ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 210, 2013-11-13 09:10

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אנחנו עוברים לנושא של תעש.

אלעזר שטרן: - - -

ניסן סלומינסקי: אלעזר, עכשיו הנושא הוא תעש.

אלעזר שטרן: הם ישמחו לשמוע במשרד הביטחון לאן מעבירים כספים - - -

ניסן סלומינסקי: אלעזר, אלעזר, אלעזר - - -

אלעזר שטרן: לא, תגיד למשרד הביטחון שאתמול העברנו 14 מיליון שקל מתקציב הביטחון לישיבות.

ניסן סלומינסקי: אלעזר, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, מונחות בפנינו שתי בקשות של רשות החברות הממשלתיות.

ניסן סלומינסקי: בקשה אחת, מלפני שלושה שבועות אני חושב, להעברה של 70 מיליון שקל; ובקשה שנייה, שהגיעה לאחרונה, לתוספת של עוד 100 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: סך הכול, בקשה של 170 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לתת תזכורת קצרה ואחר כך להגיד מה נעשה, ואני מקווה שנוכל לברך על המוגמר.

ניסן סלומינסקי: מקווה.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, אנחנו מקבלים בברכה את אבי – מנכ"ל תעש, מאיר – נציג החברות הממשלתיות, זמירה גנני – סמנכ"לית הכספים של תעש.

ניסן סלומינסקי: גם מאיר בינג היה אמור להצטרף, אבל יש קבינט ביטחוני שכונס מאתמול להיום, והוא נמצא שם.

ניסן סלומינסקי: נמצאים כאן גם צחי מלאך, ממשרד הביטחון, זאב זילבר, ממשרד הביטחון, ואיציק יהודה, שהוא יו"ר ועד העובדים של תעש.

ניסן סלומינסקי: ובכן, הנושא של תעש הוא נושא סבוך שכבר מתנהל, יש אומרים, 15 שנה, ולפחות ארבע שנים באינטנסיביות של היום.

ניסן סלומינסקי: יש איזשהו מתווה שכל הזמן מדברים עליו, כשהצדדים השותפים לנושא זה משרד הביטחון, האוצר, תעש והעובדים, וההסתדרות.

ניסן סלומינסקי: לזכות העובדים וההסתדרות אפשר לומר שבהסכמה שלהם התחילו עם 900 ומשהו עובדים שיפרשו, וזה הגיע נכון להיום ל-1,170 עובדים שיפרשו.

חמד עמאר: מתוך?

<אבי פלדר: 3,700.

ניסן סלומינסקי: הבעיה היא שהסאגה הזאת נמשכת כל הזמן, וכל פעם שמגיעים לרגע שצריכים לחתום, מתפוצץ העניין בגלל שגוף אחד פתאום העלה תביעה חדשה או לא הבין משהו, וככה אנחנו יושבים פה כל הזמן ודנים, ואומרים שזו הפעם האחרונה וזהו, אבל אז מגיעה עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: ותמיד מה שנמצא על הכף זה משכורות של עובדים.

ניסן סלומינסקי: אז איך אנחנו יכולים לעצור משכורות של עובדים?

ניסן סלומינסקי: אבל זה כבר ארבע שנים כך.

ניסן סלומינסקי: הבעיה היא כבר 15 שנה, אומרים, אבל זה כבר ארבע שנים בכזאת אינטנסיביות.

ניסן סלומינסקי: אומרים שאם היו פותרים את זה לפני ארבע שנים אז כל הכספים כבר היו נחסכים.

זבולון כלפה: מה עושים שם בתעש?

זבולון כלפה: כדי שנבין.

זבולון כלפה: מייצרים תחמושת ודברים מהסוג הזה?

ניסן סלומינסקי: יש שם הרבה דברים טובים, ויש דברים פחות טובים.

זבולון כלפה: אני לא מבין למה כל פעם.

זבולון כלפה: ..

זבולון כלפה: הרי לפני מספר חודשים ישבנו באותו דיון, פחות או יותר על אותו דבר.

זבולון כלפה: יש פה גם נציגים של משרד הביטחון.

זבולון כלפה: השאלה היא למה, במקום כל פעם העמדת הלוואות, שלא תצא הזמנה לביצוע עבודות.

ניסן סלומינסקי: חכה, אני אעשה סיכום ואז הדברים יהיו יותר ברורים.

ניסן סלומינסקי: מתוקף סמכותי כיושב-ראש הוועדה, הודעתי להם שהנושא הזה לא יעלה לסדר היום עד שיפתרו את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: די, אי אפשר יותר, צריך להיות משוגע שיגיד "עד כאן".

ניסן סלומינסקי: והטיעון שזה משכורות של עובדים – מי שמכיר אותי יודע שמבחינתי משכורת זה דיני נפשות, אבל לא יכול להיות שעל הוועדה ייפול כל הזמן הנושא של משכורת של עובדים, אבל מצד שני יש את משרד הביטחון – לו לא אכפת הנושא של העובדים?

ניסן סלומינסקי: לאוצר לא אכפת?

ניסן סלומינסקי: אם הם ממשיכים להתגושש, ולא אכפת להם מהעובדים, אז למה הם זורקים את זה עלינו?

ניסן סלומינסקי: אז אמרתי שזה לא מפריע לי, לא יהיה את זה, אלא אם כן יהיה הסדר.

ניסן סלומינסקי: אתמול כינסנו את כולם, היה מנכ"ל משרד הביטחון דן הראל, מנכ"ל תעש אבי, סגן הממונה על התקציבים מאיר בינג, המשנה למנהל רשות החברות מאיר, והסגן של ראש המל"ל יעקב נגל, והיו אנשי ההסתדרות אבי ניסנקורן ו - - -

יעקב ליצמן: את איתן כבל לא הזמנת?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: הייתה פגישה והונחו דברים על השולחן, והתברר שאחרי שכל המתווה היה סגור וכבר הגיעו לסיכומים לגבי כמות ההזמנות של משרד הביטחון, התעוררה בעיה כשהאוצר אמר שהחלטת הממשלה שהייתה פעם, שלפיה הוא צריך להעביר 700 מיליון לביטחון בגין זה, זה כבר לא רלוונטי, כי זה היה בעבר, ומאז הוא כבר שילם בגין המשכורות יותר כסף וכולי... בקיצור, הוא לא מוכן לשלם.

אראל מרגלית: וה-700 מיליון האלה זה תשלום למעבר וההתארגנות מחדש בדרום?

ניסן סלומינסקי: לא, לא, זה חלק מתוך העסקה.

ניסן סלומינסקי: זו החלטת ממשלה שהייתה, זה חלק מעסקה, שהיא עסקה מסובכת מאוד – נכנס פה גם הנושא של קרקעות.

ניסן סלומינסקי: הסיכום היה שתוקם חברה חדשה, "תעש מערכות", וכל תעש יעבור אליה, תהיה הפרטה, יהיה מכרז, והקרקעות יישארו של המדינה.

ניסן סלומינסקי: ההערכות לגבי הקרקעות הן הרבה מיליארדים – זה נע בין 15 מיליארד ל-34 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: כלומר, זאת עסקה כוללת.

ניסן סלומינסקי: אבל על הנושא של ה-700 מיליון העסק התפוצץ.

ניסן סלומינסקי: ואני אמרתי שאם העסק מתפוצץ ולהם לא אכפת, אז גם לי לא אכפת.

ניסן סלומינסקי: לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: ואז התקיים דיון ובסופו של דבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה דיבר, בשמו של ראש הממשלה, והסיכום הסופי היה שראש הממשלה מתחייב שעד 27 בחודש הזה הנושא הזה ייפתר סופית, או בוועדת שרים להפרטה שתכונס, ואם היא לא תגיע להסכמה אז ראש הממשלה עצמו.

ניסן סלומינסקי: ..

ניסן סלומינסקי: עד 27 בחודש הזה יהיה פתרון סופי והעסק הזה יוצא לדרך, נקודה.

ניסן סלומינסקי: זו התחייבות חלוטה ומוחלטת.

אראל מרגלית: של מי ההתחייבות?

ניסן סלומינסקי: ראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: ולאור זה אנחנו נעלה היום לדיון - - -

יעקב ליצמן: אראל, נרגעת כששמעת שזה ראש הממשלה?

ניסן סלומינסקי: לא, לא, זו הבטחה חלוטה, ואני מניח שהיא תמומש.

ראובן ריבלין: מי שמטפל בזה זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: זה יותר רציני.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: לאור זה, הסיכום היה שאנחנו נעלה היום לדיון רק את הבקשה של ה-70 מיליון, שהיא פרופר משכורות.

ניסן סלומינסקי: ואחרי כן, אחרי שהכול יסתדר וכולי, אז הסיפור יהיה אחר.

ניסן סלומינסקי: אם כך, אני אעלה היום לאישור את בקשה מספר - - -

חמד עמאר: לפני שאתה מעלה אני רוצה לדבר.

ניסן סלומינסקי: לא, אני אתן לדבר, אני רק אומר מה אני אעלה לדיון.

ניסן סלומינסקי: אני אעלה את הבקשה ל-70 מיליון, שזה פרופר משכורות.

ניסן סלומינסקי: משכורות אוקטובר.

אראל מרגלית: מתי הם היו צריכים לקבל את המשכורות?

<איציק יהודה: ביום שישי האחרון, 8 בנובמבר.

ניסן סלומינסקי: זה הסיכום.

ניסן סלומינסקי: העסקה כולה שלמה, פרט לוויכוח הזה, שיוכרע עד ה-27 בחודש.

ניסן סלומינסקי: אם זה יוכרע בוועדת שרים להפרטה – מה טוב; ואם לא – ראש הממשלה יקבל את ההחלטה.

ניסן סלומינסקי: אבל עד ה-27 בחודש העסק הזה יוצא לדרך.

ניסן סלומינסקי: זה הסיכום.

ניסן סלומינסקי: הבקשה שלנו היא לאשר את ה-70 מיליון, כדי שיוכלו לשלם משכורות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו כל אחד ידבר בקצרה.

ניסן סלומינסקי: אבי, בבקשה.

<אבי פלדר: הגירעון של 270 מיליון שקל, שביקשנו מהאוצר להשלים, היה גירעון מובנה בתזרים החברה כתוצאה מכך שיש לחברה היום כמות גדולה מאוד של עובדים שאנחנו משלמים את משכורתם חודש בחודש.

<אבי פלדר: יש הסכמה בינינו לבין ההסתדרות וארגון העובדים ש-1,000 עובדים יפרשו מהחברה.

