שנה לקבל שלוש אפשרויות.

<יצחק סנדלר: אי לכך בכל חודש מורה מקבל עבור כל תלמיד שעבר תיאוריה חצי טסט, הוא מקבל מבחן אחד עבור שני תלמידים.

<קריאה: מאיפה הוא מביא את זה?

<יצחק סנדלר: אני אציג מאיפה אני מביא את זה.

<יצחק סנדלר: יחס החלוקה שאמור לפתור את הבעיה זה שעבור שני תלמידים מקבלים טסט אחד.

<יצחק סנדלר: יחס חלוקה נכון לעכשיו אפשר לראות במצגת.

<יצחק סנדלר: באזור נצרת יחס החלוקה הוא 3.05 עבור תלמיד.

<יצחק סנדלר: כל שלושה תלמידים מקבלים 3.05 טסט - - -

<מאיר מנחם: הפוך.

<יצחק סנדלר: סליחה.

<יצחק סנדלר: בירושלים, שהמצב בה הכי קיצוני, נכון לעכשיו כל 4.2 תלמידים מקבלים טסט אחד.

<יצחק סנדלר: העובדה שיחס החלוקה הוא גדול יותר מיחס של מבחן כמו שמשרד התחבורה הציג 1 ל-2 גורמת לחוסר שביעות רצון של הורי התלמידים, והתחושה היא שאנחנו מאריכים.

<יצחק סנדלר: משרד התחבורה צריך להציג את יחס החלוקה הארצי.

<יצחק סנדלר: הם לא הציגו פה את יחס החלוקה הארצי.

<יצחק סנדלר: יש לתכנן את כמות הבוחנים ביחס החלוקה הזה.

<יצחק סנדלר: אם אני אציג את הגישה של משרד התחבורה – דיברתי עם חלק מאנשי הכלכלה של משרד התחבורה – הם אומרים שאין בעיה, הם מציגים את הנתונים האלה שאני מציג עכשיו כנתונים לא נכונים, הם אומרים שכמות הבחינות הדרושה בשנה, כאשר לוקחים את כמות התלמידים שיש, את אלה שעושים משאיות, את כמות העולים החדשים, מגיעים לכמות טסטים שצריך בשנה, שזה 393,000 טסטים.

<יצחק סנדלר: אם לוקחים את כמות הבוחנים שיש, מורידים את החופשות, מורידים את המחלות ומתייחסים לכל בוחן שעושה 14 טסטים, הפוטנציאל הוא 433,000 טסטים.

<יצחק סנדלר: זה חישוב פשוט.

<יצחק סנדלר: אנחנו רואים שיש לנו יתרה של 39,000 טסטים.

<יצחק סנדלר: הנתון הזה שמציגים, כשדיברתי עם נציגי משרד התחבורה שמתעסקים - - -

דוד צור: לכאורה אין בעיה.

<יצחק סנדלר: לכאורה אין בעיה, אבל זה לא נכון.

<יצחק סנדלר: כשמציגים את זה בצורה כזאת, רואים שאין בעיה, אבל זו התייחסות לשנה, זאת אומרת, התלמיד מתחיל היום ללמוד, הוא גומר בעוד שנה, ואז הוא מגיע ל-1 ל-3, אבל זה לא נכון.

<יצחק סנדלר: היחס שצריך לבדוק הוא יחס לחצי שנה, תהליך הלימוד הוא של חצי שנה.

<יצחק סנדלר: אם תלמיד עובר בטסט השלישי, הוא חייב בחצי שנה לקבל שלוש אפשרויות לטסטים.

<יצחק סנדלר: אני לא אפרט פה איך הגעתי למספרים, יש פה פירוט מדויק, אני אגיע לסיכום, ברשותך.

דוד צור: הפצת לכולם.

<יצחק סנדלר: אני רוצה להציג עוד משהו מאוד משמעותי.

<יצחק סנדלר: אנחנו מדברים על היחס לעוברים טסטים.

<יצחק סנדלר: מחוז באר-שבע – 42% עוברים, מחוז חיפה – 21% עוברים, הממוצע הארצי 37%.

<יצחק סנדלר: אלה מספרים קיצוניים שנותנים תחושה של חוסר ניהול, חוסר שליטה וחוסר בקרה במשרד התחבורה, ועוזי לא יכעס עלי.

<יצחק סנדלר: יש פה גם אחוז העברה של טסטרים – חלק מהטסטרים מעבירים 85%, מספר לא הגיוני.

<יצחק סנדלר: אני יודע להגיד שחלק מהם הם כאלה שמעבירים על אופנועים, ששם אחוז ההעברה גדול.

<יצחק סנדלר: אין פה שליטה.

<יצחק סנדלר: מצד שני, יש טסטרים שמעבירים 15%, 16% ו-7%.

<יצחק סנדלר: יש פה איזו בעיה.

<יצחק סנדלר: לסיכום יש לדאוג שיחס חלוקת המבחנים שיהיה מבחן אחד לכול שני תלמידים.

<יצחק סנדלר: חשוב לקבוע מפתחות תקינה.

<יצחק סנדלר: אין מפתחות תקינה.

<יצחק סנדלר: פניתי לענף תקציבים באוצר, שאלתי מה מפתחות התקינה – אין מפתחות תקינה לבוחנים.

<בני גבאי: ממתי אתה מלמד נהיגה?

<יצחק סנדלר: עוזי יגיד לך.

<יצחק סנדלר: יש לקבוע מדדי איכות לבוחן, לנפה ולמחוז, ממוצע מעבר טסטים, ממוצע המתנה בין טסט לטסט, מורים שהתלמידים שלהם לא עוברים טסטים תקופה ארוכה או לא עוברים הרבה טסטים, צריך לקרוא להם סדר, צריך לבצע ביקורות גלויות וסמויות.

<יצחק סנדלר: הדבר הזה בוצע במחוז חיפה בצורה מצוינת, צריך לבצע את זה בכל הארץ.

<יצחק סנדלר: יש לנתח את אחוז העוברים – אחוז העוברים באילת הוא כמעט 60%.

<יצחק סנדלר: איך יכול להיות שבאילת 60% ובנצרת אחוז כל-כך נמוך?

<יצחק סנדלר: משהו פה לא הגיוני.

<יצחק סנדלר: במקביל, יש לטפל בשיפור רמת הלימוד שלנו, אנחנו המורים.

<יצחק סנדלר: אני חושב שצריך לשפר מתוך מטרה שיחס העוברים לא יהיה 1 ל-3, שמכול שלושה עובר אחד, אלא 1 ל-2.

<יצחק סנדלר: לשאוף לכך.

<יצחק סנדלר: יש לבדוק את מבחני האופנועים.

<יצחק סנדלר: לא הגיוני שבוחן של אופנוע הולך הביתה בשעה 11:00 בבוקר.

<יצחק סנדלר: לא הגיוני, לא יכול להיות מצב כזה שמ-11:00 - - -

<חנן אהרון: אין מצב כזה.

<קריאה: מה אתה רוצה שהוא יעשה בקיץ?

<קריאה: תגיד לי.

<ציון מזרחי: אין מצב כזה.

<ציון מזרחי: תדייקו, אל תזרקו בוץ.

<יצחק סנדלר: אני מאוד מעריך את ציון מזרחי - - -

דוד צור: למעשה שמורה לו הזכות לא לדייק, אחרי זה ניתן לכם זכות להגיב.

דוד צור: אם יש מצב שבו בוחנים עובדים, עד 11 בלילה, הוא התכוון, ולא עד 11 בבוקר - -

<יצחק סנדלר: 11 בבוקר.

דוד צור: הבנתי, אני אומר את זה בכוונה בציניות.

דוד צור: - - תגידו את זה.

<יצחק סנדלר: אני אומר בצורה חד-משמעית, הבוחנים של האופנועים - - -

דוד צור: הבוחנים, אתם עובדים עד 11 בבוקר?

<אלי מלכה: לא.

<אלי מלכה: מה פתאום.

<יצחק סנדלר: חבריא, אני אומר, ואני יודע מה שאני אומר.

<אלי מלכה: אדוני היושב-ראש, בוחן של אופנועים מבצע 28 מבחנים ביום עבודה.

<אלי מלכה: איך הוא יכול לסיים בשעה 11:00?

<אלי מלכה: אני באופן אישי עושה את זה.

<אלי מלכה: לפני השעה 15:30-15:00 הוא לא מסיים, ואני עובד ברצף.

<אלי מלכה: אני לא יודע מאיפה האיש הנכבד הזה מביא את הנתונים האלה.

<יצחק סנדלר: אני אביא תמונות, בסדר?

<יצחק סנדלר: אתה רוצה?

דוד צור: מר סנדלר, תסיים.

<יצחק סנדלר: אני אמשיך.

דוד צור: לא להמשיך, לסיים.

<יצחק סנדלר: יש לבדוק את משך המבחן.

<יצחק סנדלר: לא הגיוני שבחיפה מבחן מתבצע 30 דקות לתלמיד ובאזורים אחרים בארץ עשר דקות.

<יצחק סנדלר: לא הגיוני.

<יצחק סנדלר: לא תקין.

<יצחק סנדלר: יש לבדוק את זמני היציאה.

<יצחק סנדלר: לא תקין שבחלק מהמקרים הטסטרים מצמצמים את זמן היציאה והולכים הביתה יותר מוקדם.

<יצחק סנדלר: אם זמן הסיום 15:30, צריך לסיים ב-15:30.

<קריאה: לאן אתה רוצה להגיע?

דוד צור: הארגון, השמעתם דברים קשים על אחרים, תשמעו גם אתם כשמשמיעים עליכם דברים.

דוד צור: זה הגיוני.

<יצחק סנדלר: לא תקין שבנפות במשרד הרישוי יש קופה קטנה, ויש טסטרים שלא מחולקים ומחולקים בהתאם לתוספות.

<יצחק סנדלר: לא, צריך לחלק את הכול בצורה שווה מול כולם, ואם טסטר לא מגיע, מבטלים.

<יצחק סנדלר: לנו המורים.

<יצחק סנדלר: אני מציע לנו המורים, בואו נתחיל ללמד כשיש לתלמיד תיאוריה.

<יצחק סנדלר: חלק מהבעיה שלנו שאנחנו מתחילים ללמד כשאין תיאוריה וזה יוצר פיגור.

<אבי גולן: מה הקשר?

דוד צור: מר גולן, הוא מציע.

דוד צור: חלק אפשר לקבל, חלק לא.

<יצחק סנדלר: אם תוקפים אותי גם הבוחנים וגם המורים, סימן שאני בכיוון.

רונן הופמן: מאיפה לקוחים הנתונים?

דוד צור: תסיים בבקשה.

רונן הופמן: אתה מציג כאן פרזנטציה, אבל תגיד מאיפה הנתונים האלה לקוחים.

<יצחק סנדלר: אני אסביר.

<יצחק סנדלר: על המצגת הזאת אני עובד כבר שלושה שבועות.

<יצחק סנדלר: אני מתחקר בוחנים, מתחקר טסטרים בכל הרמות.

רונן הופמן: לפי מדגם או סתם אתה לוקח?

<יצחק סנדלר: המחשב של משרד התחבורה נותן לך את המדגם של האחוזים.

<יצחק סנדלר: במחשב של משרד התחבורה אתה נכנס ואתה מקבל את הנתונים של האחוזים שאמרתי.

<ציון מזרחי: המחשב של משרד התחבורה?

דוד צור: אלה נתונים שאתם מפרסמים, אני מניח.

דוד צור: למה לא? מה, זה סוד מדינה?

<חנן אהרון: אם הוא מציג נתונים מקובץ התלמידים - - -

דוד צור: רבותי, לא ראיתי בנתונים סתירה למה שאמרתם קודם.

דוד צור: הנתונים המרכזיים הם שדיברתם על התקינה 1 ל-3, דיברתם על זמני ההמתנה.

דוד צור: לגבי אחוזי מעבר וכן הלאה זה משהו שאתה מסביר מאיפה.

דוד צור: אני מבקש לסיים כי אני מבין.

דוד צור: ההמלצות שלך, חלקן מקובלות, חלקן פחות.

דוד צור: אני חוזר לצוואר הבקבוק.

דוד צור: אנחנו מבינים שיש פחות מדי בוחנים, אם כי הבוחנים הקיימים גם היום, יכול להיות שאפשר שיעבדו יותר, גם בימי שישי, ואז אולי זה יקטין את כמות התקנים הנוספים.

דוד צור: רבותי, אני מבקש לסכם את שעת הדיון הסוער הזה.

<יצחק סנדלר: אגף הרישוי מעיר לי משהו, ואני רוצה לענות.

דוד צור: לא.

