ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 70, 2013-11-04 10:00

דוד רותם: אני פותח את הישיבה.

דוד רותם: נתחיל עם נושא האי-אמון ונגמור את הנושא של האי-אמון.

דוד רותם: נושא תיקון התקנון נעשה ביום רביעי.

דוד רותם: סיגל, תתחילי.

דוד רותם: אני אגמור את כל הישיבה עד 12:00, כדי שכולכם תוכלו ללכת.

<סיגל קוגוט: סדר הדיון יהיה שנסכם בקצרה את שתי הגרסאות של האי-אמון, כדי שנדע לאן הרוח בוועדה נושבת, כי אין מנוס מתיקון תקנון רציני מאוד.

<סיגל קוגוט: לא משנה מה הגרסה שתבחרו, תהיה אשר תהיה, אני אגיד אותה רק בקווים כלליים.

<סיגל קוגוט: אנחנו רוצים שארבל תהיה נוכחת בדיון הזה, כי היא אחראית על תקנון הכנסת.

<סיגל קוגוט: הכנו טקסט שהוועדה תציע לוועדת הכנסת, אם החוק הזה יעבור.

<סיגל קוגוט: אלה תיקוני תקנון, אבל צריך יהיה לדון בכל סעיף וסעיף.

<סיגל קוגוט: אם מחליטים שרוצים לשנות את הדין הקיים – אם הדין הקיים נשאר, אז לא צריך לא את החוק לתקן ולא את התקנון – אם רוצים לשנות, יש שתי גרסאות שעמדו על הפרק.

<סיגל קוגוט: אחת מהן היא עידון מסוים של הדין הקיים.

<סיגל קוגוט: עדיין שומרים על שני שלבים של אי-אמון, כשקודם מציעים, אחר-כך נותנים למישהו הזדמנות להרכיב ואחר-כך יש דיון והצבעה אם הוא הצליח או לא, ושומרים על מאזן האימה, שאם זה לא יצליח, הולכים לבחירות.

<סיגל קוגוט: מאזן האימה נדרש כשהאי-אמון מורכב משני שלבים, כדי שבין שני השלבים האלה לא יהיו התנהגויות ותרגילים שבגללם מלכתחילה רצו לתקן את סעיף האי-אמון.

<סיגל קוגוט: גרסה ב' זה אי-אמון קונסטרוקטיבי מלא.

<סיגל קוגוט: זה אומר שיש הצעה אחת, אין לה שני שלבים מבחינת הזמן.

<סיגל קוגוט: מציעים ממשלה חלופית על כל מרכיביה, גם השרים וגם קווי המדיניות שלה, וברגע שמצביעים על הממשלה החלופית, חדלה להתקיים הממשלה הקודמת ואין שום פרק זמן של שלבים.

<סיגל קוגוט: הדין הקיים נוקט בשלבים האלה בגלל שאצלנו הכנסת מאשרת את השרים.

<סיגל קוגוט: במדינות שבהן יש אי-אמון קונסטרוקטיבי מלא מאשרים את ראש המדינה ולא כל שר ושר.

<סיגל קוגוט: זה מקטין כמובן את האפשרות שיוכלו לעשות אי-אמון אמיתי, אם הולכים לקונסטרוקטיבי מלא.

<סיגל קוגוט: ברור שאם לוקחים את הגרסאות, יש בהן איזון פנימי, הן צריכות להיות או זאת או זאת.

<סיגל קוגוט: אי-אפשר לשנות אותן בתוכן.

<סיגל קוגוט: ולכן, אם אתם רוצים שיהיה בהצבעה אחת בלי זמן ובלי מאזן אימה של הליכה לבחירות, צריך ללכת על גרסה ב'; אם רוצים שיישאר זמן ונותנים לאדם חודש להרכיב ממשלה, צריך להשאיר את מאזן האימה, שאם הוא לא מצליח הולכים לבחירות, כדי למנוע הפלות ממשלה שלא מבשילות בסוף.

<סיגל קוגוט: הרי המטרה של חבר הכנסת הופמן זה שלא ישתמשו בכלי הזה סתם בשביל להפיל ממשלה אם לא מתכוונים להקים ממשלה חלופית.

<סיגל קוגוט: אלה שתי הגרסאות שאתם צריכים לבחור ביניהן.