אראל מרגלית: 1,170.

<אבי פלדר: עלינו ל-1,170 עובדים - - -

יעקב ליצמן: ממתי ההסכם הזה?

<אבי פלדר: חבילת ההסכמים שעכשיו מדברים עליה כוללת בכלל חמישה הסכמים, ולא הסכם אחד.

<אבי פלדר: אחד זה נושא ההפרטה, השני זה מעבר לנגב, שבו הוחלט שעד 2020 תעש מפנה את השטח ברמת השרון ועוברת לנגב, השלישי זה פרישת 1,170 עובדים, כאשר יש הסכמה עם ארגון העובדים וההסתדרות לגבי המספר הזה.

<אבי פלדר: ורשת ביטחון לעוד מעל 1,000 עובדים נוספים.

<אבי פלדר: והסכם שכר.

<אבי פלדר: לעובדים בתעש אין הסכם שכר משנת 2007.

<אבי פלדר: כל הדברים האלה נסגרו, ויש הסכמים שמוכנים לחתימה.

<אבי פלדר: זאת אומרת, ביום שתהיה החלטת הפרטה, מיד אחרי זה אנחנו מתיישבים וחותמים על אותם הסכמים שהם הבסיס בעצם להחלטת ההפרטה.

<אבי פלדר: אני יכול להגיד שמעבר לזה, החברה, כגוף עסקי, עובדת בעשרות מדינות בעולם.

<אבי פלדר: השנה הכנסנו הזמנות במעל 500 מיליון דולר.

<אבי פלדר: תקציב הביטחון בישראל הוא כרגע נמוך, ומשרד הביטחון הוציא לנו הזמנות רק ב-140 מיליון שקל.

<אבי פלדר: זאת אומרת, השנה נכנסו בערך 5% מההזמנות שנכנסו לתעש רק במדינת ישראל, כתוצאה מהמשבר בתקציב הביטחון.

ראובן ריבלין: וזה יכול להיות עוד פחות.

אראל מרגלית: אתה יכול להגיד איזה סוג של הזמנות, איזה סוג של דברים?

<אבי פלדר: בתעש יש היום סל מוצרים שהוא החדשני ביותר שקיים היום, החל מהשבחות טנקים ורק"ם שאנחנו עושים בכל העולם, המשך ברקטות ארטילריות מטווחים של 20 עד 150 ק"מ בדיוק של מטרים בודדים, תחמושת מדויקת ולא סטטיסטית, ועוד.

<אבי פלדר: בוא נאמר ככה, כשאתה מסתכל היום על הקיצוץ בתקציבי הביטחון בעולם, דווקא אנחנו גילינו השנה פריחה, הגענו מוכנים למשבר העסקי.

<אבי פלדר: אני חושב שתעש זו חברה עסקית בריאה וטובה, ואם תורידו את המשקולות מתעש תראו חברה שמי שיקנה אותה יעשה הרבה מאוד כסף.

אראל מרגלית: כמה מכירות היו השנה, כמה הוצאות, ומה היה הרווח?

<אבי פלדר: אין רווח.

<אבי פלדר: אנחנו נכנסים עם גירעון מובנה בתזרים וגם ברווח-הפסד, כתוצאה מתעסוקה של 1,000 עובדים.

<אבי פלדר: 1,000 עובדים – בגירעון התזרימי זה 250 מיליון שקל.

<אבי פלדר: כשאתה נמצא בגירעון תזרימי זה משפיע עליך בייצור השוטף, אתה פחות יעיל.

<אבי פלדר: וכתוצאה מזה - - -

זבולון כלפה: איך הגעת למצב שיש לך 1,000 עובדים מיותרים?

<אבי פלדר: אני רק אשלים את הנקודה הזאת.

<אבי פלדר: אנחנו נמצאים בגירעון מובנה כתוצאה מהחזקת 1,000 עובדים.

<אבי פלדר: תעש זה לא חברה רגילה, כי יש הסכמים שנגררו מהזמן שתעש עוד הייתה יחידת סמך.

<אבי פלדר: והגרירה הזו מחייבת לעשות אחת לכמה שנים - - -

עליזה לביא: מתי חל השינוי?

<אבי פלדר: בנובמבר 1990.

עליזה לביא: ואנחנו מדברים על זה מאז?

<אבי פלדר: אנחנו מדברים על הנושא הזה מאז.

ניסן סלומינסקי: אמרתי לך שזה 15 שנה.

עליזה לביא: 1990 זה לא 15 שנה.

ראובן ריבלין: 23 שנה.

ניסן סלומינסקי: 23 שנה, אבל הבעיות התחילו אחר כך.

<אבי פלדר: מה שקרה זה שתעש לקחה על עצמה את כל המחויבויות כלפי הפנסיונרים.

<אבי פלדר: תעש שילמה מיליארדי שקלים לפנסיונרים.

<אבי פלדר: הבור שנוצר בתעש לא נוצר כתוצאה מפעילות שוטפת, אלא מזה שהכריחו את תעש לקחת את הפנסיונרים על הגב שלה, דבר שלא קיים בשום חברה.

<אבי פלדר: בנוסף, תנאי ההעסקה של העובדים ותנאי הפרישה נקבעו על ידי המדינה טרם מעבר העובדים לחברה ממשלתית, כלומר, אנחנו בעניין הזה כמעט היינו שקופים בתהליך.

עליזה לביא: באיזה גיל יוצאים אצלכם לפנסיות?

<אבי פלדר: הגיל הנורמלי הוא 67, אבל אנחנו מדברים על פנסיות מוקדמות.

עליזה לביא: אני שאלתי מתי אצלכם יוצאים לפנסיות.

<אבי פלדר: כרגע לא יוצאים לפנסיות.

<אבי פלדר: אבל ברגע שיהיה סיכום, יפרשו עובדים שהם טרם גיל הפנסיה.

עליזה לביא: אל תעוות לי את השאלה.

עליזה לביא: שאלתי מתי אנשים יוצאים אצלכם לפנסיה.

<אבי פלדר: אני מסביר.

<אבי פלדר: כרגע אנשים יוצאים לפנסיה בגיל 67 בלבד, ובהסכם הזה יש פנסיה מוקדמת.

חמד עמאר: באיזה גיל?

<אבי פלדר: החל מ-55, 60 וכולי.

<אבי פלדר: אלה אנשים שעבדו בחברה 35 ו-40 שנה, אבל יש שינויים גדולים מאוד בחברה, החברה עברה כברת דרך ענקית, ובכל חברה רגילה מקובל ש-3% עד 5% מהעובדים נכנסים ויוצאים.

שמעון סולומון: זה חלק מתכנית הבראה?

<אבי פלדר: כן, זה חלק מתכנית ההבראה.

<אבי פלדר: בכל חברה מקובל שבין 3% ל-5% מהאנשים יוצאים, ולעומת זאת אנחנו רק קולטים אנשים היום.

<אבי פלדר: הרבה אנשים צעירים נקלטים בחברה, באזור 100 עובדים צעירים בשנה, בכל המקצועות הטכנולוגיים הכי מתקדמים היום, ומצד שני, אנחנו לא יכולים להוציא עובדים אחרים.

<אבי פלדר: למה?

<אבי פלדר: כי אותם הסכמים לא מאפשרים לעשות את זה.

<אבי פלדר: ולכן אחת לכמה שנים אנחנו צריכים...

<אבי פלדר: אני קורא לזה מבצע של פרישת עובדים, שזה מגיע בייסורים קשים – שלא כמו בכל חברה עסקית רגילה.

<אבי פלדר: אם היינו יכולים לעבוד כמו כל חברה עסקית רגילה, לא היינו יושבים פה.

<אבי פלדר: אנחנו עובדים בחו"ל ובארץ כמו חברה עסקית, אבל המטלות שיש לנו על הגב זה כמו חברה שרצה מרתון עם משקולות על הרגליים.

<אבי פלדר: ולכן את הנושא הזה אנחנו צריכים לפתור, והפתרון יהיה באמצעות הנושא של הפרטה.

<אבי פלדר: נשאלתי שאלה לגבי ה-1,000 עובדים.

<אבי פלדר: ה-1,000 עובדים האלה, כתוצאה משינוי בטכנולוגיות, יש את הפרישה שלהם.

<אבי פלדר: זה לא שאנחנו לא היינו צריכים אותם – אלה אנשים שעבדו קשה לאורך הרבה מאוד שנים, אבל מה לעשות, טכנולוגיות השתנו, דברים משתנים.

<אבי פלדר: היום למשל כבר לא ממלאים ידנית אבקת שריפה בפגזים אלא יש מכונות משוכללות.

<אבי פלדר: עברנו לטכנולוגיות חדשות, שדורשות התמחויות שונות, ולכן יש את בעיה הזאת.

<אבי פלדר: אבל אלה עובדים שנתנו את דמם למדינה הזאת.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: בתעש, מעבר לרגיל, יש גם דברים חסויים שהם ברמה מאוד גבוהה.

<אבי פלדר: יש הרבה דברים חסויים.

ניסן סלומינסקי: מאיר, בבקשה.

<מאיר שמרה: אני לא רוצה להיכנס עוד פעם לוויכוח של איך הצרות של תעש התחילו, אני לא בטוח שזה רלוונטי.

<מאיר שמרה: אני רק אדגיש את מה שחשוב בהקשר שלי: הבקשה להזרמה כרגע.

<מאיר שמרה: אני מזכיר שבישיבה הקודמת, כאשר הייתה אמורה להיות ישיבת ועדת שרים ב-15 באוקטובר, כבר אז ציינו שאנחנו נבוא לפה עם פנייה נוספת של עוד 170 מיליון שקל עד סוף השנה, וזה מכיוון שהחלטת ההפרטה עצמה היא לא מטה קסמים שפותר את הבעיה, אלא היא רק תחילת התכנית.

<מאיר שמרה: מרגע שאנחנו מקבלים אותה אנחנו מקימים חברה שנקראת "תעש מערכות", שזו פרוצדורה לא פשוטה.

<מאיר שמרה: אנחנו עושים שם גם סקרי קרקע ו... יש שם מורכבות מפה ועד הודעה חדשה.

<מאיר שמרה: אנחנו צופים שמרגע קבלת ההחלטה תעבור שנה לפחות, ובתוך השנה הזאת, על פי הפרמטרים שאבי ציין, נעשה בין היתר גם תכנית הבראה מוסכמת, כאשר הכול כבר נמצא על המדף לפני חתימה.