דוד צור: אני מבקש עכשיו לשמוע את העמותה לקידום מורי הנהיגה, שי ברק.

דוד צור: בקצרה, לא כמו מר סנדלר, למרות שהוא דיבר מהר.

<שי ברק: קודם כול, אני רוצה לברך את מר ציון מזרחי על הכניסה שלו לתפקיד ואת חנן אהרון.

<שי ברק: אנשי מקצוע מעולים.

<שי ברק: אני מאחל לכם באמת הצלחה בכל המשימות, ויש לכם ברוך השם משימות.

<שי ברק: חזקו ואמצו.

<שי ברק: לגבי הבוחנים, רבותי, לבנו אתכם.

<שי ברק: הדבר האחרון שהיינו רוצים לראות בעולם זה 145 משפחות ללא עבודה.

<שי ברק: אני מאוד מקווה שתגיעו לפתרון עם משרד התחבורה שמקום העבודה שלכם יישמר.

<שי ברק: זו העמדה שלנו, של העמותה.

<שי ברק: לגבי עניין ההפרטה – ההפרטה מבחינתנו, רבותי, זה משהו די נעלם.

<שי ברק: אין לנו כרגע עמדה חד-משמעית לגבי ההפרטה.

<שי ברק: היינו מאוד מעוניינים להיות שם כשבונים את המבנה, כשבונים את הקונסטרוקציה של ההפרטה הזאת, כדי להבין וכדי לא ליפול.

<שי ברק: מה שאני רוצה זה קצת לשנות את התפיסה של כל מה שנאמר עד עכשיו, גם על-ידי חנן אהרן, גם על-ידי הארגון וגם על-ידי הבוחנים.

<שי ברק: אנחנו שבויים, רבותי, של שיטה אנכרוניסטית מימי המנדט.

<שי ברק: איפה נשמע דבר כזה שאני, בתור מורה לנהיגה, אצטרך לעמוד בין הפטיש לבין הסדן, בין התלמידים היקרים האלה לבין משרד התחבורה?

<שי ברק: זה לא עובד, רבותי.

<שי ברק: אי-אפשר.

<שי ברק: אני לא רוצה לקבל יחס של 2 ל-1 ולא 2.5 ל-1.

<שי ברק: אני לא רוצה להגיע בסוף החודש לתיבת הדואר שלי ובידיים רועדות להוציא את ההקצאה, ופתאום לשמוע שהיתה רעידת אדמה בניקרגואה ובגלל זה אני מקבל 1 ל-3.

<שי ברק: זה לא מעניין אותי.

<שי ברק: צריך לשנות את השיטה הזאת מהיסוד.

<שי ברק: השיטה הזאת צריכה לעבור אלף ואחת תהפוכות.

<שי ברק: אני בא, אני קובע מה שאני צריך, על-פי דעתי המקצועית.

<שי ברק: אני קובע שבחודש הבא אני צריך יחס של 1 ל-1.

<שי ברק: אתה יודע למה?

<שי ברק: כי יש לי תלמיד 1 ואותו אני צריך להגיש, אז אני רוצה יחס של 1 ל-1, לא שתגידו לי: מצטערים, יש חגים, יש לא יודע מה, ואני צריך עכשיו לרוץ להורים של התלמיד ולתלמיד ולהתחיל לספר להם שיש חגים, כי זה מה שמשרד התחבורה אומר.

<שי ברק: רבותי, האחריות שלכם ואתם צריכים לתת לי את המבחנים שאני דורש.

<שי ברק: אני קובע את היחס, לא אתם.

<שי ברק: אם אתם לא מסוגלים לתת לי את היחס שאני צריך על-פי דעתי המקצועית, תחלקו לבד, עזבו אותי.

<שי ברק: לא ייתכן שכל בוקר אני קם מחדש ליום הרוס, מסתכל על התלמידים, מקבל את הטלפונים מההורים.

<שי ברק: נמאס, זה בלתי אפשרי.

<שי ברק: רבותי, זה לא יום ולא יומיים.

דוד צור: שי, דברים כדורבנות.

דוד צור: חבר הכנסת וקנין, ואחרי זה אני ארצה לשמוע את יצחק שדה.

יצחק וקנין: עוזי, אליך אני מדבר.

יצחק וקנין: חבל שהאוצר לא נמצא פה.

יצחק וקנין: בחשבון פשוט, במהירות, מהנתונים שאומרים פה, יש לנו כ-395,000 טסטים בשנה.

יצחק וקנין: נכון, רבותי?

<קריאה: כן.

יצחק וקנין: הכפלתי אותם באגרה, זה יוצא כמעט 200 מיליון שקל בשנה.

יצחק וקנין: הוצאת המדינה על הבוחנים כ-3 מיליון שקל.

יצחק וקנין: זה חשבון פשוט, רבותי, על-פי שכר אחד לאחד.

יצחק וקנין: אני שואל במלוא הרצינות: איפה המדינה שלנו?

יצחק וקנין: המדינה היתה יכולה להכניס עוד 100 מיליון שקל בקלות.

<עוזי יצחקי: אתה היית סגן שר האוצר, אתה יודע שזה לא עובד כך.

יצחק וקנין: לא הייתי סגן שר האוצר אף פעם ברוך השם.

יצחק וקנין: לא הייתי שם.

<עוזי יצחקי: סליחה, התבלבלתי.

דוד צור: הוא יהיה.

<עוזי יצחקי: אבל אתה מבין גדול, ואתה יודע שזה לא עובד כך.

יצחק וקנין: עוזי, אני מבין דבר אחד.

יצחק וקנין: אני זוכר את המלחמה פה בנושאים מסוימים, גם כשזה היה בניגוד לכל הדעות.

יצחק וקנין: אתה זוכר את הרכבת הקלה?

יצחק וקנין: אני תמיד מביא את הדוגמה של הרכבת הקלה.

יצחק וקנין: אלה שהיו צריכים להפעיל את הרכבת הקלה עמדו על הרגלים האחוריות, כל היועצים המשפטיים ישבו פה ואמרתי: חבר'ה, יש לכם שלושה שבועות, אני גומר את העסק.

יצחק וקנין: שלושה שבועות אני גומר את התקנות והכול.

יצחק וקנין: אתה יודע מה קרה?

יצחק וקנין: הם מסיעים ביום 130,000.

<עוזי יצחקי: כבר 150,000.

<עוזי יצחקי: הצלחה אדירה.

יצחק וקנין: הם אומרים שאם הם היו ממשיכים בשיטה שלהם, הם היו מפסידים כסף.

יצחק וקנין: אם הם יכלו לתת לי מעטפה לכיס על מה שעשיתי להם, הם היו נותנים לי אותה.

יצחק וקנין: אחד מהם אמר: אני צריך להביא לך מעטפה.

דוד צור: למשטרה יש מעצרים מינהליים, תיזהר...

יצחק וקנין: חבר'ה, הם נלחמו בי פה, ואני אומר להם: תבינו, אתם לא פועלים נכון, אתם יורים לעצמכם ברגלים.

יצחק וקנין: אני אומר למדינה: המורים צודקים לחלוטין.

יצחק וקנין: המדינה צריכה לתת שירות לאזרחים שלה, לתלמידים שלה, לכל מי שזקוק לו.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת שמישהו יחכה חודשיים, שלושה חודשים.

יצחק וקנין: צודקים המורים במה שהם אומרים, המדינה צריכה לתת את השירות.

יצחק וקנין: נקודה, סוף.

יצחק וקנין: זה תלוי בך, עוזי.

יצחק וקנין: אתה המנכ"ל, ואני סומך עליך מההיכרות שלי אתך.

יצחק וקנין: אין ברירה.

יצחק וקנין: הדבר הזה מכניס כסף למדינה, הוא לא מוציא כסף מהמדינה, והמדינה יורה לעצמה בראש.

יצחק וקנין: אני לא מבין את החשבון הזה.

דוד צור: תודה רבה לך.

דוד צור: (מחיאות כפיים באולם הוועדה.

דוד צור: )

דוד צור: למרות שלא נהוג, אפשר.

דוד צור: מר יצחק שדה, ואחרי זה אני רוצה לשמוע גם את התלמידים.

<יצחק שדה: אני יושב ראש העמותה לקידום מרוי הנהיגה בישראל.

<יצחק שדה: אנחנו לא מתיימרים היום למצוא פתרון למשרד התחבורה או לבוחנים בנושא של הטסטים.

<יצחק שדה: כמו ששי אמר, אנחנו אמורים להגיע היום למשרד הרישוי, להגיד מה הדרישה שלנו לנושא טסטים, וזה יכול לפתור חלק גדול מהבעיה.

<יצחק שדה: מה שקורה היום יש פה משחק ערטילאי – בן-אדם עבר טסט, שם את הטופס שלו, התלמיד לומד, לא לומד, אני מקבל עליו טסטים, ואחרי זה אנחנו מתחילים להתחשבן בחישובים האלה.

<יצחק שדה: חייב להיות מצב שאני בא למשרד הרישוי, שם את הטופס, אומר: רבותי, בחודש הבא אני רוצה שני טסטים, אני מקבל שני טסטים.

<יצחק שדה: במצב הזה גם חייב להיות פיקוח, שלא יהיה מצב שאנשים יעשו עסק מהנושא של הטסטים ויבואו ויבקשו עשרה טסטים כשיש להם רק שני תלמידים מוכנים.

<יצחק שדה: הדבר הזה חייב להיות אחרי שיש מדדי בחינה מסודרים בנושא טסטים.

<יצחק שדה: אני גם לא רוצה שכל תלמיד שיבוא לטסט יעבור טסט.

דוד צור: אתה חושב שיש מסחארה בין המורים שמעבירים טסטים אחד לשני?

<יצחק שדה: אני לא יודע.

<יצחק שדה: אין מסחארה כזאת, משרד התחבורה עצר את זה בצורה כזאת, בצורה אחרת, אבל תמיד יש פרצה.

<יצחק שדה: אתה תמציא משהו, אני אמציא משהו אחר בשביל לעשות את זה יותר קל בשבילי.

<יצחק שדה: אנחנו המורים, רבותי, נקבל פתרון גם לתלמידים וגם למורים.

<יצחק שדה: אנחנו נמצאים היום, כמו ששי אמר, בין הפטיש לסדן, ואין לנו פתרון לפעמים לתת את הדברים האלה.

<יצחק שדה: משרד התחבורה חייב לראות, הוא צריך לעשות רגולציה בזה.

<יצחק שדה: אנחנו מוכנים לעזור לו לחשוב חשיבה מחודשת בנושא של חלוקת הטסטים, או בחלוקה או בחשיבה מסודרת בנושא מדדי הבחינה, שנוכל להגיע לפתרון אופטימלי בנושא של מעבר טסטים.

<יצחק שדה: לא יכול להיות שאנחנו, כמורי נהיגה, באים בבוקר – עם כל הכבוד לבוחנים, באמת שאין לי מילה רעה עליהם, ולהיות בוחן זה קשה.

<יצחק שדה: חבר'ה, זה לא פשוט להיות בוחן – אני מגיע בבוקר, לפי הכמות של הבוחנים אנחנו מתחילים לעשות בינגו כמה אנשים יעברו.

<יצחק שדה: זה לא עומד בשום מבחן ציבורי, רבותי.

<יצחק שדה: אנחנו חייבים לראות שיש מדדי בחינה, ואם התלמיד עשה חמש פניות שמאלה בסדר ופנייה אחת פחות טובה, אפשר להתחשב בדברים האלה.

<יצחק שדה: באותה מידה אני לא רוצה שייתנו לכל התלמידים לעבור טסטים.

<יצחק שדה: תודה.

דוד צור: תודה רבה.

דוד צור: מי נציג התלמידים?

<בר רבנו: אני.

דוד צור: גם אתם כמו מורי הנהיגה מפוצלים לאיזה ארבעה נציגי תלמידים?

<בר רבנו: אנחנו מועצת התלמידים והנוער של מחוז ירושלים, הגוף הרשמי שמייצג את התלמידים.

<בר רבנו: אני רוצה להציג את הצד של הנוער, תלמידי הנהיגה.

<בר רבנו: לא הגיוני לחכות שלושה חודשים.

דוד צור: בן כמה אתה?

<בר רבנו: אני בין 16.5, כבר לומד, נכשלתי גם בטסטים.

<קריאות: - - -

<עוזי יצחקי: אופנוע, מה אתם רוצים?

דוד צור: זה עומד בסתירה למה שנאמר פה, שאין זמינות.

דוד צור: אם הוא כבר נכשל בכמה טסטים, כנראה שבכל זאת היו לו - - -

<בר רבנו: קודם כול, אני כמעט בן 17 וזה היה עוד לפני כל הבלגן.