<סיגל קוגוט: לגבי תיקון התקנון, אני רק אגיד בקווים כלליים, נדון בו ביום רביעי, אבל ברור שבשתי הגרסאות, לאחר שהחליטו כאן שבשתי הגרסאות הדיונים, ככלל, בהצעות אי-אמון, ירוכזו ויקוימו פעם בחודש בנוכחות ראש הממשלה – לדבר הזה יש השלכה על תקנון הכנסת.

<סיגל קוגוט: מאחר שאם עושים דיונים פעם בחודש, צריך לנתק את האי-אמון מאי-אמון בנושא.

<סיגל קוגוט: היום חוץ מאי-אמון שהוא אי-אמון אמיתי, כלומר, להחליף שלטון ותו לא, יש אפשרות בכל נושא שעל סדר-היום, בסופו, לבקש לראות בו הצבעה של אי-אמון.

<סיגל קוגוט: הדבר הזה לא יוכל להתקיים עם הטקסט הזה, לא לפי גרסה א' ולא לפי גרסה ב'.

<סיגל קוגוט: ראשית, קונספטואלית.

<סיגל קוגוט: אם המטרה של אי-אמון קונסטרוקטיבי זה להביא חבורה של שרים וקווי מדיניות, זה לא רלוונטי להצמיד את זה לנושא.

<סיגל קוגוט: אבל מעבר לבחינה החוקתית, מבחינה מעשית, אם ימשיכו להצמיד לנושא אי-אמון, תשתבש לחלוטין עבודת הכנסת.

<סיגל קוגוט: ברור שחייבים פה לתקן את התקנון ולבטל את האפשרות של אי-אמון על נושא שעומד על סדר-היום, כי כל דבר כזה ידחה את זה לחודש הבא.

<סיגל קוגוט: היום אי-אמון דוחה את ההצבעות ליום ב' השני שאחר-כך, אבל אם כל דבר כזה, כל הודעה של הממשלה על החלפת שטחי פעולה בין-משרדים, כל מינוי שצריך להיות מאושר, כל הצעת חוק, כל הסתייגות – כל דבר כזה, אם מישהו יצעק שהוא רואה בו אי-אמון וידחו את זה לחודש שלאחר מכן, עבודת הכנסת תשתבש לחלוטין.

דוד רותם: מכיוון שיהיו 19 שרים, לא יהיה - - -

<סיגל קוגוט: אז לא נורא שתהיה פה חקיקה רק פעם בחודש?

ניצן הורוביץ: יש גם נושאים מהותיים שמבקשים לראות בהם לא רק אי-אמון - - -

<סיגל קוגוט: אתה יכול להציע אי-אמון, כשהטריגר לו יכול להיות גם חוק.

<סיגל קוגוט: אתה יכול להחליט שחוק רבני צהר מבחינתך זה להיות או לחדול של הממשלה, תציע אי-אמון בממשלה.

<סיגל קוגוט: אני לא מדברת רק על הצעות ממשלתיות.

<סיגל קוגוט: נניח יש סיעה שרוצה לקדם, נניח את חוק רבני צהר, שהסיעות החרדיות מאוד הוטרדו ממנו - -

דוד רותם: חוק גיל הנישואים.

<סיגל קוגוט: - - יוצא שכל סיעה שמתנגדת להצעת חוק, גם פרטית של סיעה אחרת, אם התיקון הזה יתקבל והתקנון יישאר כמו שהוא, יכולה להגיד שהיא רואה בו אי-אמון ולדחות אותו בחודש, לא בשבוע כמו שיש היום.

<סיגל קוגוט: בגלל שהדיון של האי-אמון הוא אחת לחודש, כל דברי החקיקה של הכנסת, כשיש איזה סעיף שמישהו מתנגד לו, הוא יסכל אותו.

אורי מקלב: אפשר לעשות הקפאה מיידית כמו שעושים גם היום.

אברהם מיכאלי: זה מה שעושים היום.

דוד רותם: לא, כי צריך להציג ממשלה.

<סיגל קוגוט: כאן צריך להציג ממשלה חלופית.

<סיגל קוגוט: יש דיון.

<סיגל קוגוט: זה תיקון אחד שנצטרך לדון בו.