<מאיר שמרה: רצינו להגיד לכם שאנחנו מתכוונים לבוא אז עם 170.

<מאיר שמרה: מן הסתם, גם ב-2014 החברה הזאת צריכה להתקיים כעסק חי, אנחנו רוצים למכור אותה כעסק חי, ואם היינו רוצים לעשות אחרת אז היינו עושים אחרת, אבל עובדה שאנחנו לא עושים אחרת.

<מאיר שמרה: ולכן - - -

ראובן ריבלין: מי שיקנה את העסק החי, הוא הרי לא יתייחס לחובות העבר, זה ברור לכולנו פה, לא צריך להשלות פה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, המדינה כבר קיבלה על עצמה את ההלוואות - - -

ראובן ריבלין: עסק חי ובלי חובות העבר.

ניסן סלומינסקי: יש הלוואות שתעש חייבת למדינה בסדר גודל של יותר משני מיליארד - - -

יעקב ליצמן: אז יכלו להביא - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בבקשה, רק שנייה, רגע... יש יותר משני מיליארד שתעש חייבת למדינה, ובוודאי שלצורך הפרטה המדינה תצטרך לספוג את הדברים האלה.

יעקב ליצמן: האם רשמו את זה כהלוואה בגלל שלא רוצים לתת את זה לחברות אחרות?

<מאיר שמרה: אם יורשה לי, אני אסביר את ההסבר הקצר, ואז אשיב לשאלות.

<מאיר שמרה: מבחינת משרד האוצר, אנחנו התכוונו ממילא להגיע לפה, אין פה שום חדש.

<מאיר שמרה: למה ההחלטה התעכבה?

<מאיר שמרה: אם היו"ר רוצה אני אסביר בדיוק את הסיבות והמניעים.

אראל מרגלית: למה אתם לא גומרים את זה?

<מאיר שמרה: ב-15 לאוקטובר ההחלטה שרשות החברות מרכזת אותה והרבה גורמים אחרים עוזרים לנו לתכלל אותה – היא הייתה מוכנה, הייתה מוסכמת על כל הגורמים, לרבות החברה וארגוני העובדים, ההסתדרות, משרד הביטחון, האוצר, המועצה לביטחון לאומי, הראל לוקר, וכל מי שצריך להיות בסיפור הזה.

<מאיר שמרה: סמוך לכך, כמה ימים לפני כן, התגלעה מחלוקת: הייתה החלטת ממשלה ב-2012 שאומרת שעם קבלת ההחלטה, 700 מיליון שקל יעברו לתקציב משרד הביטחון; אבל משרד האוצר אומר, ובצדק, שמאז הוא הזרים הרבה יותר מה-700 וזה כבר לא רלוונטי יותר, כי ההחלטה התעכבה ומאז הזרמנו כספים - - -

אראל מרגלית: אבל אז זה היה אמור להיגמר, נכון?

<מאיר שמרה: אמור.

<מאיר שמרה: אנחנו כבר ארבע שנים בוויכוחים האלה - - -

ניסן סלומינסקי: היה ויכוח על המחויבות של משרד הביטחון לרכוש מתעש.

ניסן סלומינסקי: כל פעם הייתה בעיה שנפתרה ואז צץ משהו אחר.

<מאיר שמרה: משרד הביטחון אמר שבהינתן שאין לו את ה-700, הוא לא יודע לקיים את ההתחייבות שלו לבצע הזמנות חמש-שנתיות, שהן חלק מההחלטה ולגישתנו הן חייבות להיות חלק מההחלטה אחרת אין תוחלת עסקים לתעש.

<מאיר שמרה: ומכיוון שכך, מכיוון ששני הצדדים לא הגיעו להחלטה, הדבר הזה נדחה.

<מאיר שמרה: במוצאי שבת התקיימה פגישה מרובעת אצל עמידרור, יחד עם אמיר לוי, הראל לוקר ודן הראל, וסוכם מתווה של הידברות כדי לפתור את המחלוקת ובדרך הזאת גם לקבל הסכמה של משרד הביטחון לקחת אחריות על דברים שחשוב לנו שיקרו, כמו מעבר לנגב וכדומה.

<מאיר שמרה: אנחנו רוצים שיהיה גורם שיודע לעשות את הדברים האלה ויהיה האבא והאימא של התהליך הזה.

<מאיר שמרה: ציינת את השיחה שלך אתמול עם לוקר.

<מאיר שמרה: יש הסמכה שעד תאריך גג מסוים הדבר הזה יצטרך להיות מוכרע.

<מאיר שמרה: אין סיבה שזה לא יהיה מוכרע, זה אקסוגני לתהליך, כי בתהליך הזה כבר הכול מוסכם ובאמת חבל שזה לא יקרה.

<מאיר שמרה: עדיין, אני אומר שאין קשר למשכורות של העובדים.

<מאיר שמרה: בלי קשר לשאלות כמה שוות הקרקעות ואיך ולמה, האנשים צריכים לקבל את שכרם.

<מאיר שמרה: כי תעש, לצערנו, לא תפסיק לדמם מחר עם קבלת ההחלטה, זה לא הוקוס פוקוס, יש פה תהליכים ארוכי טווח.

<מאיר שמרה: אני לא אתווכח עכשיו אם המצב הוא תולדה של שנות ה-80, ה-90 או לפני הספירה – זה המצב, נקודה, וצריך לטפל בו.

אראל מרגלית: כמה שוות הקרקעות?

<מאיר שמרה: קודם כול, גישתי כאזרח היא שהקרקעות לא שייכות לתעש, אבל בוא נשים את זה רגע בצד.

<מאיר שמרה: הן שוות לא מעט.

<מאיר שמרה: אני לא עשיתי הערכת שווי - - -

ראובן ריבלין: היה ויכוח כזה עם בזק, והוא הוכרע.

<מאיר שמרה: בזק זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אתמול הוויכוח היה בין 15 מיליארד ל-34 מיליארד.

<קריאה: הקרקעות היו שייכות לתעש.

<קריאה: הייתה מחלוקת.

<מאיר שמרה: הקרקעות לא שייכות לתעש.

<מאיר שמרה: ..

<מאיר שמרה: זו עדיין חברה ממשלתית במאה אחוז.

<מאיר שמרה: אבל כך או אחרת, הן שוות מיליארדים.

<מאיר שמרה: אם נעשה ממוצע זה יצא בערך 25 מיליארד.

אראל מרגלית: ולמה אתם לא בוחרים לקחת את הסכום הזה כנגד התקבולים או משהו כזה?

<מאיר שמרה: בסופו של יום, בתקציב המדינה יש הרבה מקורות הכנסה, ולא כולם קשורים לצד של ההוצאה.

<מאיר שמרה: כלומר, אין תמיד קשר בין ההכנסות להוצאות.

<מאיר שמרה: זה שהקרקעות של המדינה והמדינה רואה עוד 15 שנה תקבולים משיווק הקרקע, זה לא אומר ש...

ראובן ריבלין: אבל בהפרטה יכול להיות מצב שהקרקעות האלה יועברו ל - - - ?

ניסן סלומינסקי: לא, הן נשארות למדינה.

ניסן סלומינסקי: זה הסיפור.

ניסן סלומינסקי: רובי, זה שייך למדינה, זה בכלל לא במשא ומתן.

אראל מרגלית: אבל למה אתם מעכבים משכורות?

אראל מרגלית: למה אתם באים אלינו עכשיו ולא לפני שבוע?

מיכל בירן: פשוט מחזיקים את העובדים כבני ערובה של כל העניין הזה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוד רגע נחלץ אותם כולנו.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בואו ניתן - - -

אראל מרגלית: לא, אבל עומדים פה 40 מיליארד שקל בערך, שכל אחד מאיתנו יודע איך לממן את זה, אבל את העובדים משאירים.

אראל מרגלית: .. אני לא מבין את האסטרטגיה.

ניסן סלומינסקי: אראל, שנייה, בוא ניתן למוזמנים שנמצאים פה לסיים את הסקירה הקצרה שלהם, ואז חברי הכנסת ידברו.

<מאיר שמרה: אני אישית חושב שהנושא של העובדים הוא חרב פיפיות.

<מאיר שמרה: לטעמי הוא אף פעם לא שירת את אלה שחשבו שהוא כלי במערכת הזאת, ואני מקווה שכולם במדינה חושבים ככה.

<מאיר שמרה: לצערי, הדברים האלה מעת לעת זורמים קצת לא נכון.

<מאיר שמרה: יכול להיות שהיינו צריכים להגיע לפה שבוע קודם.

<מאיר שמרה: אני אישית מצר על כך.

<מאיר שמרה: אבל כך או אחרת אנחנו פה עכשיו.

יעקב ליצמן: אני מציע שנצביע עכשיו ואחר כך כל אחד יגיד מה שיש לו.

<קריאות: כן, זה יחסוך זמן.

ניסן סלומינסקי: אז נעשה הצבעה ואחר כך נשמע.

חמד עמאר: אני מתנגד.

יצחק כהן: לי יש רק שאלה.

ניסן סלומינסקי: לא, אחר כך.

יצחק כהן: רק שאלה.

יצחק כהן: למה אתם מבקשים הלוואה?

<מאיר שמרה: רציתי לענות על זה לרובי.

<מאיר שמרה: אנחנו לכאורה – לכאורה – כשמדובר בהלוואה לא היינו חייבים להגיע לוועדת כספים.

<מאיר שמרה: אבל מכיוון שאנחנו יודעים מראש שזו הלוואה רק בספרים, כי בפועל היא הלוואה שלא תוחזר, אז אנחנו יודעים שזו השקעה בהון מניות.

<מאיר שמרה: ולכן אנחנו באים מראש, כדי להסיר ספק.

<קריאה: איפה אפשר לקבל הלוואת שלא מוחזרות?

מיכל בירן: טייקונים וכספי הפנסיה שלנו.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני מקבל - - -

יצחק כהן: אז למה אתם לא מציינים את זה במסמך?

<מאיר שמרה: נכון.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מקבל את ההצעה שהוצעה פה.

ניסן סלומינסקי: ניתן לחמד לשאול, אחר כך נצביע, ואחר כך שאר הנציגים ידברו.

חמד עמאר: יש את החוק של ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני בדקתי כמה עובדים דרוזים יש בתעש, והתברר לי שזה אפס.

חמד עמאר: אני לא יודע למה מתוך 3,700 עובדים אתם לא יכולים להחזיק עובד דרוזי אחד.