<בר רבנו: המצב החדש מביא לכך שאנחנו צריכים לחכות שלושה חודשים ומעלה בין טסט לטסט ולא 21 ימים כפי שאומר משרד התחבורה.

<מאיר מנחם: גם 21 יום זה מיותר.

<בר רבנו: 21 יום זה גם מיותר, אבל כרגע התקן הוא 21 יום, ואני – כשאני אומר אני זה כל התלמידים – צריך לחכות שלושה חודשים ומעלה, שלושה-ארבעה חודשים, כשבזמן הזה אני צריך, אם נכשלתי בטסט, על משהו באמת קטנוני, צפרתי במקום לא נכון – אני צריך לחכות שלושה או ארבעה חודשים לטסט הבא, כשבזמן הזה אני צריך לעשות שיעורי נהיגה שעולים הרבה מאוד כסף, כדי לא לשכוח את כל מה שלמדתי.

<בר רבנו: זה מבחינה כספית.

<בר רבנו: הבחינה השנייה היא זמן.

<בר רבנו: זה מאריך את זמן הוצאת הרישיון בצורה משמעותית, ואם אני נכשל בשני טסטים למשל, אני כבר צריך לחכות למעלה מחצי שנה, ועם חצי שנה של מלווה, כבר הגעתי לצבא.

<בר רבנו: אני מגיע לטסט עם הרבה יותר לחץ כשאני יודע שאני צריך לחכות שלושה חודשים ומעלה אם אני נכשל בטסט.

<בר רבנו: מעבר לכך שהטסט עצמו הוא סיטואציה מאוד מלחיצה, אני בא ויודע שאם אני נכשל עכשיו, אני צריך לחכות עוד שלושה חודשים, וזה מאוד-מאוד מלחיץ, ואחוזי הכישלונות יעלו במידה רבה מאוד.

<בר רבנו: אנחנו רוצים לשאול, איפה הקריטריונים של בוחני הנהיגה בהעברה של תלמידים?

<בר רבנו: הרי בוחן נהיגה אחד יעביר אותי על כך וכך ובוחן נהיגה שני על אותו דבר יכשיל אותי.

<בר רבנו: איפה הבקרה של העניין הזה?

<בר רבנו: איפה יש לי רשימת קריטריונים מדויקת של מה מכשיל טסט?

דוד צור: באיזה בית ספר אתה לומד?

<בר רבנו: תיכון עין כרם.

דוד צור: יש לך מורה שתכשיל אותך במבחן בהיסטוריה ויש לך מורה שתגיד שנימקת ופירטת והעבירה אותך.

דוד צור: זה לא מדע מדויק.

דוד צור: אני לא בוחן נהיגה, אבל זה מדע מדויק?

<בר רבנו: אם אתה רוצה להשוות בין משרד החינוך למשרד התחבורה, אני אשמח, כי במשרד החינוך בניגוד למשרד התחבורה יש לי פירוט מדויק, יש לי תקנון, אני יודע מה הזכויות שלי.

יצחק וקנין: הבעיה היחידה שבנהיגה אי-אפשר להעתיק...

<בר רבנו: במשרד החינוך יש מספר נקודות על התרגיל, אני יודע מה זה תשובה נכונה ומה זה לא תשובה נכונה, יש הנחיה.

דוד צור: אני לא חושב שזו הבעיה המרכזית שלנו, אבל אני מציע שתמשיך הלאה.

<בר רבנו: יש בקרה.

<בר רבנו: אם למשל מורה הכשילה אותי במבחן, אני יכול לערער ויתייחסו לזה.

דוד צור: זו נקודה חשובה.

דוד צור: משרד התחבורה, האם יש מישהו שבודק למשל את אחוז הנכשלים אצל מורה מסוים כמו למשל שבבתי משפט בודקים זיכויים אצל שופט מסוים וכן הלאה?

<ציון מזרחי: טרם.

דוד צור: טרם זו תשובה טובה.

דוד צור: לסיום.

<בר רבנו: הוצג כאן שהאחוזים שבוחני נהיגה מעבירים לא שווים.

<בר רבנו: למה?

<בר רבנו: מאיפה באה חוסר האחידות הזאת?

דוד צור: בין האזורים השונים.

<בר רבנו: גם בין האזורים השונים וגם בין הטסטרים השונים.

דוד צור: זה מה ששאלתי.

<בר רבנו: אני בטוח שאם תיקח טסטר אחד וטסטר שני, הוא מעביר עשרה טסטים ביום והוא מעביר שלושה טסטים ביום בממוצע.

<בר רבנו: מאיפה באה חוסר האחידות הזאת ואיפה הבקרה על משרד התחבורה בעניין הזה כדי להגן עלינו, על התלמידים?

<בר רבנו: באמת ההוצאות הכספיות שכרוכות בזה והזמן שאנחנו מוציאים ומבזבזים, שהולך לשווא, באמת לשווא, ממש לא צודק ולא ראוי.

<בר רבנו: תודה.

דוד צור: אני רואה פה את יושב-ראש ועדת הכלכלה העתידי בעוד איזה 20 שנה.

<בר רבנו: אולי יושב-ראש ועדת החינוך.

דוד צור: יפה אמרת.

דוד צור: אני אשמע עוד נציגות של תלמידים.

דוד צור: ניתן גם לחלק הנשי לדבר.

<יצחק סנדלר: יש שם גם תלמיד שהגיע מהודו במיוחד.

דוד צור: ניתן גם לו.

<תום צבירן: קוראים לי תום, שלושתנו באנו ממודיעין, באנו לייצג לא רק את עצמנו, את כל החברים שלנו בגיל שלנו.

<תום צבירן: העניין פה שאני חושבת שהם לא העבירו כמה עוגמת נפש יש בכל העניין של השביתה עכשיו.

<תום צבירן: מעבר לזה שאנחנו לא יכולים להשיג כמה טסטים שאנחנו רוצים, כמות התלמידים שביטלו להם את הטסט בזמן האחרון בגלל העיצומים והשביתה היא מטורפת.

<בר רבנו: 5,000 ליום.

<תום צבירן: אני רואה את עצמי, שסיימתי ללמוד נהיגה, עשיתי תיאוריה, עשיתי טסט פנימי, עמדתי בכל מה שאני צריכה, אין לי אופציה לגשת לטסט עכשיו.

<תום צבירן: אני רואה חברים שלי שחיכו לטסט זמן מטורף, באו לטסט, באותו יום ביטלו להם את הטסט.

<תום צבירן: זו עוגמת נפש מטורפת, זו הרגשה שאי-אפשר לתאר.

<תום צבירן: אנשים מצפים לזה.

<תום צבירן: זה מעבר לסתם קבלת רישיון כדי לצאת למסיבות, כדי לבלות אצל חברים, יש אנשים שהרישיון הזה בשבילם הוא באמת דרך להתנייד.

<תום צבירן: אני ספורטאית, אני מתחרה, אני נוסעת לאימונים רחוקים מהבית, אני תלויה בהורים שלי במאה אחוז כרגע, אני מאמנת, אני מדריכת נבחרת צעירה.

דוד צור: באיזה ספורט?

<תום צבירן: רכיבה על סוסים.

<תום צבירן: זה ספורט שטיפה פחות מפותח בארץ.

<תום צבירן: יש לי תלמידים שתלויים בי כמו שיש פה מורים לנהיגה שהתלמידים שלהם תלויים בהם, אני מחויבת להם.

<תום צבירן: אני מחויבת לעצמי כספורטאית להגיע לאימונים שלי.

<תום צבירן: אני צריכה את הרישיון הזה וכמוני יש עוד הרבה אחרים.

דוד צור: תודה, תום.

<תום צבירן: רק עוד משהו אחד.

<תום צבירן: חוץ מזה, אתם צריכים להביא בחשבון שהרבה תלמידים גם חוסכים כסף ומשלמים על שיעורי הנהיגה שלהם.

<תום צבירן: כמו שהם אמרו שזו הוצאה כספית להורים, יש הרבה ילדים שבשבילם זו הוצאה כספית על עצמם, הם חוסכים את הכסף הזה ועד שהם מחכים לטסט, הם צריכים להמשיך לשלם את זה בשביל עצמם, נוער שעובד ומתאמץ, נוער שאתם גורמים לו להרגיש רע עם מה שהוא עושה.

דוד צור: את רוצה להחרות ולהחזיק אחריה?

<גל יוסף: להוסיף ולחדד.

<גל יוסף: אני יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<גל יוסף: אני רק רוצה לחדד את הנקודה שהאחרונה שתום דיברה עליה, שזה כסף שהתלמידים מוציאים.

<גל יוסף: הרבה מאוד תלמידים תלויים בהורים שלהם בשיעורי נהיגה, אבל יש גם תלמידים שעובדים בשביל הכסף הזה.

<גל יוסף: ברגע שהם צריכים לחכות שלושה חודשים בין טסט לטסט, הם צריכים גם שיעורים לרענן את הזיכרון ולחזור על הדברים.

<גל יוסף: זה עולה הון תועפות לבני הנוער, והרבה פעמים הם לא מצליחים לעמוד בזה.

<גל יוסף: עוד דבר שמאוד-מאוד חשוב לדבר עליו, המחיר של הטסט בהשוואה לשיעור נהיגה – למה הגיוני ששיעור נהיגה עולה בסביבות 150-100 שקלים, תלוי איפה - - -

<קריאות: איפה?

<גל יוסף: נגיד פתח-תקווה.

<קריאה: 150?

<גל יוסף: 100 זה הממוצע.

<שי ברק: לא, אצל כולם.

דוד צור: רבותי, תנו לה לדבר.

<גל יוסף: הממוצע של טסט הוא כמה מאות שקלים.

<גל יוסף: טסט, כמה זמן הוא לוקח, חצי שעה?

<שי ברק: לא, שעתיים.

<גל יוסף: תלוי אצל מי.

<שי ברק: אצל כולם.

דוד צור: טסט שעתיים?

דוד צור: למה?

<שי ברק: אם יינתן לי, אני אסביר, רבותי.

דוד צור: מדובר על חצי שעה.

<שי ברק: רבותי, חצי שעה זה נטו באוטו, אתם יודעים כמה יש לי מסביב?

<שי ברק: האם מישהו פעם ישב וחשב?

<גל יוסף: תסכימו אתי שברוב המקומות טסט הוא בסביבות חצי שעה.

<שי ברק: חצי שעה נטו באוטו, אתם יודעים כמה זמן זה ברוטו?

דוד צור: שי, אותה לא צריך לעניין מה קורה מסביב.

<שי ברק: כשאני מנגב להם את הדמעות רבע שעה אחרי שהם נכשלים, זה בחינם?

<שי ברק: אני לא מבין.

<גל יוסף: אפשר לסיים?

<שי ברק: הבוחן מקבל שעת עבודה - - -

<גל יוסף: טסט היום זה בסביבות ה-400-300, תלוי אצל מי.

יצחק וקנין: 450.

<שי ברק: הנתונים פשוט לא נכונים.

דוד צור: כמה עולה טסט בממוצע?

<בר רבנו: טסט עולה 350 שקלים בערך.

<ציון מזרחי: אדוני היושב-ראש, יורשה לי להבהיר, אגרה ממשלתית לטסט היא 138 שקלים.

<קריאות: - - -

דוד צור: פעם ראשונה אני אשתמש בפטיש היום.

<ציון מזרחי: כבוד היושב-ראש, האגרה הממשלתית לטסט מעשי היא 138 שקלים, שאר המרכיבים של העמדת רכב למבחן וכו', זה מחיר שלא בפיקוח והמורים גובים בהתאם.

<יעקב פוני: כבוד היושב-ראש, אולי אפשר לקיים דיון נפרד בנושא הזה.

<גל יוסף: אני רוצה לסיים את הנקודה שלי.

דוד צור: הבנתי את העניין ואני חושב שאנחנו חייבים להיכנס לסוגיה הזאת.

דוד צור: זה לא הגיוני בעיני שזה לא פיקס פרייס למי שניגש לטסט, כשהמדינה מביאה אותו לשם.

<גל יוסף: בדיוק.

<גל יוסף: זה עולה פי כמה וכמה משיעור רגיל, זה פחות זמן משיעור רגיל ואחרי שאתה נכשל, אתה צריך גם לרענן את הזיכרון שלך ושוב לגשת בכמה מאות שקלים.

<גל יוסף: לא הגיוני כל הסיפור הזה.

דוד צור: טוב שדיברת.

דוד צור: אני מודה לך.

<אבי קרמר: האם שיעור רגיל פרטי, שעולה 100 שקלים, לעומת 100 שקלים לשיעור נהיגה, האם הכשל הוא לא פה?

<אבי קרמר: נעשה את הדיון הזה, נעשה דיון מקצועי, נעשה את זה בשמחה ונדבר על זה, בכיף.

<מאיר מנחם: זה הכול הקצאה של מורי נהיגה, של רכב.

דוד צור: הסוגיה הזאת של הכסף, של התשלומים והפיקוח עליהם – משרד התחבורה יביא לנו נתונים בזמן קצוב, שנגדיר מהיום, ונדע גם זמן.

דוד צור: נגיד את זה גם בסיכום.

דוד צור: נשאל פה בצדק האם יש פרמטרים וכן הלאה, האם יש פה איזה מעקב אחרי העניין הזה, למשל כשאנחנו רואים שיש טסטר רצידיביסט שאצלו כולם נכשלים, למה יש פערים בכסף בין מקום למקום – יש פה לא מעט סוגיות, כמה זמן אורך טסט, אחד אמר עשר דקות, אחד אמר חצי שעה, אני לא מדבר על הברוטו להגיע.

דוד צור: אני מבין מה שאתה אומר, שי, להביא אותו, לקחת אותו, להכין אותו, זה שעתיים-שלוש למורה נהיגה.

דוד צור: אני מדבר מבחינת התלמיד כרגע.

דוד צור: תלמיד מגיע לבחינה, הוא חייב ללכת דרך המדינה, ולכן השליטה של המדינה בעניין הזה – אם אני חייב סיכום ביניים – השליטה של המדינה יחסית היא פחות מורגשת פה.

דוד צור: הייתי רוצה שלמדינה תהיה פה יותר שליטה.

דוד צור: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: הדיון הולך לכל מיני כיוונים, כי אין מה לעשות, זו סוגיה כאובה, ואני רוצה להחזיר אותנו למוקד ולהתחלת הדיון.

איציק שמולי: אדוני המנכ"ל, לא היית פה, אבל שאלנו גם לגבי התקנים.

איציק שמולי: האם יש בעיניך צורך להגדיל את מספר התקנים?

איציק שמולי: יש לזה כמובן גם משמעות תקציבית, אבל בכלל על כל העניין.

איציק שמולי: בתחילת הדיון עלו פה טענות מאוד-מאוד קשות מצד הבוחנים לגבי אופן ההתנהלות, ואולי חוסר תום הלב של משרד התחבורה באופן שבו הוא מנהל את המשבר.

איציק שמולי: קראתי את הפוסט של משרד התחבורה ויש תחושה שהחץ נורה ורק אחר-כך המטרה סומנה.

איציק שמולי: כלומר, הולכים בכל מקרה לכיוון של הפרטה.

איציק שמולי: אם זו המטרה, ליצור משבר כדי לנסות ולהפריט את השירות, נשים את הדברים על השולחן ונדבר עליהם.

איציק שמולי: ואם לא, תסבירו לנו למה הסיפור הזה, ואתם שומעים את המצוקות של האנשים הצעירים – למה הסיפור הזה מתגלגל כבר שבועיים-שלושה?

<אבי קרמר: 20 שנה.

איציק שמולי: אני מתכוון בסאגה האחרונה.

דוד צור: מר בקר, בבקשה.

<משה בקר: אני אנסה לעשות את זה בקיצור.

<משה בקר: עמדתי בראש ועדה שכבר לפני 15 שנה הגישה המלצות לשר.

<משה בקר: אנחנו נמצאים באותו מקום.

<משה בקר: אנחנו נמצאים במקום בגלל נקודת משבר שנובעת מתהליך שאני רוצה שגם נראה קדימה איך הוא מתפתח בהמשך ואיך אנחנו צריכים לטפל בו.

<משה בקר: הורדת גיל הטסט ל-16 ותשעה חודשים הכניסה למעגל הטסטים מסה נוספת של בערך עוד 30%-20% נוספים.

<משה בקר: זה יעבור עם הזמן, אחרי שזה יתייצב, אבל צריך לראות קדימה.

<משה בקר: אנחנו רואים מה קורה בנושא של דת ומדינה, רוצים שירות שווה לכולם, זה ישפיע על גידול לומדי הנהיגה מקרב החרדים.

<משה בקר: זו אוכלוסייה אחת.

<משה בקר: רמת החיים של האוכלוסייה הערבית הולכת ועולה וגם המודעות לעניין של לחיות את החיים המודרניים בקרב תרבות שבה נשים היו יושבות בבית.

<משה בקר: גם הצעירות היום נכנסות לנושא של נהיגה, ובכלל אצל נשים רמת לימוד הנהיגה הולכת וגדלה.

<משה בקר: אנחנו רואים, אם כך, תהליכים שיעמידו בפני המערכת מסה הולכת וגדלה והמשבר ילך ויגדל.

<משה בקר: במשבר שנוצר עכשיו שני הצדדים צודקים, גם הבוחנים שעובדים עבודה שוחקת, להעביר 10 טסטים ביום, אם לא יותר.

<קריאות: 14.

<משה בקר: 14.

<משה בקר: זה ממש כמו צ'רלי צ'פלין, הוא כבול למערכת – אחד נכנס אחד יוצא, אחד נכנס אחד יוצא.

<משה בקר: זאת לא דרך לטפל בנושא רציני.

<משה בקר: השהייה וההמתנה בין גמר לימוד הנהיגה והטסט או טסט שני לא באה בחשבון, בעיקר בגלל שתלמיד מוכן, הוא יודע והוא יכול לעבור טסט.

<משה בקר: אנחנו צריכים לשים דגש על העניין של לא רק לעבור טסט, אלא באמת כל הנושאים של הבטיחות שהיושב-ראש הזכיר.

<משה בקר: אני יכול להגיד שמערכת החינוך כשלה פה, כי שני דוחות של הוועדה שלאחרונה עמדתי בראשן קבעו רביזיה של כל לימוד החינוך התעבורתי והוצאנו חוברת גדולה של מערכי שיעור איך אנחנו מעשירים חבר'ה לפני שהם הולכים לצבא בכיתה י"ב בנושא בטיחות, שזה לא רק בעיה של משרד התחבורה, זו גם בעיה של משרד החינוך, כדי שהם יגיעו לטסט הם יהיו יותר מוכנים מבחינת ההבנה של הנושא ואיכות הנהיגה שלהם תהיה טובה – גם הדברים האלה תקועים.

<משה בקר: לכן הפתרונות צריכים להיות בשני כיוונים: אחד, בשום פנים ואופן לא הפרטה, למרות שזאת מילת קסם והיושב-ראש ציין את המילה הזאת.

<משה בקר: זאת בעיה.

<משה בקר: צריך להיות מנגנון אחר, אולי רשות לבחינת נהיגה במדינת ישראל.

<משה בקר: הדגם שמשרד התחבורה הלך ופתח טסטים של רכב ליוזמה הפרטית בהפרטה יצר מצב שכל אחד שיש לו מכון טסטים רוצה להראות לכולם שאצלו קל לעבור את הטסט, ולכן הוא מושך יותר אנשים, כי יש לו הכנסה פר רכב - - -

<עוזי יצחקי: כמה תאונות קטלניות יש?

<משה בקר: נכון, אתה צודק.

<עוזי יצחקי: סליחה, תדייק.

<עוזי יצחקי: תדייק.

<עוזי יצחקי: דווקא ממך אני מצפה לדייק.

<עוזי יצחקי: כמה תאונות קטלניות על רקע כשל טכני כתוצאה מכלי רכב יש?

<משה בקר: המשטרה לא חוקרת את הנושא, לא יודעת.

<עוזי יצחקי: אתה חוקר ואתה יודע.

<אהוד סריפיאן: זה לא רלוונטי.

<אהוד סריפיאן: וכמה תאונות דרכים קורות?

<אהוד סריפיאן: מה זה רלוונטי, עוזי?

דוד צור: אני מבקש, מר בקר בזכות דיבור.

<משה בקר: בדיוק כמו שאומרים ש-2% יותר במהירות.

דוד צור: היינו בנקודה השנייה.

<משה בקר: ההפרטה הזאת תפגום, מפני שמה שיקרה זה מכוני הפרטה פרטיים שעושים מבחני רישוי נהיגה, כמובן הם ירצו למשוך אליהם כמה שיותר נבחנים, ואנחנו נראה שאותה בעיה של בקרה של משרד התחבורה על מכוני הרישוי על כלי רכב, למרות שכפי שנאמר כאן אין לזה משקל בבטיחות בדרכים - - -

<עוזי יצחקי: אלה העובדות.

<משה בקר: איזה עובדות?

דוד צור: נשמע את המנכ"ל תיכף.

<עוזי יצחקי: לפני שאתה אומר שאין בקרה, תבדוק.

<עוזי יצחקי: רק השבוע סגרנו שני מכוני רישוי.

<משה בקר: הסגירה תמיד זמנית לשלושה שבועות, חודש, וזהו.

דוד צור: מר בקר, אני מבקש לחתור לסיום.

<משה בקר: הפתרון קיים, ולכן אנחנו לא צריכים להתווכח, עוזי.

<משה בקר: הפתרון קיים והוא בשני כיוונים: האחד זה מול האוצר, בגלל נושא התקציב.

<משה בקר: זה אומר שעם גידול כמות אלה שמגיעים לבחינה, צריך להגדיל את התקנים.

דוד צור: והשני?

<משה בקר: השני זה כל הנושא של תוכנית.

<משה בקר: כדי לבנות תוכנית צריך לדעת איפה אנחנו עומדים היום ושנצא קדימה, צריך לקום צוות - - -

<עוזי יצחקי: בראשותך.

<עוזי יצחקי: ..

<אהוד סריפיאן: גם לא בראשותו של עוזי.

<משה בקר: אם היו עושים את הדברים בראשותי כמו שצריך - - -

<עוזי יצחקי: יישמנו מעבר.

<עוזי יצחקי: אתה חי 20 שנה אחורה, מר בקר.

<עוזי יצחקי: בימי יוזנט אתה חי.

<משה בקר: יוזנט לקח את זה עקום - - -

דוד צור: מר בקר, אני מבקש לחתור לסיום.

<משה בקר: אני לא מתבייש בתואר שלי, ד"ר בקר, והידע שיש לי בתחומי תחבורה ובטיחות בדרכים לא נופל מהידע שיש לעוזי, למנכ"ל.

<עוזי יצחקי: לא אמרתי שיש לי ידע.

<משה בקר: אני בעניינים עם היד על הדופק.

<משה בקר: אני רוצה להשלים את ההמלצה שלי.

<משה בקר: צריך לקום צוות שבו יהיו נציגים גם של הבוחנים, גם של מורי הנהיגה, גם של משרד התחבורה, גם של משרד האוצר, והוא צריך לבחון את כל הסוגיה הזאת בצורה שיטתית ולהגיש תוכנית.

<משה בקר: אי-אפשר לירות מהמותן, לא בחקיקה מהיום למחר, שאולי תקל לרגע - - -

דוד צור: אנחנו במשבר עכשיו.

<משה בקר: במשבר הייתי אומר לבוחנים: תעבירו טסטים לאלה שאמורים להתגייס בשלושה החודשים הקרובים, אל תשבתו מול אלה - - -

<אהוד סריפיאן: יש לנו פתרון לדברים האלה.

<משה בקר: תוך כדי עבודה בזמן קצוב – לדעתי שלושה חודשים – אותו צוות שיקום יוכל להגיש המלצות רלוונטיות עם תוכנית, ולדעתי אפשר לממש אותה.

דוד צור: תודה רבה.

דוד צור: חבר הכנסת הופמן.

רונן הופמן: אני לא אכביר מילים, ד"ר בקר ענה על רוב השאלות שרציתי לשאול, אבל אני כן רוצה שנתמקד בדבר אחד.

רונן הופמן: לפעמים אנחנו מחפשים את המטבע מתחת לפנס או מרוב עצים לא רואים את היער.

רונן הופמן: אנחנו דנים פה ב-145 משפחות, בתעסוקה וכן הלאה.

רונן הופמן: בסוף אנחנו צריכים לזכור שמדובר בחיי אדם.

רונן הופמן: יש קשר ישיר בין ההפרטה הצפויה לבין חיי אדם.

רונן הופמן: זה לא נושא רגיל, זה לא נושא שגרתי – 257 הרוגים, נדמה לי, רק מתחילת השנה הזאת בתאונות דרכים.

רונן הופמן: אני אומר לא לתפארת המליצה – יש קשר ישיר בין ההפרטה של התחום הזה לבין - - -

דוד צור: לא שמענו את משרד התחבורה אומר את זה.

<אהוד סריפיאן: שמענו את השר אומר את זה.

דוד צור: גם אני שמעתי את השר, הוא אמר משהו אחר.

דוד צור: הוא לא אמר: אנחנו הולכים להפרטה.