חמד עמאר: אמנם יש דברים סודיים שעושים שם, אבל הדרוזים - - -

<איציק יהודה: סליחה, סליחה, יש לנו עובדים דרוזים.

חמד עמאר: כמה עובדים דרוזים יש לך?

<איציק יהודה: קודם כול, יש לנו 3,400 עובדים ולא 3,700.

<איציק יהודה: יש לנו לפחות 35 עובדים היום - - -

חמד עמאר: לפי הנתונים שיש לי, יש שישה עובדים - - -

<איציק יהודה: ממש לא.

<אבי פלדר: אנשי אבטחה הם עובדי תעש, בפירוש.

<אבי פלדר: כך אני רואה אותם.

<אבי פלדר: אנחנו משלמים להם משכורת.

<איציק יהודה: כן, הם עובדי תעש, יש להם הסכם עם ה - - -

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, די, אתם רואים מה אתם עושים?

חמד עמאר: אני יכול לקבל את הרשימה?

חמד עמאר: אני מקבל עדכון אחד בשנה.

חמד עמאר: בעדכון שקיבלתי יש שישה עובדים.

<אבי פלדר: בצפון.

חמד עמאר: לא, לא שם.

חמד עמאר: בתעש אומרים שיש שישה עובדים של תעש - - -

<אבי פלדר: - - -

חמד עמאר: אל תתווכח איתי, תביא לי את הרשימה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הוא יביא לך את הרשימה.

חמד עמאר: לכן אני אומר שלא יכול להיות מצב כזה שכשאני בודק את ההעסקה של העובדים בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: .. יש חברה אחת של 12,000 עובדים ואין לה אפילו עובד אחד.

חמד עמאר: אפילו לא אחד.

חמד עמאר: אני מדבר על התעשייה האווירית, 12,000 עובדים.

חמד עמאר: היום יכול להיות טייס דרוזי, אבל הוא לא יכול לעבוד בחברה?

חמד עמאר: יכול להיות מח"ט גולני אבל לא יכול להיות עובד?

חמד עמאר: אני מבקש דיון בנושא הזה, אנחנו רוצים לקיים דיון על ההעסקה של הדרוזים בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני אצביע בעד, כי אני רוצה שהעובדים יקבלו את המשכורות.

חמד עמאר: חברי הכנסת שאלו למה אנחנו מחכים עד עכשיו, למה שהעובדים לא יקבלו בזמן את המשכורות שלהם.

חמד עמאר: אבל אני מבקש מהמנכ"ל שייקח את זה בחשבון, ואני מבקש בישיבה הבאה את הרשימה, לא של עובדי קבלן אלא רשימה של עובדים שמקבלים משכורת מתעש ועתידים לקבל פנסיה מתעש.

אראל מרגלית: זו הערה חשובה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, לפני שניתן לאחרים לדבר, נעשה את ההצבעה.

ניסן סלומינסקי: זה אמנם נראה משונה אבל אנחנו מצביעים קודם כי אנחנו רוצים שהעובדים יקבלו משכורת.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בגלל המטרה של הכסף זה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נמשיך לשמוע את הדברים.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את העמדת ההלוואה לתעש, חברת התעשייה הצבאית בישראל, בשווי של 70 מיליון שקל לצורך משכורות בלבד?

ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד אישור ההלוואה – פה אחד ההלוואה אושרה פה אחד.

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: רצינו בזה להביע את עמדתה של ועדת הכספים שמשכורות זה דיני נפשות, ולכן בלי קשר להמשך הדיון, אנחנו נותנים את זה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: נמשיך.

ניסן סלומינסקי: משרד הביטחון?

<צחי מלאך: אנחנו בעד לאשר את ההלוואה הזאת, על מנת למצות את הדיונים שיהיו עד ל-27 בחודש.

<צחי מלאך: ואם לא נגיע להסכמה, נכבד כל החלטה של ראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

מיכל בירן: אתה בכל זאת יכול להוסיף איך הגענו למצב שאתם משתמשים בעובדים כבני ערובה?

<צחי מלאך: אנחנו לא משתמשים בעובדים כבני ערובה.

<צחי מלאך: כל מה שתואר פה הוא נכון, לא היה פה משהו שמישהו עשה בכוונה.

<צחי מלאך: אנחנו מקווים להגיע לפתרון.

אראל מרגלית: הם פשוט לא גומרים את העסקה.

אראל מרגלית: הם כבר חמש פעמים החליטו לגמור את העסקה, אבל הם לא גומרים את העסקה.

ניסן סלומינסקי: כבר אמרתי בהקדמה שאני עצרתי את זה לשבוע, כדי שיגמרו את העסקה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: לא גומרים את העסקה – לא עולה.

ניסן סלומינסקי: יש התחייבות של ראש הממשלה שהעסקה נגמרת, ואכן זה עולה עכשיו.

מיכל בירן: אז אתה החזקת את - - - ?

ניסן סלומינסקי: לשבוע.

ניסן סלומינסקי: אבל אמרתי להם שאם הם לא - - -

מיכל בירן: לא נורא, כי בשבוע הזה הילדים שלהם לא היו צריכים לאכול - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא שבוע.

ניסן סלומינסקי: לי אמרו שהמשכורות האלה צריכות להיות משולמות ביום שלישי.

ניסן סלומינסקי: ככה האוצר אמר לי.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אמרתי שאם למשרד הביטחון ולאוצר לא אכפת והם לא גומרים את העניין, אז גם לנו לא אכפת.

מיכל בירן: לנו כן אכפת.

ניסן סלומינסקי: אכפת, עובדה שאישרנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל הם צריכים לגמור את זה, כדי שלא יהיה מצב כמו ארבע שנים אחורה - - -

ראובן ריבלין: בחודש הבא יהיה אותו דבר אם הם לא יגמרו.

ניסן סלומינסקי: אין "לא ייגמר".

ניסן סלומינסקי: ייגמר.

ניסן סלומינסקי: אם לא ייגמר – לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: התחייבות כזו – אני לא מדמיין לעצמי אפילו שהיא לא תמומש.

ניסן סלומינסקי: איציק, בבקשה.

<איציק יהודה: בשביל לא לשעמם, אני לא אתחיל בהיסטוריה של שנת 1990, אבל אני אתחיל בשנת 2002, שזה בסך הכול 12 שנה מהיום.

<איציק יהודה: החליטו לעשות תכנית הבראה לתעשייה הצבאית.

<איציק יהודה: בתכנית ההבראה הזאת אמרו "בואו נסדר את החברה, נוציא אנשים לגמלאות, נוציא לפרישה מוקדמת, העובדים יוותרו על שכרם" – הם ויתרו על 11% משכרם למשך ארבע שנים – "ולא יהיו קידומים בחברה – והחברה תבריא ותפרח".

<איציק יהודה: בשנת 2005 החליטו שהתכנית נכשלה.

<איציק יהודה: העובדים תרמו את כספם, סדר גודל של 400 מיליון שקל, אבל התכנית נכשלה, ואין מה לעשות אלא ללכת להפרטה.

<איציק יהודה: ובאוגוסט 2005 ממשלת ישראל החליטה להפריט את התעשייה הצבאית בחלקים.

<איציק יהודה: אני, כיושב-ראש ארגון, התנגדתי להפרטה, ואני מתנגד לה גם היום מבחינה אידיאולוגית.

<איציק יהודה: אמנם אתם רואים בעיתונים שאני רוצה לגמור את ההפרטה, אבל אני מתנגד לה.

<איציק יהודה: אבל בלית ברירה, במשך כל שנות הסבל, והטעויות של משרד הביטחון, והטעויות של משרד האוצר, שלא משלמים שכר לעובדים והעובדים לא מקבלים את ההסכמים של המגזר הציבורי, לא ב-2008 ולא ב-2011, למרות שכל המשק מקבל את זה ובטח שגם המשרדים הממשלתיים...

<איציק יהודה: חודש בחודש, במשך שנים, אנחנו, כמו עניים בפתח, עומדים בפני ועדות כספים, בפני שרים, בפני חברי כנסת, בפני מפלגות, בפני כל הציבור, כדי לשלם את השכר של העובדים שעובדים.

<איציק יהודה: וכל העובדים עובדים.

<איציק יהודה: נשאלה פה שאלה באיזה גילאים יוצאים עובדים.

<איציק יהודה: חברת הכנסת, גם מי שיוצא בגיל 55 – האנשים האלה עבדו 30 שנה עם חומרים כימיים, עם פצעים על הידיים.

<איציק יהודה: חשוב לבדוק פעם את מקרי הסרטן שהיו לנו בתעשייה הצבאית, בתקופות האחרונות, כאשר ישנם כבר כל אמצעי הבטיחות.

<איציק יהודה: אלו אותם עובדים שצריכים לצאת לפרישה.

<איציק יהודה: נלחמנו נגד ההפרטה.

<איציק יהודה: ניסינו להבריא את החברה בכל האמצעים.

<איציק יהודה: אני, כיושב-ראש הארגון, הסכמתי לעשות איחוד בין מפעלים כדי לצמצם את העלויות.

<איציק יהודה: אבל, קחו בחשבון שבשנים האחרונות לא פרש עובד אחד – כולם פורשים בגיל 67.

<איציק יהודה: ועובד עייף, שעובד עם אותם חומרים שאני אומר, התועלת שלו יורדת.

<איציק יהודה: אבל העלות שלו נשארת אותו הדבר.

<איציק יהודה: ולכן נכנסנו לבור עמוק יותר.

<איציק יהודה: כאשר אני ראיתי שהאופציה היא לפרק את החברה ולמכור אותה בחתיכות, כאשר ראיתי שאין לנו אפשרות להבריא יותר, הסכמתי לשכנע את 3,400 העובדים שאני מוכן ללכת להפרטה ולעשות הנפקת מניות ביחד עם הממשלה.

<איציק יהודה: כך התחיל התהליך.

<איציק יהודה: ואכן, אמרו 25% הנפקת מניות.

אראל מרגלית: מתי זה היה?

<איציק יהודה: זה היה לפני שנתיים וחצי בדיוק.

<אבי פלדר: זה היה לפני חמש שנים.

<אבי פלדר: אנחנו באנו לרשות החברות עם הצעה.

<אבי פלדר: חמש שנים.

<איציק יהודה: אבי, בתאריכים אני זוכר יותר טוב ממך.

<איציק יהודה: דורון כהן אמר שאי אפשר להנפיק את החברה הזאת.

<איציק יהודה: שלא יכולים להנפיק חברה.

<איציק יהודה: הוא נתן את הסיבות הכלכליות שלו.