דוד צור: הוא אמר: אם לא נמצא פתרון, בסוף נלך להפרטה.

דוד צור: כך שמעתי.

דוד צור: אם יש לי טעות, יכול להיות שלא שמעתי טוב ונשמע את המנכ"ל.

רונן הופמן: זאת הנקודה שרציתי להדגיש.

רונן הופמן: אני חושב שאנחנו צריכים להיות מאוד-מאוד זהירים וקפדנים בעניין הזה.

דוד צור: אני חייב לחתור לסיום של הדיון הזה, יש לנו עשר דקות, רבע שעה מקסימום.

דוד צור: אני לא אתן סבב שני לתלמידים, כי שמעתי אותם.

דוד צור: איתמר לוין, אני אתן לו לדבר ואני אחזור לנציגות של הבוחנים.

דוד צור: אני שם לכם על השולחן לפני שאנחנו שומעים את המנכ"ל ומבקש בשם התלמידים האלה שדיברו פה מדם לבם, קודם כול, בראש ובראשונה, כמי שמכבד מאוד גם את זכות השביתה: תפסיקו את השביתה הזאת.

דוד צור: מרגע שאתם יוצאים מפה תשבו עם המשרד, תתחילו, עד שיצא עשן לבן.

דוד צור: לא מגיע לנו ב-2013 להיות בשירות אנכרוניסטי.

<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו רוצים ללכת לבורר.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים ללכת עכשיו לבורר.

<אהוד סריפיאן: מפה לצאת לבורר.

<אהוד סריפיאן: מה יותר פשוט?

דוד צור: אני לא חבר הסתדרות, אני אומר לכם: קודם כול, תסיימו את השביתה ותיכנסו מיד למשא-ומתן כדי לחזור לעבודה תקינה.

דוד צור: על הגב של התלמידים האלה אי-אפשר לייצר כזה תור, שאחרי זה לא תהיה ברירה, וזה יביא אותנו לבעיות בטיחות.

דוד צור: זה משול לבדיקות ביטחוניות שעושים בדרך לטקס, ממתינים אלפים בחוץ, ובסוף מפקד המחוז אין לו ברירה ואומר: יאללה, תשחררו, ובדרך גם יכול להיכנס מישהו.

דוד צור: הבאתי את עולם המושגים שלי.

דוד צור: התור הזה שילך ויתארך, נקבל אותו בהרוגים בכבישים.

דוד צור: לכן חשוב מאוד לסיים היום, עכשיו, את השביתה, להצהיר שאתם מוכנים מיד להיכנס למשא-ומתן, כנ"ל למשרד התחבורה.

דוד צור: הבית הזה מוצא לנכון להתערב במשבר הזה, כי אין זמן.

דוד צור: אחרי זה לכל הנושאים של הקמת צוות לבחינה להמשך, לטווח הארוך, אלה דברים שאפשר וצריך לקבל.

דוד צור: דיברנו פה על שינויים.

דוד צור: בגדול, זו הציפייה שלי להתייחסות גם מהמנכ"ל שידבר פה וגם מהבוחנים.

דוד צור: איתמר, בקצרה.

<איתמר לוין: אני אדבר ממש בקצרה.

<איתמר לוין: קודם כול, אני חושב שאפשר להציע את חבר הכנסת וקנין בתור מגשר, נראה לי שהוא יעשה את זה הכי טוב.

<איתמר לוין: אם אנחנו לא יוצאים מהמקום הזה עם בשורה על סיום שביתה לפחות עם לוח-זמנים, לא עשינו כלום היום.

<איתמר לוין: דבר שני, שני דברים עומדים בפתח שהבטיחו לנו: האחד זה מעמדו של המורה.

<איתמר לוין: אני לא רוצה לגעת בזה כאן, אבל יש ועדה שעדיין לא קמה, שעדיין לא דנה והיא מקרינה על כל התהליך של לימוד הנהיגה שהוא חשוב.

<איתמר לוין: הוועדה השנייה שעדיין לא קמה ונגעו בקצוות שקשורים זה בעניין מבחן הנהיגה המעשי.

<איתמר לוין: חייבים להקים אותה.

<איתמר לוין: קריטריונים וכל מיני דברים שדיברו עליהם, חייבים להחליט על זה וחייבים לבצע את זה בשיתוף המורים לנהיגה, בשיתוף אנשי מקצוע, כי לדעתנו היום יש הרבה מקום לשינוי המבחן המעשי, כדי שהוא ייתן למורים ללמד כמו שצריך, בשאיפה שנגיע למצב שאפשר לעבור בטסט ראשון, כי המורים לנהיגה יודעים ללמד, אבל הם לא יודעים ללמד למבחן, והמבחן לא נותן את הכלים ללמד את כל החומר.

<איתמר לוין: מה שאני מבקש, לא להיכנס לשום נתון של המחיר, הדרך, המבחן, הבוחנים, לפני שפותחים ועדה מקצועית שתדון במשך חודש-חודשיים על כל האספקטים.

<איתמר לוין: אנחנו נתרום כמה שאפשר.

<איתמר לוין: משם אפשר לצאת לדרך חדשה.

דוד צור: יש לנו פה מורה לנהיגה, אז כדי להיות מגדרית צודק, ניתן גם למורה.

<קריאה: יש פה גם בוחנת.

דוד צור: אם תתנו לה במקומכם, אני אשמח.

<דינה קאטייפה: מדברים כאן על הערך של הטסט, דיברו פה קצת על הנושא של הכסף, אני רוצה להדגיש כמורה שרואה תלמידים, שהתלמידים מסתכלים על טסט כדבר שמכבדים אותו.

<דינה קאטייפה: חלק מהכבוד של תלמיד לטסט זה הזמינות שלו.

<דינה קאטייפה: אם כל יום תלמיד יוכל לגשת לטסט, ירד הערך שלו.

<דינה קאטייפה: אם הטסט יעלה כמו מחיר שיעור, תלמידים ירצו טסטים, לא יעניינו אותם השיעורים.

<דינה קאטייפה: כמורה לנהיגה חשוב לי מאוד לשים דגש על הקטע של ההוראה ולגרום לתלמיד להעריך את הטסט, שהוא יחכה לו, לא כמו היום, כמו יהלום, אבל גם לא כמו גרעינים.

דוד צור: כמה זמן את מורה לנהיגה?

<דינה קאטייפה: שבע שנים.

יצחק וקנין: אני מוכן להתפשר אתך על שלושה שבועות.

<קריאות: - - -

חמד עמאר: דווקא בנושא הזה יש לי הצעת חוק.

דוד צור: הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר, שהוא יושב-ראש השדולה - - -

<קריאות: - - -

דוד צור: רבותי.

חמד עמאר: אתה לא מאמין, העוזר שלי הוא מורה לנהיגה לשעבר.

דוד צור: חבר הכנסת עמר, רבותי, התנהגתם יפה עד עכשיו.

דוד צור: קודם כול, אמרתי, הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר.

דוד צור: נצטרך פה את המשטרה להתערבות בין מר בקר לבין עוזי...

דוד צור: הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר, שהוא יושב-ראש השדולה לבטיחות בדרכים.

דוד צור: קודם כול, אני אבקש מארגון הבוחנים להתייחס למה שביקשתי וגם לסיכום, שניים-שלושה נושאים, ואני אאפשר למנכ"ל המשרד.

דוד צור: חבר הכנסת עמר, רצית לומר משהו, אני אתן גם לך את האפשרות.

<איל אביאב: אני יושב-ראש ועד בוחני הנהיגה.

<איל אביאב: לפני כמה חודשים, עם כניסתו של ציון לתפקיד, אמרנו שלנו, לוועד, יש תוכנית לקצר את הזמן עד אפילו לשבוע בין מבחן למבחן ללא תוספת כוח-אדם.

<איל אביאב: מה ששמענו זה: אל תציעו לנו שום דבר, אתם לא תקבעו מה סדר-היום במשרד שלנו.

<איל אביאב: זאת אומרת, אל תגידו לנו מה לעשות.

<איל אביאב: זה דבר אחד.

<איל אביאב: מדברים פה על הפרטה של התיאוריה כהצלחה.

<איל אביאב: אני לא רואה את זה כהצלחה.

<איל אביאב: לך תסתכל על שיעור העוברים בתיאוריה לעומת מה שהיה לפני ההפרטה, ותבין את הנקודה.

חמד עמאר: מה התוצאות, יותר עוברים או פחות עוברים?

<איל אביאב: פחות עוברים.

<אבי קרמר: יש הבדל בין זמינות למקצועיות.

<אבי קרמר: התיאוריה שונתה.

<אהוד סריפיאן: על התייעלות מדברים.

<איל אביאב: מה שאני אומר שהמשרד מתנהל כמו בשנות ה-50 של מדינת ישראל.

<איל אביאב: הגיע הזמן להעלות שלב ולהתקדם בכל הסוגיה של מבחני הנהיגה.

<אהוד סריפיאן: אני רוצה להוסיף.

<אהוד סריפיאן: אדוני, אתה אומר פה: תחזרו מחר לעבודה.

דוד צור: היום.

דוד צור: למה מחר?

דוד צור: היום.

<אהוד סריפיאן: אני זורק פה כפפה למנכ"ל משרד התחבורה, עוזי, אני אומר לו: בוא נצא מפה עכשיו.

<אהוד סריפיאן: הרי היינו לפני שבוע אצלו במשרד וסיכמנו דברים, ושום דבר לא בוצע.

<עוזי יצחקי: כי סיכמתם דברים של סחיטה.

<אהוד סריפיאן: אל תפריע לי.

<אהוד סריפיאן: אל תפריע לי.

<אהוד סריפיאן: לא סחטנו.

<אהוד סריפיאן: סיכמנו בפגישה דברים, יצאנו, הבטחת ולא קיימת שם דבר.

<עוזי יצחקי: קיבלת תשובה שלילית.

<אהוד סריפיאן: לא נכון.

<אהוד סריפיאן: לא קיבלנו תשובה ממך.

<עוזי יצחקי: יושב-ראש הסתדרות עובדי המדינה קיבל תשובה שלילית.

<אהוד סריפיאן: אדוני, לא קיבלנו תשובה ממך.

<אהוד סריפיאן: מה שאתה אומר, רחוק מן האמת.

<עוזי יצחקי: רציתם לקבל משהו ולא קיבלתם.

<אהוד סריפיאן: כך שנה אנחנו מתנהלים אתך, אדוני.

<עוזי יצחקי: אז תמשיך לשבות.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים היום, אדוני, שימונה בורר, ללכת ולשבת אתו, לסגור את הסיפור הזה.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים מחר בבוקר לחזור לעבודה אם נקבל את מה שמגיע לנו על-פי חוק.

<אהוד סריפיאן: אנחנו לא מבקשים משהו, לא ביקשנו כלום.

<עוזי יצחקי: שיקבעו שזה על פי חוק, תקבל.

<אהוד סריפיאן: יש ועדה, אתה בעצמך ישבת שם והודית בישיבה האחרונה בפה מלא שמה שנאמר פה הוא נכון.

<אהוד סריפיאן: אתה מסכים אתי?

דוד צור: אני חוזר עוד פעם לעניין.

<עוזי יצחקי: אנחנו לא ננהל פה משא-ומתן.

<עוזי יצחקי: קודם כול, תחזרו לעבודה.

<אהוד סריפיאן: כבר שנה אנחנו רודפים אחריך לנהל משא-ומתן.

<עוזי יצחקי: תחזרו לעבודה.

<אהוד סריפיאן: אדוני, לפני שבוע מנכ"ל משרד התחבורה התקשר, הוא אומר לי: מה אתה רוצה ממני?

<אהוד סריפיאן: העובדים שלי לא עושים את מה שאני רוצה.

<אהוד סריפיאן: אם העובדים שלך לא עושים, תפריטו את המשרד.

<עוזי יצחקי: אתה רוצה שבפעם הבאה אני אקליט אותך?

<אהוד סריפיאן: תפריט את המשרד שלך ולא את הבוחנים.

<עוזי יצחקי: לא אמרתי דבר כזה.

<עוזי יצחקי: אולי בהסתדרות אומרים משהו ולא עושים, לא במשרד התחבורה.

<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו מחר - - -

דוד צור: ביקשתי משהו.

<אהוד סריפיאן: מחר אנחנו מוכנים לחזור לעבודה - - -

<עוזי יצחקי: תחזור קודם כול לעבודה.

<אהוד סריפיאן: לא.

<אהוד סריפיאן: אנחנו נחזור כשתשלם לנו את מה שמגיע לנו על-פי חוק.

<אהוד סריפיאן: אני לא דורש משהו אחר.

<אהוד סריפיאן: אתה מבין איך זה הולך איתך, אדוני?

<אהוד סריפיאן: "תחזור לעבודה".

דוד צור: זה גם מה שאמרת, שאתם מוכנים לחזור לעבודה ובמקביל לנהל משא-ומתן.

<אהוד סריפיאן: לא במקביל.

<אהוד סריפיאן: אדוני, שישלם את מה שמגיע לנו על-פי חוק במדינת ישראל.

<אהוד סריפיאן: המכובדים שיושבים פה חוקקו חוקים.

<אהוד סריפיאן: אנחנו אזרחים.

דוד צור: אתה רוצה לנהל את המשא-ומתן כאן?

<אהוד סריפיאן: אני רוצה פה.

<אהוד סריפיאן: אני מוכן, אדוני.

דוד צור: אי-אפשר.

דוד צור: זו לא הפלטפורמה.

<אהוד סריפיאן: אם אתה מציע, בוא ננהל.

<אהוד סריפיאן: בואו נלך לבורר, אדוני.

<אהוד סריפיאן: תמנה בורר, נלך לבורר.

<עוזי יצחקי: לא תחת אש.

דוד צור: זה נהיה מלחמת אגו.

<עוזי יצחקי: זו מדיניות של הממונה על השכר, תביא את הממונה על השכר.

איציק שמולי: אתם רוצים לחסל את זכות השביתה?

<אהוד סריפיאן: אדוני, אני מוכן להראות מכתבים שכתבנו למנכ"ל משרד התחבורה ולעוזרים שלו שאנחנו מבקשים לנהל משא-ומתן, תשובה אחת לא קיבלנו במשך שנה.

דוד צור: תודה.

דוד צור: עוזי, לפני שאתה מדבר, הכנסת לקחה על עצמה לקבוע פה דיון מקצועי ולהיכנס לתכנים, אבל בגלל שאנחנו במשבר, אנחנו לא יכולים להתעסק עכשיו בוועדות, תכנים וכן הלאה.

דוד צור: יש פה משבר ומצאנו לנכון לדון.

דוד צור: קראנו פה לבוחנים לחזור חזרה לעבודה לאלתר ובמקביל להתחיל לנהל משא-ומתן.

דוד צור: זכות השביתה, ויש פה לפחות נציגות מהקואליציה של שלושה, ואתה מנכ"ל של משרד שוודאי בקואליציה, שלושתנו לדעתי ניאו-ליברלים בענייני הפרטה, אמרנו את זה, וגם אמרנו שאנחנו בעד הפרטת הנמלים ואנחנו הולכים עם המשרד, כי אנחנו חושבים שהמשרד עושה דברים גדולים בתשתיות, ברפורמות, בפתיחת השמיים.

דוד צור: אלה דברים באמת היסטוריים.

דוד צור: זאת אומרת, המשרד הזה הוא משרד יוצא מן הכלל טוב.

דוד צור: איפה בסוף אנחנו נופלים?

דוד צור: על השירות לאזרח.

דוד צור: ודאי ועדה שיקר לה מאוד השירות לאזרח.

דוד צור: כתבו לי פה שיש בן של נספח צה"ל.

דוד צור: מי זה?

<גיא פלד: אני.

דוד צור: תיכף ניתן לך גם איזו מילה להגיד.

דוד צור: בן של נספח צה"ל שהגיע מהשליחות במיוחד לעשות פה טסט, הכרטיס שלו כנראה יפוג, והוא יצטרך לחזור בלי טסט.

דוד צור: איפה אבא משרת?

<גיא פלד: אבא משרת כנספח צה"ל בהודו, בניו-דלהי.

<גיא פלד: הגעתי במיוחד בשביל הטסט.

<גיא פלד: נחתתי אתמול בצהרים.

דוד צור: מי המורה שלך?

<גיא פלד: איציק סנדלר.

<קריאה: הוא לימד אותו בהודו?

<גיא פלד: הייתי פה בקיץ שעבר, בחופשת הקיץ האחרונה, למדתי, לא היה לי מספיק זמן.

דוד צור: בן כמה אתה?

<גיא פלד: אני בן 17.

<גיא פלד: נכשלתי בטסט הראשון, הגעתי במיוחד עבור טסט עכשיו.

<גיא פלד: אני מגיע ואומרים לי: אין טסטים.

דוד צור: כמה זמן תהיה בארץ?

<גיא פלד: שלושה שבועות.

<קריאות: - - -

<אבי גולן: אתה בטוח חוזר בלי רישיון.

<אבי גולן: תקשיב לי.

<גיא פלד: אני מקווה שאתה טועה.

דוד צור: אם זה מה שאנחנו מסוגלים להגיד לילד הזה, מצבנו רע מאוד.

<גיא פלד: היה אמור להיות לי טסט ביום חמישי.

<גיא פלד: אני מגיע, ביטלו לי אותו.

<יעקב פוני: בוא נחזק את הילד שיחזור עם רישיון, יעבור בזכות ולא בחסד, ונסתכל על התקווה ולא על הייאוש.

<יעקב פוני: יהיה בסדר.

<גיא פלד: שאלה אחרונה.

<גיא פלד: מה אני אשם, כבן-אדם שבא מחו"ל, שאבא שלי שליח מהמדינה, ואני צריך לסבול בגלל שפתאום אתם מחליטים לשבות?

<גיא פלד: אני בא במיוחד בשביל זה, ועכשיו אין לי טסט.

<גיא פלד: מה אני אמור לעשות?

<אהוד סריפיאן: תפנה את זה לשם.

דוד צור: אני מבקש, תוריד את היד.

דוד צור: חבר הכנסת עמר, אחרי זה המנכ"ל ואחרי זה סיכום.

חמד עמאר: קודם כול, סליחה שלא השתתפתי בתחילת הדיון, כי היו לנו בוועדת הכספים דברים חשובים והייתי חייב להיות שם, הם גם נוגעים בעובדים.

חמד עמאר: היינו צריכים לאשר לתע"ש את ההלוואה שישלמו לעובדים שלהם.

חמד עמאר: אני חושב שהדיון הזה מאוד חשוב.

חמד עמאר: הבת שלי קיבלה רישיון רק לפני ארבעה חודשים, ליוויתי אותה גם בנהיגה, הייתי אתה הרבה שעות באוטו.

חמד עמאר: כשהיא נכשלה בטסט הראשון אני יודע מה היא הרגישה ואיך היא חיכתה ורצתה לבוא לטסט השני ולעבור בטסט השני.

חמד עמאר: מה שקורה שהתלמידים מחכים הרבה זמן בין טסט אחד לשני.

חמד עמאר: נקודה שנייה.

חמד עמאר: כשנכנסתי אמרו לי: הצעת החוק שהגשת, הצעת חוק לא טובה.

חמד עמאר: רציתי להיזכר איזה הצעת חוק הגשתי שהיא לא טובה, נזכרתי בבן-אדם ואז ידעתי על מה הוא מדבר.

חמד עמאר: הגשתי הצעת חוק להגביל את הכסף שגובה המורה לנהיגה עבור העמדת האוטו לטסט.

חמד עמאר: במקרה ידעתי דרך אחד העוזרים שעבד אצלי עכשיו, שהוא מורה לנהיגה.

חמד עמאר: הוא אמר לי: אני אומר לך שהמורים שם לוקחים בין 550 ל-600 - - -

<אבי קרמר: אם תראה לנו כאלה דברים, אנחנו נוריד את זה.

חמד עמאר: אני שילמתי.

<אבי קרמר: שילמת בין 550 שקלים ל-600 שקלים?

חמד עמאר: אני שילמתי 600 שקלים.

<גל יוסף: בין - - - ל-500, זה מגיע כמו כלום.

חמד עמאר: אני שילמתי 600 שקל.

<אבי קרמר: איפה?

<קריאות: - - -

<יעקב פוני: זה נכון.

<יעקב פוני: 400 על המבחן ו-138, זה 550.

<יעקב פוני: זה בסדר.

דוד צור: רבותי.

חמד עמאר: באתי ואמרתי: לא יכול להיות, הרי הטסט הוא פחות מזמן שיעור, הוא בסך הכול מעמיד את האוטו שלו, למה לשלם אפילו שקל אחד מעבר לשיעור?

<אבי גבאי: שיעור פרטי לבן במתמטיקה אתה לא משלם?

דוד צור: חבר הכנסת עמר אומר דבר פשוט, הוא שילם כ-600 שקל, 400 שקל למורה ועוד 200 שקל לטסט.

דוד צור: אגב, אני גם מבין את העניין שאתה משבית לו רכב, הוא לא יכול לעשות בזמן הזה שיעור נהיגה.

חמד עמאר: עדכנו את גיל קבלת הרישיון ל - - -

<ציון מזרחי: 16 ותשעה חודשים.

חמד עמאר: ישבתי כאן בקדנציה הקודמת כשחוקקנו את החוק.

חמד עמאר: בהתחלה התנגדתי, אחרי זה תמכתי שבן 16 ותשעה חודשים יוכל לקבל רישיון.

חמד עמאר: הרי אנחנו יודעים שכל הילדים האלה, ההורים שלהם ישלמו את כל הכסף.

חמד עמאר: הם לא ישלמו את הכסף, כי הם נמצאים בבתי ספר ולומדים.

<גל יוסף: יש כאלה שעובדים קשה בשביל להרוויח את הכסף - - -

דוד צור: אני רואה שהפנמת את תרבות הכנסת מהר מאוד.

דוד צור: זה מטריד אותי מאוד-מאוד.

<גל יוסף: זה משגע אותי, כי תלמידים משלמים הרבה פעמים מהכסף שהם עובדים בשבילו.

<גל יוסף: זה לא נכון להגיד שהכול מההורים.

חמד עמאר: גם אם הם עובדים, צריך להוזיל להם.

<קריאה: - - -

דוד צור: רבותי, תנו לחבר הכנסת עמר לסיים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה מאוד חשוב וכמה שיותר מהר.

חמד עמאר: אדוני המנכ"ל, הייתי גם במשרד התחבורה, וגם אתה היית, כשהיינו ביחד היתה שביתה של משרד הרישוי.

<עוזי יצחקי: 100 ימים.

חמד עמאר: הצלחתי להחזיר את חיפה.

חמד עמאר: אתה זוכר?

חמד עמאר: הייתי בלשכת השר ואתה היית בלשכת המנכ"ל.

חמד עמאר: הנה אתה המנכ"ל היום ואני כאן בכנסת.

חמד עמאר: אנחנו לא צריכים 100 ימים כמו שאמרת, צריך כמה שיותר מהר להחזיר אותם, שהילדים שלנו יצליחו לקבל את הרישיון שלהם, שהמורים ידעו לקבוע זמן לטסט ושיהיה להם טסט, שנתחיל לקדם את כל הנושא הזה.

חמד עמאר: אני לא רוצה להיכנס לנושא של נהגים צעירים ומעורבותם בתאונות דרכים יותר מאשר נהגים רגילים – האם זה בגלל שיטת ההוראה?

חמד עמאר: אולי אנחנו צריכים להיכנס גם לנושא של ההוראה.

דוד צור: לא בדיון הזה, אבל כן.

חמד עמאר: אני מקווה שיושב-ראש ועדת המשנה יקיים גם דיון בנושא הזה.

חמד עמאר: לא יכול להיות שמעורבות של נהגים צעירים היא גדולה בהרבה מנהגים ותיקים.

דוד צור: זה הנושא שעל הפרק.

דוד צור: אנחנו נעשה דיון בנפרד בעניין הזה.

דוד צור: בגלל המשבר הרחבנו.

חמד עמאר: אני מקווה שנגמור כאן את הישיבה.

חמד עמאר: אני מכיר את המדיניות לא לקיים דיונים ומשא-ומתן בזמן שביתה, אבל הנושא הזה מאוד רגיש.

חמד עמאר: אני מקווה שנצליח כמה שיותר להיכנס למשא-מתן ולגמור את הנושא ולהחזיר אותם לעבודה כמה שיותר מהר.

יצחק וקנין: דוד, יש לי הצעה שאולי תיקח אותנו למקום טוב.

יצחק וקנין: אני מבין שהמשרד מחזיק כרגע בעמדה שכשיש שביתה הוא לא מנהל שום משא-ומתן.

יצחק וקנין: יש צדק בדברים.

יצחק וקנין: מצד שני, הבוחנים, גם הם נמצאים במבוי סתום.

יצחק וקנין: אני מציע לכם שתקבלו מה שאני אומר פה עכשיו, גם אתם וגם המשרד.