<איציק יהודה: אנחנו היינו מוכנים ללכת לסופו של תהליך.

<איציק יהודה: ועוד פעם, בדרכי שכנוע.

<איציק יהודה: הרי קשה לשכנע עובדים – עובדים אוהבים את הבית הממשלתי, אני גלוי ואמיתי, בבית הממשלתי המשכורת תמיד בטוחה.

<איציק יהודה: אמנם זה לא ככה, אבל זה נמצא עדיין אצלנו בראש.

<איציק יהודה: ואז אמרו "ל-51% מניות אתם מסכימים?".

<איציק יהודה: אנחנו מסכימים.

<איציק יהודה: ואז: "הפרטה מלאה, אתם מסכימים?".

<איציק יהודה: אנחנו מסכימים.

<איציק יהודה: ובחודשים שאני מדבר אתכם אין משכורת או יש עיכובים במשכורת.

<איציק יהודה: ו-60% מהאוכלוסייה מרוויחים 6,000 שקל, שזו בושה וכלימה לממשלת ישראל.

<איציק יהודה: אחרי 30 ו-35 שנה.

<איציק יהודה: בייחוד עובדי הייצור.

<איציק יהודה: אלה האוכלוסיות, ויש לי את התלושים, והבאתי אותם למספר ועדות כדי שיראו בעיניים.

ראובן ריבלין: עובדי ייצור?

חמד עמאר: 6,000 שקל?

<איציק יהודה: כן.

<איציק יהודה: אחרי 35 שנה.

ראובן ריבלין: זה עוד יותר גרוע.

ראובן ריבלין: אדם שעובד כל כך הרבה שנים מקבל משכורת של 6,000 שקל?

ראובן ריבלין: והוא גם עובד ייצור?

ראובן ריבלין: משונה בעיניי ביותר.

ניסן סלומינסקי: איציק, תמשיך.

<איציק יהודה: המשכנו את התהליך והגענו למצב שבו אמרו "אוקיי, אתם תהיו מוכנים להפריט את כל תעש ביחד?".

<איציק יהודה: אמרנו "הולכים על זה".

<איציק יהודה: בלית ברירה הולכים על זה, כדי להבריא את תעש.

<איציק יהודה: העובדים העייפים, ככה אני קורא להם, לא המיותרים – העייפים, הפצועים, הם יפרשו - - -

חמד עמאר: סליחה שאני קוטע אותך.

חמד עמאר: אתה רוצה לשלוח מישהו לפנסיה עם 6,000 שקל אחרי 35 שנה?

<איציק יהודה: סליחה, איזה ברירה יש לי?

<איציק יהודה: עם 6,000 שקל?

<איציק יהודה: עם 4,000 שקל.

<איציק יהודה: הוא מרוויח 6,000, אבל יוצא לפנסיה עם 4,000.

<איציק יהודה: זה הפנסיות שידברו עליהן תכף בעיתונים.

עליזה לביא: תגיד, מה הפער בין משכורת של מנכ"ל אצלכם לבין משכורת של...? אני לא מצליחה להבין לאן הולכות כל המשכורות האלה.

<איציק יהודה: סליחה, משכורות מנכ"לים זה לפי...

עליזה לביא: אני רוצה להבין את הפער.

עליזה לביא: מה אחוז הפער בין משכורת מנכ"ל למשכורת של הפועל שהרגע דיברת עליו?

<איציק יהודה: משכורות המנכ"ל גלויות במשק, הן בסדר גודל, אם אני לא טועה, של 45,000 שקל היום.

<איציק יהודה: את יכולה לעשות את החשבון.

<מאיר שמרה: אם אתם רוצים שאני אעזור לכם בנתונים אובייקטיביים – אני פה.

חמד עמאר: עכשיו אני שמעתי שהעובדים האלה עולים בערך 250 מיליון שקל בשנה.

חמד עמאר: אני שומע עכשיו 6,000 שקל – זה שישה מיליון שקל.

עליזה לביא: אתה בטוח שעכשיו אתה רוצה שהדרוזים יבואו לעבוד?

<איציק יהודה: רבותיי, הנתונים - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, רגע - - -

<מאיר שמרה: השכר הממוצע של עובדי תעש הוא 14.5 אלף שקל.

עליזה לביא: אז איך אנחנו מדברים על המשכורות האלה?

<איציק יהודה: תנו לי לגמור לדבר.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, תנו לאיציק לדבר.

<איציק יהודה: אני רוצה להבהיר פעם אחת ולתמיד, שכל המדינה תדע - - -

עליזה לביא: איך עומד הממוצע - - -

<מאיר שמרה: השכר הממוצע של עובדי תעש הוא 14.5 אלף שקל.

עליזה לביא: אז איך זה מסביר את הפער?

<איציק יהודה: אני דיברתי על 60% מהאוכלוסייה.

<מאיר שמרה: אני לא רוצה עכשיו לצייר את העובדים כמסכנים או לא...

<מאיר שמרה: אנחנו מדברים על תכנית הבראה שבה אף אחד לא יקבל 6,000 שקל.

<מאיר שמרה: מדובר פה על משכורת אחרונה, דהיינו, העובדים שיצאו לפנסיה מוקדמת, ולא רק מוקדמת, יזכו לתנאים הולמים, בלשון המעטה.

<מאיר שמרה: אז בואו לא נהפוך את הדברים ל...

<איציק יהודה: מאיר, עם כל התוספת, יש לנו עדיין הרבה מאוד עובדים - - -

עליזה לביא: אני לא מבינה, כל הנתונים שהוא נותן לנו זה כדי להציג איזשהו מיצג לקראת הפנסיה?

עליזה לביא: אני לא מבינה.

<מאיר שמרה: אני לא יודע.

<מאיר שמרה: אני יודע את הנתונים כגורם אובייקטיבי מהאוצר, מרשות החברות.

<מאיר שמרה: אני מטפל בחברה הזאת, אני מכיר את הנתונים.

<מאיר שמרה: אם זמירה ואבי רוצים לסתור אותי – הם פה.

<מאיר שמרה: ואתם כבר הצבעתם, כך שאני לא מחפש ליצור אהדה, אלא רק כדי לשים את הדברים על דיוקם.

<איציק יהודה: - - -

עליזה לביא: ניסן, אז למה זה נועד?

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, תנו לו לסיים את הדברים, ואז מי שירצה ישאל.

<איציק יהודה: פעם אחת שהדברים יבואו בצורה ברורה.

<איציק יהודה: אני ממשיך.

<איציק יהודה: ולכן הסמכנו לתהליך של להוציא 1,170 עובדים.

<איציק יהודה: אגב, חלקם בכפייה, שלא תחשבו שזה תהליך קל.

<איציק יהודה: אבל אני רוצה להגיד לכם שהתעשייה הצבאית תישאר עם 50% מהעובדים שלה.

<איציק יהודה: מדוע?

<איציק יהודה: כי תוך כדי משא ומתן, כאשר גמרנו הכול, משרד הביטחון, שתי יחידות מסוימות, שהן חשובות למדינה, הוא החליט שהוא לא רוצה שהן יהיו בידיים פרטיות.

<איציק יהודה: המספר היה בהתחלה 25 עובדים, הוא גדל ל-90 עובדים – זה היה משא ומתן – והוא גדל עוד והגיע למצב שהיום 380 עובדים בנוסף ל-1,1170 יעזבו את תעש, ותוקם יחידת סמך.

<איציק יהודה: כך אמרו לנו בהתחלה.

ראובן ריבלין: אבל חלק יפרשו וחלק יועסקו במקום אחר?

<איציק יהודה: כן, יחידת סמך.

<איציק יהודה: הסכמנו ליחידת סמך.

<איציק יהודה: עברו חודשיים, אנחנו עוד פעם בתהליך, וכבר היינו פה בוועדה, וגמרנו הכול.

<איציק יהודה: אבל פתאום באו אלינו, להסתדרות ונציגות העובדים, ואמרו לנו: לא, אנחנו לא מסכימים ליחידת סמך, אנחנו רוצים להקים חברה ממשלתית.

<איציק יהודה: היה קשה מאוד לשכנע את אותם עובדים ששכנעתי כבר ליחידת סמך, אבל שכנענו אותם, ויש עכשיו חברה ממשלתית.

<איציק יהודה: בחברה הממשלתית יהיו כ-380 עובדי תעש.

<איציק יהודה: תעש נטו - - -

ראובן ריבלין: כל העובדים שיעברו לחברה - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, רבותיי, תנו לו לסיים.

ראובן ריבלין: - - כולם גוררים את כל הזכויות שלהם?

<איציק יהודה: אמת ויציב.

<איציק יהודה: עם אותם הסכמים של תעש.

<איציק יהודה: אנחנו בתעש נישאר עם 1,500 עובדים.

<איציק יהודה: ואם לא תהיה קליטה, למרות כל תכניות ההבראה ולמרות כל ההפרטה הנחמדה, תעש תתמוטט.

<איציק יהודה: כי חייבת להיות גם קליטה.

<איציק יהודה: כשיוצאת מסה של עובדים, צריך לקלוט אחרים במקומם.

<איציק יהודה: אנחנו נמצאים בנקודת זמן שאנחנו גמרנו הכול.

<איציק יהודה: כל אגפי משרד האוצר וכל משרד הביטחון אמרו: העובדים בסדר גמור.

<איציק יהודה: אני שומע את זה כבר כמה חודשים, "אתם בסדר גמור, גמרתם את ההסכמים ואין שום בעיה איתכם".

<איציק יהודה: אבל העובדים שלי כל הזמן צועקים: עובד לא מקבל תוספת שכר 13 שנה.

<איציק יהודה: מישהו מכם מודע למה שאני מדבר?

<איציק יהודה: 13 שנה.

<איציק יהודה: ישנו פה המנכ"ל והסמנכ"לית לכספים.

<איציק יהודה: לא מקבלים תוספת שכר, כאשר המשק מקבל 5%, ועוד 7.25 או 6.25, ובינואר יקבל את התוספת של האחוז.

<איציק יהודה: וגם אין קידומים בדרגות.

<איציק יהודה: אין דבר כזה דרגות – לא טכנאי, לא מהנדס, לא פועל ולא אומן.

<איציק יהודה: אף אחד מהם לא מקבל תוספות שכר 13 שנה.

<איציק יהודה: והגענו לנקודה שעובדים אומרים לי: בואו נגמור כבר, בלתי אפשרי יותר לחיות ככה.