יצחק וקנין: אתם מחליטים עכשיו שאתם חוזרים לעבודה, הם מחליטים שמיד מתכנסים, אפילו אם אפשר, לקחת מישהו שיכנס אותם בהקדם האפשרי – דוד, אתה תיקח את זה עליך, או חבר כנסת אחר – ישב אתם, לפחות לישיבה הראשונה כדי שיחזרו למסלול של משא-ומתן, אחרי כן אני מאמין שאפשר להגיע - - - (מחיאות כפיים באולם הוועדה.

יצחק וקנין: )

<יעקב פוני: אולי לחזק את חבר הכנסת וקנין.

<יעקב פוני: אפשר לחזק אותך במשהו?

דוד צור: לא צריך לחזק אותו, הוא חזק מספיק.

דוד צור: אני מבקש לשמוע את המנכ"ל.

דוד צור: המנכ"ל, בבקשה.

<עוזי יצחקי: קודם כול, אני מברך את הוועדה על קיום הדיון.

<עוזי יצחקי: אני חושב שהוועדה בנושאים האלה ובכלל עוזרת ומסייעת.

<עוזי יצחקי: דבר ראשון, אני רוצה להתנצל בפני כל מורי הנהיגה ותלמידי הנהיגה על המצב שנוצר.

<עוזי יצחקי: זה מצב שרע לנו מאוד.

<עוזי יצחקי: קשה לנו עם המצב הזה.

<עוזי יצחקי: אתם הלקוחות שלנו, במיוחד מורי הנהיגה שהם לקוחות שלנו ותלמידי הנהיגה שהם קהל מקבלי השירות.

<עוזי יצחקי: משרד התחבורה ידוע כמשרד שנותן שירות מצוין.

<עוזי יצחקי: בכל המדדים, גם בסקרי דעת הקהל וגם במדד איגוד לשכות המסחר, שהתפרסם לפני חודשיים, המשרד עם מדד הקטנת הביורוקרטיה ושיפור השירות הטובים ביותר בשנים האחרונות בהפרש גדול אל מול כל משרדי הממשלה.

<עוזי יצחקי: גם בתחום הזה, בתחום מבחני הנהיגה, אני מתחייב שיהיה פתרון.

<עוזי יצחקי: אני מתחייב התחייבות אישית שיהיה פתרון.

<עוזי יצחקי: נמצא את הדרך לתת פתרונות.

<עוזי יצחקי: אני לא בא ואומר: הפרטות או דברים כאלה ואחרים, אבל יהיו פתרונות, כי המצב שאנחנו מצויים בו היום הוא מצב רע מאוד.

<עוזי יצחקי: לא ייתכן שיחכו חודשים ולא ייתכן שתהיה המהומה הזאת.

<עוזי יצחקי: יש גם מתחים בין מורים לבין הורים ובין תלמידים לבין מורים והתלמידים כבר הפסיקו להאמין להם ואיבדו את האמון ההדדי, ואנחנו נפתור את זה.

<עוזי יצחקי: אני רק רוצה לבוא ולציין שנתוני הפתיחה נכון להיום הם קשים מאוד.

<עוזי יצחקי: מצבת התקנים הולכת וקטנה כמו בכל התחומים, בחינוך, בריאות, רווחה.

<עוזי יצחקי: גם משרד התחבורה לצערנו הרב בתחום הזה הולך ומצטמצם.

<עוזי יצחקי: בשנתיים הקרובות, לאור החלטות ממשלה והחלטות - -

יצחק וקנין: בסוף הסוס ימות.

<עוזי יצחקי: - - מנכ"לים קודמים לפני בשנתיים האחרונות 18 משרות של בוחנים, 18 תקנים של בוחנים אמורים להתבטל במסגרת החלטות על קיצוצי רוחב של הממשלה, כולל גם הממשלה הנוכחית.

חמד עמאר: משרות קיימות או משרות - - -

<עוזי יצחקי: משרות קיימות.

<עוזי יצחקי: כלומר, עובדים שפורשים לגמלאות, המשרות מבוטלות.

<עוזי יצחקי: מאידך, הצרכים הולכים וגדלים.

<עוזי יצחקי: הנהגנו רישיון נהיגה מדורג והנהגנו עוד מספר פעולות שהכניסו עוד אנשים למעגל הדורשים, גם האוכלוסייה הולכת וגדלה, ולכן נצטרך ונהיה חייבים לתת פתרונות.

<עוזי יצחקי: יכול להיות שיהיו גם פתרונות וחלופות נוספים, אנחנו נבדוק את זה, אבל אני מתחייב שיהיו פתרונות.

<עוזי יצחקי: לגבי הנתונים ומה שהציגו פה.

<עוזי יצחקי: אני מודה, יש פה משהו שאנחנו בודקים עכשיו.

<עוזי יצחקי: אם בשנים האחרונות הורדנו 20 בוחנים כל יום ממבחני נהיגה של תיאוריה והעברנו את התיאוריה לתיאוריה ממוחשבת ועוד הוספנו עשרה תקנים בשנה האחרונה של בוחנים, דהיינו, נוספו עוד 30 בוחנים, משהו פה עם המספרים לא מסתדר ונבדוק את זה בימים הקרובים.

<עוזי יצחקי: בהחלט נבדוק.

<עוזי יצחקי: לגבי העניין של יחסי העבודה.

<עוזי יצחקי: יחסי העבודה עם בוחני הנהיגה זה מספר שנים – יש דרישות שהן דרישות לגיטימיות שנידונות זה מספר שנים.

<עוזי יצחקי: צריך לבוא ולומר שיש גם דרישה להסכם קיבוצי, יש גם דרישה לשיפור תנאי שכר כאלה ואחרים, ואלה דברים שגם נידונים במהלך מספר שנים אל מול אגף הממונה על השכר במשרד האוצר, והדברים האלה מתקדמים.

<עוזי יצחקי: השביתה פרצה לאחר שהיינו בתקופת חופשות של יולי-אוגוסט, שהבוחנים כמו כל העובדים אחרים יוצאים לחופשות, ובחודש ספטמבר עבדנו תשעה ימים בלבד.

<חזן פרוספר: 13.

<עוזי יצחקי: תשעה ימי עבודה.

<עוזי יצחקי: עם ימי שישי, אולי זה קצת יותר.

<עוזי יצחקי: היינו בתקופה שגם כך היתה תקופה לחוצה, ומיד לאחר מכן פרצה השביתה.

<עוזי יצחקי: אני חושב שניתן לגשר על הפערים.

<עוזי יצחקי: לפני שנכנסתי שוחחתי עם קובי אמסלם, הממונה על השכר במשרד האוצר, שהוא צלע מרכזית, כי מדובר פה על הסכמי עבודה והסכמי שכר.

<עוזי יצחקי: דיברתי אתו, נהיה מוכנים לשבת מידית ולהשלים את הדברים שנדרשים.

<עוזי יצחקי: אני לא מכחיש, מה שמגיע, מגיע.

<עוזי יצחקי: מה שאתם רוצים עוד נדון בזה.

<עוזי יצחקי: דרך אגב, אני אומר וחוזר שמספר נקודות שהעלו, שקשורות אך ורק במשרד התחבורה, עניין של ימי שישי והטבות נוספות כאלה ואחרות שקשורות למשרד התחבורה, ניתן היה לאשר, מה שתלוי גם בגורמים אחרים והסכמי עבודה ורצון לפתוח רק סעיף אחד ולא לראות את כל ההסכם כולו, כמובן שפה היתה בעיה רוחבית ולכן צריך לתת לזה מענה.

<עוזי יצחקי: גם אני קורא לבוחני הרישוי לגלות אחריות.

<עוזי יצחקי: כולנו פה נותנים שירות.

<עוזי יצחקי: בוחני הנהיגה הם עובדים של משרד התחבורה, עובדים מקצועיים, נאמנים.

<עוזי יצחקי: אני חושב שגם דברים שנאמרו פה על רמת הלימוד ואופן הבחינה, נשמח להציג את זה.

<עוזי יצחקי: אני חושב שלמדינת ישראל יש במה להתגאות ברמת ההכשרה של לימודי הנהיגה, התלמידים ברמה גבוהה, הלימודים ברמה גבוהה, התנאים שהצבנו לקבלת רישיון נהיגה הם מהמחמירים ומהגבוהים בעולם, ולכן צריך להסתכל על התמונה המדויקת, גם המבחן הוא מבחן מחמיר.

<עוזי יצחקי: צריך לזכור שמבחן נהיגה הוא מבחן סובייקטיבי לחלוטין, ולכן יש בוחן שמעביר ויש שלא.

<עוזי יצחקי: אני, ויעידו על זה הבוחנים, מעת לעת כשיש לי זמן, לאחרונה פחות, אבל כשהייתי סמנכ"ל במשרד – הייתי עולה הרבה מאוד על טסטים, ואז היינו עושים תרגיל, הבוחן ואני, אם הוא כן עבר או לא עבר, ולפעמים הדברים היו גם מנוגדים.

דוד צור: לקחת סיכון שיכשילו גם אותך.

<בר רבנו: זה מצב לא תקין.

<בר רבנו: זה שאתה אומר שזה מה שקורה, זה לא אומר שזה תקין.

<עוזי יצחקי: זה סובייקטיבי לחלוטין, כי בוחן רואה דברים, יש לו יכולת, יש לו ניסיון.

<עמנואל דרעי: זה שיקול דעת.

<עוזי יצחקי: זה הרבה מאוד שיקול דעת.

<גל יוסף: אבל צריך להיות בסיס.

<בר רבנו: לא אמור להיות שיקול דעת, צריכה להיות הנחיה מדויקת.

דוד צור: זה לא מתמטיקה, אני אגיד לך את זה עוד פעם.

דוד צור: זה לא מתמטיקה, זה לא שתיתן את אותו מבחן מתמטיקה לשני מורים למתמטיקה, לא יהיה מצב שאחד יכשיל, אחד יעביר.

<בר רבנו: המצב כרגע הוא מצב קיצוני ולא הגיוני שמעבירים תלמיד אחד - - -

דוד צור: אני לא רוצה להיכנס לזה.

דוד צור: דיברנו על זה.

דוד צור: אני לא רוצה להיכנס לזה.

<עוזי יצחקי: אני קורא לבוחני הנהיגה לשוב לעבודה סדירה.

<עוזי יצחקי: ביקשתי את זה גם בשבוע שעבר.

<עוזי יצחקי: תחזרו לעבודה, נצא מפה, נשב ביחד עם הממונה על השכר - -

<עידו מאיר: אני מצטער מאוד להגיד לך, אבל סטטיסטית - - -

דוד צור: אני מבקש לא להתערב.

<עוזי יצחקי: - - ונטפל בכל הדברים שדורשים טיפול, אבל בואו לא נחזיק את הלקוחות שלנו ואת התלמידים, מקבלי השירות כבני ערובה בעניין הזה.

<אלי מלכה: תשלום שעות נוספות כחוק עכשיו.

דוד צור: שקט, אני מבקש.

<אהוד סריפיאן: אדוני - - -

דוד צור: מר סריפיאן, אני אתן לך את זכות הדיבור, שתגיד מה שאתה רוצה, בתנאי שאתם מוכנים לחזור לעבודה.

<אהוד סריפיאן: תן לי להגיד את מה שאני אומר, ואם תקבל את עצתי אני אשמח.

דוד צור: בבקשה.

<אהוד סריפיאן: מחר יש לנו פגישה בשעות הבוקר עם מנכ"ל משרד התחבורה.

<עוזי יצחקי: לא אתי עם סגן הממונה על השכר.

<אהוד סריפיאן: עם הסגן הממונה, אבל אני חושב שגם אתה צריך להיות בפגישה - -

<עוזי יצחקי: אני אגיע.

<אהוד סריפיאן: - - כי לך יש סמכויות.

<אהוד סריפיאן: אם אדוני יודיע היום שמה שמגיע – תראה מה הבקשה שלי - - -

<עוזי יצחקי: לא.

דוד צור: הוא אמר לך את זה.

דוד צור: הוא אמר שמה שניתן לעשות במסגרת סמכויותיו במשרד התחבורה, תקבלו.

<אהוד סריפיאן: את זה אנחנו שומעים שנה.

<אהוד סריפיאן: אדוני, זה בסמכות משרד התחבורה.

<עוזי יצחקי: לא.

<אהוד סריפיאן: עוזי, אני שתקתי.

<עוזי יצחקי: זה להטעות אתכם, כי מה שתלוי בנו, תלוי בנו.

<עוזי יצחקי: אני לא יכול לאשר שעות נוספות.

<אהוד סריפיאן: זה לא נכון.

<אהוד סריפיאן: אני מוכן עכשיו, אדוני – בוא תקשיב מה העצה שיש לי – מה שבחוק אני מבקש.

<אהוד סריפיאן: אני לא מבקש שום דבר אחר.

<אהוד סריפיאן: שום דבר אחר.