<איציק יהודה: אז אנחנו באנו, וסוף-סוף, ב-15 באוקטובר – ועדת שרים לענייני הפרטה.

<איציק יהודה: הדבר הנהדר הזה, הפרטה – שמישהו בסוף יקנה את תעש בנזיד עדשים.

<איציק יהודה: אבל ב-15 באוקטובר, יומיים או שלושה לפני זה, פתאום אומרים לנו שיש ויכוח בין משרד הביטחון למשרד האוצר – שלא נוגע ישירות להסכמים של העובדים – על 700 מיליון שקל.

<איציק יהודה: ואני יושב וחושב: רגע, כולם מדברים על הפרטה של ארבעה מיליארד שקל, ומאיר שמרה מזלזל באדמות רמת השרון, ששוות 40 מיליארד שקל – לפחות 40,000 יחידות דיור, כאשר יש כבר תכנית מתאר ל-23,000 יחידות דיור – אבל פה מדברים איתנו על 700 שבגללם ההפרטה תקועה והעובדים לא מקבלים שכר מיום שישי.

<איציק יהודה: מישהו פה לא יודע להפריד.

<איציק יהודה: הממשלה אימפוטנטית.

<איציק יהודה: זה בלתי הגיוני מה שקורה פה.

<איציק יהודה: איך יכול להיות שמישהו לא חושב...

<איציק יהודה: רק מהרווחים הכלואים, במקום להוריד לזה לזה ולזה, תגמרו עם ה-700 מיליון שקל האלה.

<איציק יהודה: איך יכולים להחזיק את המצב בצורה כזאת ולאף אחד לא אכפת?

<איציק יהודה: "ידונו ביניהם", "ישבו בשבוע הבא".

<איציק יהודה: ..

<איציק יהודה: כבוד היושב-ראש, אני מבטיח לך שהם לא יגמרו, הם יחכו להכרעה של ביבי.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, עד ה-27 העסק גמור.

ניסן סלומינסקי: אחרת.

ניסן סלומינסקי: .. לא רוצה להגיד אחרת.

ניסן סלומינסקי: לא יגיעו לזה.

<איציק יהודה: אחרת זה יכול להתעכב בגלל בעיה אחרת.

ניסן סלומינסקי: אני ישבתי אתמול עם כולם, כולל איתו.

ניסן סלומינסקי: אחרת לא הייתי...

ניסן סלומינסקי: זה השוט היחיד שהיה לי.

ראובן ריבלין: גם ה-700 מיליון שאתה מדבר עליהם, שאתה לא יודע בדיוק את הפרטים, גם הם יצטרכו להיות מוכרעים עד השבוע האחרון של דצמבר, אני אומר לך.

ראובן ריבלין: אני בכלל חושב שהדיון הזה צריך להתקיים בוועדה המשותפת - - -

ניסן סלומינסקי: עד ה-27 זה ייגמר.

ראובן ריבלין: - - - אם יהיה יושב-ראש של ועדת החוץ והביטחון.

ניסן סלומינסקי: בלי קשר.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על ההפרטה הזאת.

ראובן ריבלין: - - - יושב-ראש לוועדת החוץ והביטחון זו בעיה.

ראובן ריבלין: ..

ראובן ריבלין: אתה היושב-ראש העמית.

ראובן ריבלין: אבל החוק שונה:

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה - - -

ניסן סלומינסקי: זה לא שהחוק שונה, זה בגלל בקשה ספציפית של יושב-ראש הוועדה הנוכחי, שמפני כבודו ויתרתי על הדבר.

ראובן ריבלין: אבל כרגע זה המצב.

<איציק יהודה: חבר הכנסת רובי, אני כבר לא מאמין שזה ייגמר.

<איציק יהודה: אני גם לא מאמין שב-27 זה ייגמר.

<איציק יהודה: אתה יודע למה?

<איציק יהודה: כי כבר אמרו לי "גמרנו" כבר 20,000 פעם.

ניסן סלומינסקי: איציק, תודה.

<איציק יהודה: שימו לב: אין עוד חברה ממשלתית במשק שמוכנה ללכת להפרטה בצורה שאנחנו רצינו – בניגוד לאידיאולוגיה שלנו.

<איציק יהודה: אנחנו רוצים לגמור, רוצים שתיגמר ההפרטה.

<איציק יהודה: אין כזה דבר, לא קיים כזה דבר.

<איציק יהודה: ולא יודעים להעריך את זה.

ניסן סלומינסקי: יודעים.

<איציק יהודה: לא יודעים להעריך את זה.

<איציק יהודה: כי אם החזיקו אותנו מיום שישי בלי כסף.

<איציק יהודה: ..

<איציק יהודה: מה זה בלי כסף?

<איציק יהודה: כל כך קשה היה למצוא את המשכורת?

<איציק יהודה: אז למה להחזיק את העובדים ככה?

<איציק יהודה: ומה אם מחר בבוקר, אחרי שיחליטו על ה-700 מיליון שקל, נחליט שאנחנו לא רוצים להפריט כי לא מתאים לנו?

<איציק יהודה: פעם אחת גם לנו לא מתאים.

<איציק יהודה: למה שאנחנו כל הזמן נתפוס את הכדורים ולא פעם אחת גם נזרוק אותם?

<איציק יהודה: כי אנחנו פראיירים.

ניסן סלומינסקי: טוב, אחרי שכולם דיברו, בואו נעשה את זה קצר.

ניסן סלומינסקי: רובי, ואחר כך אראל, חמד, שמעון ומיכל.

ניסן סלומינסקי: אבל תנסו לקצר.

ראובן ריבלין: אני אקצר מאוד.

ראובן ריבלין: אני ביקשתי שנצביע לפי שנאמר את דברינו משום שאני יודע באיזה נושא עדין אנחנו עוסקים.

ראובן ריבלין: וצריך לומר לחברת תעש, שהיא מתפארת עם ישראל, שימים חלפו ועברו מאז שהיה תעש בבית הכרם.

ראובן ריבלין: פעם תעש היה בתוך ערים, מהטעם הפשוט שבלי תעש לא היינו יכולים לקיים את ביטחוננו.

ראובן ריבלין: אבל דברים משתנים היום, וצריך להבין את זה.

ראובן ריבלין: והנושא של ההפרטה, שגם הוא בעיניי עדיין צריך עיון...

ראובן ריבלין: אבל כנראה שאין ברירה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם שבשנים הקרובות, לפחות כפי שאני רואה אותן, מלבד השינוי בשדה המערכה האמיתי, אני יודע שמשרד הביטחון יעמוד בלחצים גדולים ביותר מהמערכת האזרחית, שתדרוש קיצוצים, ומי שייפגע בראש ובראשונה, מלבד צה"ל, יהיו גם אתם.

ראובן ריבלין: ולכן אתם צריכים, בתעצומות נפש רבות, להשיג את הדבר שיהיה הכי טוב בשביל כל אותם עובדים, שאני אומר לכם שכל חייהם הוקדשו לתעש והיום הם נזרקים.

ראובן ריבלין: ולכן ביקשתי שנאשר את העניין הזה.

ראובן ריבלין: אבל הדברים הם לא פשוטים.

ראובן ריבלין: היום אנחנו לא יכולים לשמר דבר כמוזיאון.

ראובן ריבלין: ויכול להיות שבעתיד לבוא זה גם יהיה בתעשיות מתוחכמות אחרות.

ראובן ריבלין: אני יודע כמה אתם חשובים, אבל קחו בחשבון שלא צריך לעשות שום קושי כדי למצוא את הדרך שבה תאפשרו לתעש להמשיך באותן פעולות שהיא עתידה לעשות, מתוך ביטחון כלכלי מוחלט לעובדים שלה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכל הנושא הזה יבוא עוד פעם לשולחננו.

ראובן ריבלין: בהחלט יכול להיות מצב שבו אתם תחדשו את הבקשה שהגשתם היום גם בחודש דצמבר.

ראובן ריבלין: אני מציע למערכת החברות הממשלתיות לקחת בחשבון שבכל מה שקשור לעובדים, עד אשר יוכרע גורלם, אנחנו נהיה לטובת העובדים.

ראובן ריבלין: לא חשוב אם זה פטרון סוציאליסטי או איזה פשיסט ימני – אנחנו בעד העובדים.

ראובן ריבלין: כולנו.

ראובן ריבלין: כי העובדים הם לרוחב הלוח, הם שייכים לכולנו.

ראובן ריבלין: ולכן אני מציע לכולם לקחת את העניין בזהירות.

ראובן ריבלין: אני שמחתי לשמוע שגם לוקר נכנס לעניין, ואני מקווה שזה ייפתר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אראל.

אראל מרגלית: אני מסכים עם חברי רובי וגם שמח על זה שקודם כול הצבענו – אופוזיציה קואליציה, זה בכלל לא משנה.

אראל מרגלית: מה שיש פה זאת סאגה, ואתם הצגתם חלק מאוד קטן ממנה.

אראל מרגלית: קודם כול, צריך לתת תמיכה לעובדים.

אראל מרגלית: דבר שני, צריך להכיר בעבודה שאנשים עשו במשך שנים, וכמו שרובי אמר, החזיקו פה ביטחון של מדינה.

אראל מרגלית: אנשים היו בנויים עליהם.

אראל מרגלית: וצריך לתת תודה על זה.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר משהו לגבי ההתנהלות הממשלתית עם החברות שלה.

אראל מרגלית: אנחנו רואים את זה בחברת החשמל ואנחנו רואים את זה פה.

אראל מרגלית: ברור שיש עניינים, אבל אי אפשר לקחת את החברות הממשלתיות, שלנו, ולנהל את התהליכים... וחלק מההחלטות הן החלטות קשות, לא פשוטות, ובחלק מהחברות אתם עושים דברים מדהימים.

אראל מרגלית: ..

אראל מרגלית: וברור שחלק מהחברה יעיל יותר וחלק יעיל פחות.

אראל מרגלית: אבל, חברת החשמל, בגלל שינוי מחירי הדלק, המדינה, אנחנו, החלטנו שאנחנו נכניס אותה.

אראל מרגלית: .. ויש ויכוח כזה או אחר לגבי עובדים... 70 מיליארד שקל גירעון.

אראל מרגלית: מאיר, אנחנו חייבים להפסיק להתנהל ככה.

אראל מרגלית: אתה מופקד על הנכס הזה בשם המדינה.

אראל מרגלית: אי-שם החליטו על איזושהי אסטרטגיה, גייסתם את העובדים לתוך הסיפור הזה, עשיתם את ההחלטות הקשות לגבי חלק מהדברים שמתאימים יותר ופחות, סיננתם דברים – מאה אחוז, אבל עכשיו תפעלו.

אראל מרגלית: כי אחרת משאירים אנשים.

אראל מרגלית: ..

אראל מרגלית: תראו מה קורה ב"הדסה": משאירים אנשים תלויים.

אראל מרגלית: גם אם רוצים לקבל החלטת הבראה קשה, גם אם רוצים לקבל החלטות קשות.

אראל מרגלית: ..

אראל מרגלית: זה מאוד לא פשוט, יש ויכוח, ובסופו של דבר מקבלים החלטות, אבל אז משאירים אנשים תלויים במשך חודשים בלי משכורות.

אראל מרגלית: גם היעילות שלהם, גם העתיד שלהם, החיים שלהם, חיי המשפחה שלהם – זה הולך לאיבוד.

אראל מרגלית: כי לא ברור מה קורה.

אראל מרגלית: ואנחנו מושכים אנשים ככה במשך כל כך הרבה שנים.

אראל מרגלית: אין ספק שיש מצוינות מדהימה בתוך החברה הזאת – תראו מה הם עשו השנה.

אראל מרגלית: גם אין ספק שיש לחברה הזאת נכסים אדירים, ואין ספק שהעובדים התגייסו כבר מזמן כדי לפתור את העניין.

אראל מרגלית: אז קחו את.

אראל מרגלית: .. אתם המקצוענים, אנחנו סומכים עליכם.

אראל מרגלית: ואנחנו מוכנים לעזור, אנחנו מוכנים להיכנס לחלק מהישיבות, אנחנו מוכנים לדבר עם האנשים באוצר – אבל תקבלו החלטות.

אראל מרגלית: קחו את האחריות.

אראל מרגלית: אני מבין שיש ויכוחים לגיטימיים בין משרד הביטחון לבין משרד האוצר, אבל בסופו של דבר את הוויכוח הזה אפשר לגמור.

אראל מרגלית: אז בוא נגמור אותו ונזוז הלאה.

ניסן סלומינסקי: חמד?

חמד עמאר: רק נושא אחד שהפריע לי: זה שהיו אמורים לקבל את המשכורות ביום שישי ואנחנו כבר ביום רביעי היום והם עוד לא קיבלו – אני יודע שאנשים בונים את החודש על המשכורת.

חמד עמאר: אז ברגע שאתה דוחה אותו כמעט בשבוע, בזמן שיכולנו לעשות את זה לפני – אני מקווה שלא נגיע עוד פעם לדבר כזה, אבל אם דבר כזה יקרה עוד פעם אני מבקש שלא יהיה מצב שהם יצטרכו לחכות שבוע ימים בשביל לקבל את המשכורות שלהם.

חמד עמאר: אני מקווה שלא נגיע לזה עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: שמעון?

שמעון סולומון: האמת שכל הדברים נאמרו, אבל בדיונים מסוג כזה אני מרגיש שאלה דיונים עם אקדח על הרקה.

שמעון סולומון: הרי מדובר על משכורות, ואתה לא יכול לא לאשר את זה.

שמעון סולומון: אי אפשר לפעול אחרת.

שמעון סולומון: אבל כשאתה שומע את הדיונים, גם בפעם הקודמת וגם עכשיו, אתה רואה שמשהו חולה בהתנהלות, משהו מקולקל, הדברים לא מתנהלים נכון.

שמעון סולומון: אנחנו שמענו בדיון הקודם שיש עובדים שלא נחוצים אבל מכוח כל מיני הסכמים אסור לפטר אותם, והם נמצאים שם מבלי שהמערכת יכולה לעשות משהו.

שמעון סולומון: השאלה האם הוועדה יכולה, מעבר לטיפול הקוסמטי של לאשר ברגע האחרון, לעשות משהו שהוא מעבר לזה.

שמעון סולומון: אנחנו חברי כנסת, אתה יושב-ראש – האם אנחנו יכולים לקחת את זה לא רק בשעת משבר כשצריך לשלם משכורות.

שמעון סולומון: .. זה משהו שהוא לא בריא, לא נכון.

שמעון סולומון: יש פה הרבה חברי כנסת, אני לא רוצה שנתרגל להתנהלות הזאת.

שמעון סולומון: האם אנחנו יכולים לעשות מעבר לזה, כדי שבבעיה הזאת אנחנו נדחף לפתרון קבע?

שמעון סולומון: יש החלטות, אתה שומע, יש הרבה החלטות.

שמעון סולומון: אבל החלטות לא מתבצעות, החלטות משתנות, משתנים דברים.

שמעון סולומון: ולכן אני חושב ש - - -

ראובן ריבלין: אם שר האוצר או אחד מהשרים מוכנים שההכרעות שלהם יעברו אלינו, אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: רובי, שנייה.

<קריאות: - - -

ראובן ריבלין: אני מדבר על ראש הממשלה - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, חבר'ה - - -

ראובן ריבלין: אם ראש הממשלה מסכים שהשולחן הזה - - -

עליזה לביא: אנחנו רגילים ש - - -

ניסן סלומינסקי: רובי ועליזה, בבקשה תנו לשמעון לסיים.

ראובן ריבלין: - - - הוא אומר - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: כן, שמעון.

שמעון סולומון: אני לא מדבר על שר כזה או אחר, אלא אני מדבר על כך שאנחנו לפעמים יכולים להיות יותר ממה שאנחנו.

שמעון סולומון: אנחנו יכולים להביע עמדה, יכולים לבוא ולהגיד את הדברים שאנחנו חושבים שצריכים להיות.

ראובן ריבלין: ואז כל הלוביסטים ישבו אצלך בבית.

ניסן סלומינסקי: רובי.

שמעון סולומון: אני רוצה לדבר גם על הייצוג ההולם: יוצאי אתיופיה זה אותו סיפור.

חמד עמאר: יש לי את הטבלה שלך.

חמד עמאר: אצלך זה כמעט אפס, כמוני.

שמעון סולומון: ואנחנו מדברים על חברה ממשלתית.

שמעון סולומון: צריך להיות בריא, צריך להיות לאומי, לראות את הצרכים...

שמעון סולומון: הרי לא סתם החליטו על ייצוג הולם – יש מאחורי זה רציונל, תפיסת עולם חברתית-כלכלית.

שמעון סולומון: צריך לחשוב על כל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: שמעון, לגבי הדברים שלך, אני אומר שוב שהישיבה הזאת מתקיימת כתוצאה מזה שאתמול ישבנו, דפקתי על השולחן, והגענו לסיכום עם ראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אני רק מצטער על ה...

ניסן סלומינסקי: כי לי נמסר מהאוצר שהמשכורות משולמות ביום שלישי, כלומר אתמול, וניסיתי להקדים את הפגישה של אתמול ליום שני, כדי שנוכל כבר אתמול לשחרר.

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הסתדר בסוף, ולכן קיימנו אתמול את הפגישה.

ניסן סלומינסקי: לפחות ממה שהאוצר אמר לי, המשכורות היו צריכות להיות משולמות רק אתמול.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, שמעון, מה שאתה אומר – באמת עשינו את זה, ואני מקווה שכתוצאה מזה העסק אכן ייסגר.

ראובן ריבלין: נדמה לי שצריך להסביר לחברת הכנסת לביא ולשמעון את המצב.

ראובן ריבלין: הכנסת יכולה לקבוע מדיניות בחקיקה – או לאשר או לדחות - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, יש על זה דיון - - -

ראובן ריבלין: הלוואי שהם לא יגלשו אלינו ואנחנו לא נגלוש אליהם.

ראובן ריבלין: צריכים לשמור על הפרדת רשויות, אחרת אנחנו נימצא ב...

ראובן ריבלין: את לא יודעת איזה לחצים יופעלו על כל אחד ואחד מאיתנו.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, יש הרבה יכולות - - -

אראל מרגלית: מה אנחנו יכולים עוד לעשות כדי שלא יתחלקו ב-27?

ניסן סלומינסקי: עזוב, בוא לא נחשוב על זה, זה יתקיים, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אם לא – תאמין לי שזה יהיה קשה, ואנחנו נדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: מיכל, בבקשה.

מיכל בירן: אני לא חושבת שהכול נאמר.

מיכל בירן: אני חושבת שהדיון הזה מראה איך שני מיתוסים מאוד נפוצים מופרכים.

מיכל בירן: הראשון הוא שימנים דואגים לביטחון המדינה ושמאלנים מפקירים אותה.

מיכל בירן: אנחנו רואים עכשיו עם "בריל" שאין שום בעיה – נותנים להם להיסגר.

מיכל בירן: אבל בסוף, כשיש מלחמה וצריך מהר 5,000 נעליים – אז לא, חברה בארצות הברית לא עובדת 24 שעות ביממה ולא מוכנה לעשות את זה מהר.

מיכל בירן: וגם עכשיו, אפשר היה לראות את זה בדברים של יהודה – גם ההפרטה הזאת היא מופרכת מלכתחילה ומסכנת במידה רבה את ביטחון ישראל, כי אם אנחנו נצרך מהר ודחוף מערכות להגנה על עצמנו, אז הבעלים של המפעל הזה, העובדים שלו לא יהיו מוכנים לעבוד 24 שעות וגם אי אפשר יהיה להביא את זה מהרגע להרגע.

מיכל בירן: ואז תזכרו את הדיון הזה שבו כולנו אומרים שזה אבוד וזה נגמר.

מיכל בירן: איציק, אני ממש מעריכה שבכל זאת הקפדת להגיד שיש בעיה עם ההפרטה הזאת מלכתחילה ושאתם משתפים עם זה פעולה כי כופפו את היד שלכם.

מיכל בירן: האחריות היא לא עליכם, ואני מבקשת שהדבר הזה יהיה ברור, כי יגיע הרגע שוועדת חקירה תדון בדבר הזה.

מיכל בירן: והמיתוס השני הוא לגבי יעילות וסוציאל-דמוקרטים.

מיכל בירן: אנחנו רואים את המיתוס הזה חוגג ברשתות החברתיות.

מיכל בירן: לא, זה לא יעיל.

מיכל בירן: לא מספיק שאתם עושים דבר שהוא שגוי מלכתחילה, אתם גם עושים אותו בחלמאות בלתי נתפסת.

מיכל בירן: וכן, האחריות היא עליכם: אחרי שכבר הכרחתם אותם שתהיה הפרטה, לפחות תדאגו שהמשכורות ישולמו, לפחות תפסיקו את הסאגה הזאת.