<אהוד סריפיאן: מה שמגיע לנו בדין, שיודיע עכשיו מנכ"ל משרד התחבורה - - -

<עוזי יצחקי: בדין מי שחתום אתכם על הסכם זה הממונה על השכר, אז בדין אני לא יכול.

<אהוד סריפיאן: אני מבקש לתת לי לסיים לדבר.

<אהוד סריפיאן: שנה שלמה אנחנו שומעים את דבריו של מנכ"ל משרד התחבורה, כל פתיח של פגישה זה אותו סנריו.

דוד צור: האם אני מזהה קו אחר בעקבות ההתפטרות של עיני?

<אהוד סריפיאן: ממש לא, אדוני.

<אהוד סריפיאן: ממש לא.

<אהוד סריפיאן: גם עיני נגד שביתות, תמיד הצהרנו.

<אהוד סריפיאן: מה שקורה, אדוני, שנה אנחנו שומעים את הפתיח בכל פגישה.

<אהוד סריפיאן: זה סנריו של מנכ"ל משרד התחבורה.

<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים מחר בבוקר לחזור לעבודה, לפני הישיבה, לפני הפגישה עם האוצר, אם נקבל את מה שמגיע לנו בחוק.

<עוזי יצחקי: מה זה "אם"?

<קריאה: למה אתם מענישים את התלמידים?

<אהוד סריפיאן: אנחנו לא מענישים אתכם, הוא מעניש אתכם.

<קריאות: - - -

<אהוד סריפיאן: גברתי החמודה, אנחנו רוצים את מה שמגיע לך גם לנו.

<אהוד סריפיאן: אנחנו רוצים שמדינת ישראל תכבד את החוקים שהיא מחוקקת.

<אהוד סריפיאן: זה מה שאנחנו מבקשים.

דוד צור: מר סריפיאן.

<אהוד סריפיאן: גם אתם צריכים לבקש את זה כאזרחים.

דוד צור: מר סריפיאן, אל תגרום לי להוציא אותך.

דוד צור: אתה לא רוצה לשמוע את הסיכום שלי?

<אהוד סריפיאן: בבקשה.

דוד צור: קודם כול, לא רציתי שהישיבה הראשונה של ועדת הבטיחות בנושא בטיחות בדרכים תהיה סביב הסוגיה הזאת, אבל בפירוש, בגלל המשבר, לקחתי על עצמי את הנושא הזה לשים אותו כנושא ראשון, כאשר הכוונה היתה לשמוע פה את התוכנית של הרשות למאבק בתאונות הדרכים, לשמוע את התוכנית השנתית שלה ולהיכנס לפרטים, כדי שנוכל אחרי זה, בהמשך, גם להיות גורם מבקר, ואת זה נעשה בדיונים הקרובים.

דוד צור: אבל פה יש משבר גדול.

דוד צור: נתנו פה לכל הגורמים לדבר, ואני מבקש לסכם.

דוד צור: הוועדה הזאת עובדת הרבה מאוד אל מול משרד התחבורה.

דוד צור: יש הרבה מאוד נושאים שעומדים על הפרק, תקנות שצריך להעביר, חוקים שצריך לעשות, והוועדה עובדת בשיתוף פעולה טוב עם משרד התחבורה.

דוד צור: משרד התחבורה עושה דברים נפלאים מצד אחד, מצד שני, ברמת השירות כרגע, אומר המנכ"ל, הוא מרגיש צורך להתנצל על זה שהתלמידים האלה, על הגב שלהם אנחנו צריכים את המשבר הזה.

דוד צור: זכות השביתה היא זכות עקרונית, מוקנית בחוק לציבור העובדים.

דוד צור: אין לו יכולת אחרת לזעוק את זעקתו, ולכן תמיד יש קורבנות לשביתה, פעם החולים, פעם התלמידים, תמיד זה התלמידים, לפעמים מורי בתי הספר שובתים, ואם זה הסייעות בגנים ועוד כהנה וכהנה.

דוד צור: לפי מה ששמענו כאן יש כמעט מפגש של ציפיות ברמת השאיפה לאן לחתור בעבודת הבוחנים, מורי הנהיגה וגם של המשרד.

דוד צור: שמענו כאן שרוצים לשפר, רוצים לקצר את זמני ההמתנה, לא שמעתי את המילה הפרטה, אני כן רואה אותה באופק כאיום שנמצא כלפי העובדים.

דוד צור: אגב, יש מקומות שההפרטה יותר טובה מהפעילות של ממשלה, בעיקר בנושאים של הפעלת חברות כלכליות.

דוד צור: פה זה לא נושא כלכלי, פה זה נושא בטיחותי מן המדרגה הראשונה, ולכן הוועדה לא רואה בהפרטה פתרון.

דוד צור: זה כמו להפריט את משרד החינוך מחר, נראה לי פשוט לא הגיוני שנפריט תחום כזה.

דוד צור: זו עמדת הוועדה.

יצחק וקנין: זה אקדח טעון.

דוד צור: אבל אתם יודעים שאקדח טעון במערכה הראשונה, בשלישית גם יורה.

דוד צור: לכן אני קורא פה לבוחנים: בלי "אם", בלי "רק אם", ובלי "אנחנו מוכנים אבל", קודם כול, יש פה רצון.

דוד צור: שמעתי את עוזי, ותאמינו לי שמעתי את עוזי כבר כמה פעמים בדיונים קודמים - -

<אהוד סריפיאן: גם אנחנו, אדוני.

דוד צור: - - הוא יודע להיות כועס והוא היה מפויס.

דוד צור: תחזרו לעבודה לאלתר.

דוד צור: מחר יש לכם ישיבה מאוד חשובה.

דוד צור: אני יכול לעשות מאמץ גם להגיע לישיבה הזאת אם צריך – אני אפילו לא זוכר את הלו"ז שלי – כדי לנסות - - -

<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו נשמח שתצטרף לישיבה, ואני גם מציע שנקצוב בזמן את המשא-ומתן.

דוד צור: אל תציע כלום כרגע.

דוד צור: תחזרו לעבודה.

דוד צור: אני אדבר עם שר האוצר או עם סגנו, שיהיו פה במליאה בעוד עשר דקות.

דוד צור: חייבים את הסיוע של האוצר בעניין הזה.

דוד צור: אין לי ספק שכאשר המשבר הזה ייפתר, קודם כול, צריך יהיה לבחון ומהר – כפי שגם אתה אמרת, עוזי, וזה עלה בוועדה – קודם כול, גם היינו מאוד מבקשים שיהיה דיווח שלכם לגבי המשא-ומתן על ההתנהלות המהירה אחרי שהם חוזרים לעבודה, ולהבין מהר מאוד שהילד הנחמד הזה מהודו, גיא, שבא במיוחד לעשות את הטסט, שהוא יחזור עם טסט ביד.

<עוזי יצחקי: אנחנו נעשה לו את הטסט.

<גיא פלד: מחר היה אמור להיות לי טסט.

דוד צור: הנה, גם שמעת התחייבות שיהיה לך טסט.

<בר רבנו: כמו גיא יש עוד ילדים.

דוד צור: אני לא בעד לשבור את השביתה, ולעשות פה ביי פסים - - -

<אהוד סריפיאן: לא יתקיימו טסטים, אדוני.

<אלי מלכה: הוא לא שונה מאיש, הוא לא שונה מאף אחד מהתלמידים כאן.

דוד צור: אני לא פותח פה את הנושא לדיון.

דוד צור: אני מבקש שברגע שהנושא הזה ייפתר, גם לתום יהיה רישיון וגם לגיא יהיה רישיון.

דוד צור: אני לא עושה פה ביי פס לשבירה של שביתה.

דוד צור: אמרתי שערך השביתה הוא ערך חשוב מאוד.

דוד צור: אנחנו מבקשים לקבל דיווח גם על ההתקדמות של המשא-ומתן.

דוד צור: אנחנו חושבים שזה משבר שחייבים לפתור ומהר.

דוד צור: אנחנו גם מבקשים ממשרד התחבורה – קודם כול, אנחנו מברכים אותך על הכניסה לתפקיד – שתעבירו לנו בשלב מסוים, אחרי שתסיימו את הבדיקות, את הפרמטרים שאתם רוצים להגיע אליהם לעניין זמני ההמתנה.

<עוזי יצחקי: מדדי שירות.

דוד צור: בדיוק.

דוד צור: לקבוע תו תקן שלכם לנושא השירות בנושא הזה למורי הנהיגה ולתלמידים, שתהיה פה מעין אמנה.

דוד צור: התלמידים האלה, בצדק, רוצים לדעת מה המדינה נותנת להם בעניין הזה.

דוד צור: הם רק בתחילת דרכם כאזרחים שראויים לשירות וגם משרתים את המדינה, ולכן הם ראויים לדעת ובשקיפות רבה.

דוד צור: אמרה פה בצדק נציגת מועצת התלמידים – תזכירי לי את השם עוד פעם.

<גל יוסף: גל.

דוד צור: לעניין המחירים, זה נושא שניכנס אליו.

דוד צור: מצד אחד, אני מבין את מורי הנהיגה שצריכים להשבית את האוטו לשעתיים, אז הם מוותרים על שני שיעורי נהיגה לפחות שהם יכולים להעביר במקום להשבית את האוטו שלהם, ומצד שני, לא התלמידים צריכים לשאת על הגב שלהם את העלות המופקעת הזאת של 600 שקל לטסט, בהינתן ש-400 הולכים למורה ועוד 200-150 הולכים לטסט.

<קריאה: 168.

דוד צור: צריך למצוא את הפתרון.

דוד צור: גם זה משהו שנצטרך לדון בו, וזה לא הגיוני שזה לא מפוקח, כי לתלמידים זה כמו ג'ונגל.

דוד צור: לגבי הפרמטרים, חשוב מאוד שהמדדים יהיו גם מדדים שיבחנו את הבוחנים בהקשר של אזורים, כפי שמר סנדלר הציג.

דוד צור: יש פה אי-סימטריה מאוד מוזרה שאזור מסוים עוברים בו כל-כך הרבה, כמו אילת, או אזור אחר שנכשלים בו, בצפון נופלים הכי הרבה.

דוד צור: זה מוזר.

דוד צור: זה לא אומר שהצפונים פחות מוכשרים מהאילתים.

דוד צור: יש פה כנראה בעיות אחרות.

<קריאה: יש לנו תשובה לזה - - -

<קריאה: השמש הקופחת באילת.

<קריאה: ..

דוד צור: דרישות הסף למי שייכנסו להיות בוחנים.

דוד צור: אין לי ספק שבסוף אין מניעה מהגדלת התקן של הבוחנים.

דוד צור: אני מבקש כאן, עוזי, שתודיע לנו אם זה הולך לכיוון הזה.

דוד צור: הורדת 18 תקני בוחנים בעת הזאת, נשמע לי משהו מופרך.

דוד צור: אנחנו פה מדברים על זמני המתנה בלתי הגיוניים, צריך להוסיף 18 תקנים - כשאתה מדבר על זה עם האוצר, אני מבין שזו לא בעיה רק של משרד התחבורה – מהתקציבים הענקיים שמסתובבים לפרויקטים במשרד התחבורה.

<עוזי יצחקי: זה תקציב אחר.

<עוזי יצחקי: הלוואי שיכולתי לקחת כמה מדרכות או כיכרות.

יצחק וקנין: בכל מקרה זה מכניס יותר כסף למדינה.

יצחק וקנין: אני לא מבין את ההיגיון.

דוד צור: חבר הכנסת וקנין העלה פה טיעון נכון.

<עוזי יצחקי: מהאגרות הממשלתיות שהן 9 מיליארד, אנחנו גובים 6 מיליארד, אז היית אומר ש-6 מיליארד יגיע לתקציב השוטף - - -

יצחק וקנין: עוזי, את הנושא הזה כבר טחנו אלף פעם.

<עוזי יצחקי: זה הולך להכנסות המדינה לבור גדול.

<עוזי יצחקי: גם אגרת רכב, שזה 2.5 מיליארד בשנה, הולכת למדינה.

דוד צור: האוצר ישכלל את זה.

יצחק וקנין: לא לקחתי את זה לעניין של כמות האגרות, ברור שמשרד התחבורה הוא מכניס האגרות הגדול ביותר למדינת ישראל מבחינת כסף, אבל פה צריך להיות ברור, דווקא בנושא הזה.

יצחק וקנין: זה משהו לא הגיוני, אתה כאילו אומר: תן לסוס לגווע, פחות אוכל ופחות אוכל, הוא ימות יום אחד ונגמר.

דוד צור: בזה אני רוצה לסכם את ישיבת הוועדה.

דוד צור: תודה רבה לכם ובהצלחה.