מיכל בירן: אני חושבת שמה שיש כאן הוא בלתי נתפס.

<אבי פלדר: אני רוצה לספר קוריוז ממלחמת לבנון השנייה לגבי מה שנאמר פה.

ניסן סלומינסקי: אבי, עוד אחת צריכה לדבר, ואחר כך.

ראובן ריבלין: - - -

מיכל בירן: - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, חבר'ה, די.

ניסן סלומינסקי: עליזה, בבקשה.

עליזה לביא: אני לא אחזור על מה שחבריי אמרו כאן, אבל אני כן אדגיש שמדובר פה על אנשים, שכמו שאמרת, נתנו שנים רבות ובתנאים לא הולמים, ושילמו בגופם וחלקם אולי גם בנפשם.

עליזה לביא: צריך לזכור שאנחנו מדברים פה על אנשים, לא כמו שהבוקר שמעתי שמפכ"ל המשטרה הודיע שראשי הפשע לא יקבלו יותר שמות, כי זה הפך להיות תחרות, ולכן הם יקבלו מספרים.

עליזה לביא: אז כאן, דווקא בגלל שמדברים במספרים, אני רוצה שנזכור שאלה אנשים, שנתנו הרבה למדינת ישראל.

עליזה לביא: מאידך, אני רוצה להמשיך את הקו שפתחו חבריי לגבי האוכלוסיות המגוונות שלא נמצאות אצלכם.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על חברה שצריכה להתאים את עצמה לתנאים ולנורמות בחברה הישראלית.

עליזה לביא: אבל אין נשים כמעט, בטח לא בעמדות הבכירות ובטח לא בדירקטורים.

<איציק יהודה: אפשר להשיב?

עליזה לביא: בוא לא נפתח את זה.

ניסן סלומינסקי: יש יותר מ-50%, לא?

עליזה לביא: מה פתאום.

<איציק יהודה: סליחה, יש היום בתעש 500 נשים.

עליזה לביא: רגע, אני רוצה לדעת איפה הן נמצאות בפירמידה.

עליזה לביא: אני מקבלת - - -

<איציק יהודה: יש בפעם הראשונה סמנכ"לית כספים, והיא יושבת פה.

<איציק יהודה: לא היו דברים מעולם.

<איציק יהודה: יש מנהלות של המחלקות הבכירות ביותר - - -

עליזה לביא: בדרג של ההנהלה הבכירה שלכם, בדירקטוריון - - -

<אבי פלדר: בדירקטוריון לדעתי הרוב נשים.

<איציק יהודה: בדירקטוריון יש ארבע נשים.

עליזה לביא: מתוך?

<איציק יהודה: דווקא תפסת את הנושא שאני הכי מטפל בו בתור יושב-ראש ארגון.

עליזה לביא: מתוך כמה?

<איציק יהודה: בדירקטוריון יש רוב של נשים.

<אבי פלדר: חברת הכנסת, בדירקטוריון תעש יש לדעתי 50% נשים, בדירקטוריון של "עשות", חברת הבת שלנו, יש 50% נשים, ובדירקטוריון של תעש יש גם דרוזי.

<אבי פלדר: אנחנו חברה - - -

עליזה לביא: זה בגלל שיש חוק.

<אבי פלדר: זה לא בגלל החוק, זה בגלל שאנחנו רוצים לשים את האנשים הנכונים במקומות הנכונים, ואנחנו לא מסתכלים אם זה גבר או אישה.

עליזה לביא: אז אני צריכה להתעדכן, כי יש לי נתונים אחרים שהועברו אליי.

<אבי פלדר: אני אתן לכם את הרשימות והשמות.

עליזה לביא: בסדר, אני אשמח.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשאול את מאיר.

ניסן סלומינסקי: אני הבנתי שבהפרטה יש אולי כבר ארבע חברות, אבל הוצאתם את החברות הממשלתיות מהנושא.

ניסן סלומינסקי: יש לפחות שתי חברות ממשלתיות שהן כמעט אחיות תאומות, שיכולות לקחת את כל תעש כולל שתי היחידות המיוחדות בלי שיצטרכו לפרק את זה.

ניסן סלומינסקי: ואני גם יודע שלפחות אחת החברות האלה הבריאה את עצמה באופן מדהים.

ניסן סלומינסקי: אז למה הוצאתם את החברות הממשלתיות מהמכרז הזה?

<מאיר שמרה: אני אשיב על זה, ואני אעשה את זה בתשובה עדינה, כי אני לא רוצה להיכנס לוויכוח לגבי מה ששמעתי פה.

<מאיר שמרה: אני אגיד ככה: אני מטפל בסוגיה של תעש ארבע או חמש שנים.

<מאיר שמרה: מעולם לא הייתה אובססיה ברשות החברות להפריט את תעש.

<מאיר שמרה: להפך, אנחנו חיפשנו מגוון של פתרונות אחרים, לרבות מיזוג עם תעשייה ביטחונית אחרת.

<מאיר שמרה: לצערנו זה לא הסתייע - - -

אראל מרגלית: למה?

<מאיר שמרה: מכל מיני סיבות.

<מאיר שמרה: אני מניח – ואני מניח שאיציק יגיד ההפך ויתרעם וכולי – שגם העובדים קצת התאהבו בתהליך ההפרטה, כי הם הבינו שדרכו הם יכולים לקבל - - -

<איציק יהודה: ממש לא נכון.

<איציק יהודה: אלה דברים לא נכונים ואני לא אתן להם לעבור פה.

<מאיר שמרה: כבוד היו"ר, אתה - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, די, די - - -

<איציק יהודה: סליחה, אני אפרט יותר - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, איציק, איציק, תן לו, הוא באמצע דברים - - -

<איציק יהודה: כשאומרים דברים שהם – בעדינות – לא נכונים לחלוטין.

<איציק יהודה: ..

<איציק יהודה: בין היתר נעשה ניסיון מיזוג עם רפאל.

<איציק יהודה: מכיוון שרפאל רצתה למצוץ מהשדיים של המדינה עוד כסף, זה לא הלך.

ניסן סלומינסקי: איציק, איציק, איציק - - -

<איציק יהודה: אם היום רוצים מיזוג – אני מוכן למיזוג.

ניסן סלומינסקי: מאיר, תסיים.

<מאיר שמרה: אני לא אמרתי שהם הכשילו את המיזוג, אני רק אמרתי שהם קצת התאהבו, כי הם הבינו שבדרך הזאת הם יכולים לקבל יותר, וזה לגיטימי, זה בסדר, אלה כללי המשחק לצערי.

<מאיר שמרה: המתווה הזה הוא מתווה שדנים עליו בערך שלוש שנים, והוא tailor made, כולל הקמה של יחידה שנקראת "תומר" לדברים המסווגים ועוד, וגם הושקעו פה הרבה כספים, והכול בכוונת מכוון של ליצור תהליך מסוים.

<מאיר שמרה: וכשעושים עכשיו היפוך וממזגים אותו עם תעשייה ביטחונית ממשלתית, זה לא הפרטה אלא זה משהו אחר לגמרי.

<מאיר שמרה: אני אישית ואחרים באוצר חשבנו שאולי זה התהליך המיטבי, אבל בסוף זה לא הסתייע, ולא משנות הסיבות לכך.

<מאיר שמרה: זה לא קרה.

<מאיר שמרה: אפשר לעשות עכשיו מיש-מש ולהתחיל ליצור יצור כלאיים שבו מצד אחד יש הפרטה ונותנים לגורמים מהמגזר הפרטי להתמודד, ומצד שני מכניסים חברה ממשלתית שהכסף שהיא תשקיע הוא ממילא הכסף של כולנו.

<מאיר שמרה: אבל זה קצת בעייתי.

<מאיר שמרה: בעולם מתוקן היו צריכים להחליט מראש לאיזה כיוון הולכים, וללכת איתו.

<מאיר שמרה: אם רוצים למזג את זה עם תעשייה ביטחונית, יש דרכים לעשות את זה.

<מאיר שמרה: אנחנו, בעלי המניות, היינו צריכים לדעת לעשות את זה.

<מאיר שמרה: לצערי זה לא קרה, ועכשיו אנחנו בהפרטה.

<מאיר שמרה: ולמרות שיש עוד קולות של אנשים שאומרים שהם מוכנים לבחון את זה – בעיניי זה לא עובד ביחד.

ראובן ריבלין: כשמתמזגים, לא הגבוה יורד לנמוך אלא הנמוך יורד לגבוה.

ראובן ריבלין: לכן קשה לי להניח שהם התאהבו בהפרטה - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, אנחנו לא רוצים לפתוח את זה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: מאיר, סיימת?

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אבי, משפט אחרון.

<אבי פלדר: בהקשר של מה שחברת הכנסת בירן אמרה, אני מספר לכם קוריוז: במלחמת לבנון השנייה מערכת הביטחון הייתה צריכה סיוע דחוף ופנתה לחברה באירופה.

<אבי פלדר: החברה הזאת הודיעה: באוגוסט אנחנו בחופשה, לא עובדים.

<אבי פלדר: אז "עשות אשקלון", חברת הבת שלנו, התגייסה למשימה, אנשים עבדו 24 שעות, כולל סופי שבוע, ונתנו את הפתרון.

<אבי פלדר: דרך אגב, "עשות אשקלון" עברה הבראה בשנים האחרונות והיום היא חברה שמרוויחה בנטו 10%.

<אבי פלדר: תראו לי חברות ביטחוניות על הגלובוס שמרוויחות בנטו 10%.

ראובן ריבלין: תסביר להם שאם אתה מבטל קו ייצור, אז כדי לחדש אותו אתה צריך לחכות שלושה חודשים - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: איך רפאל בנתה עת עצמה?

ניסן סלומינסקי: גם טוב.

<איציק יהודה: רפאל חברה מצליחה וטובה, ולא הטילו עליה את הפנסיות.

<איציק יהודה: בייגה שוחט, בשנת 1990, הצליח להפיל עלינו את הפנסיות.

<איציק יהודה: היום המשכורת הראשונה שנכנסת לחברה משולמת לגמלאים שלנו ולא לעובדים.

ניסן סלומינסקי: איציק, תודה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לעובדים, אני רוצה להודות להסתדרות, שמשתפת פעולה באופן לא רגיל, אני רוצה להודות גם למשרד הביטחון ולמשרד האוצר, וגם לרשות החברות, תוך תקווה שנושא ייפתר ונוכל אולי להרים כוסית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.