<סיגל קוגוט: תיקון אחר שנצטרך לדון בו הוא, שהיום באי-אמון ראש הממשלה לא חייב להיות נוכח, ובאי-אמון, כמו שמוצע כאן, ראש הממשלה חייב להיות נוכח, הוא צריך להיות נוכח בכל שלבי הדיון.

<סיגל קוגוט: צריך לעשות בתקנון מסגרות של דיון, כדי שראש הממשלה יוכל להיות נוכח כל הדיון.

<סיגל קוגוט: היום דיון בנוכחות ראש הממשלה, לפי סעיף 42, הוא קצר, הוא בערך שעה, אבל דיונים באי-אמון יכולים להיות הרבה יותר ארוכים, אז צריך להתייחס לזה.

<סיגל קוגוט: אם רוצים שראש הממשלה יהיה נוכח בכל שלבי הדיון, צריך להתייחס לזה וגם למצב של נבצרות של ראש הממשלה, אם הוא חולה, אם הוא בחוץ-לארץ, לאפשר לתאם אתו מועד קרוב אחר.

דב חנין: אולי זה הרעיון, אם ראש הממשלה נבצר, אי-אפשר יהיה להביע בו אי-אמון כי הוא לא יוכל להיות נוכח.

<סיגל קוגוט: לא.

<סיגל קוגוט: אבל אנחנו - - -

דב חנין: אנחנו מחפשים רציונאלים בחקיקה, גברתי.

<סיגל קוגוט: בנוסח התייחסנו למצב כזה.

<סיגל קוגוט: כאשר יש בקשה שמוגשת על-ידי 61 חברי כנסת, אז כתבנו, תראה בסיפה, שנוכחותו לא מחויבת, כדי שהוא לא יסכל בנוכחותו אי-אמון אמיתי להחלפת שלטון.

<סיגל קוגוט: אבל מאחר שאנחנו צריכים בנוסח גם להתייחס לסיטואציה אמיתית, כשרוצים להחליף את ראש הממשלה, וגם להיותו של אי-אמון במה לדיונים ציבוריים, בלי היתכנות אמיתית להחליף את ראש הממשלה, אנחנו צריכים שהנוסח יתייחס לשתי הסיטואציות.

דב חנין: אני רוצה, גברתי, קצת יותר להעמיק בנקודה הזאת.

דב חנין: אני חושב שיש פה בהחלט התלבטות בין שני ערכים שהם ערכים חיוביים.

דב חנין: להבדיל מדברים אחרים בחקיקה הזאת אלה לא ערכים שליליים.

דב חנין: אני חושב שהרעיון שהצעת החוק מקדמת, שאי-אמון יהיה בנוכחות ראש הממשלה, אני חושב שהוא רעיון נכון, הוא רעיון - - -

מיכל רוזין: לא שכנענו את רונן בפעם שעברה?

ג'מאל זחאלקה: תלוי מי ראש הממשלה.

דב חנין: לא.

דב חנין: הוא רעיון נכון.

דב חנין: ראוי שראש הממשלה יהיה בהצעת האי-אמון ולצורך זה ראוי שהצעת האי-אמון תהיה מוסד יותר רציני והיא לא תהיה מוסד שגרתי.

דב חנין: אני בהחלט חושב שיש בזה הרבה-הרבה תבונה.

דב חנין: מצד שני, יש חשש אמיתי, שהאי-אמון יסוכל על-ידי ראש הממשלה שבו מובע האי-אמון, מכיוון שעצם השתתפותו היא אלמנט מכונן ליכולת לקיים את הדיון בהצעת האי-אמון.

דב חנין: אני מדבר לא רק על הסיטואציה שגברתי בצדק מפנה את תשומת הלב אליה, של האי-אמון הוודאי, שאנחנו יודעים מראש שיש 61 אנשים וראש הממשלה סיים פוליטית את דרכו, למרות שאולי זה עדיין לא הגיע להצבעה.

דב חנין: אני מדבר על סיטואציות הרבה יותר פתוחות.

דב חנין: הרי באופן עקרוני, בזירה הפרלמנטרית, כשמגישים אי-אמון יש מצבים שבהם אתה בטוח במאה אחוז שלא יקרה שום דבר, יש מצבים שבהם אתה בטוח שכן יקרה משהו ויש מצבים – אני לא יודע מה מידת ההסתברות שלהם – אולי הם יקרו ואולי לא, והדברים גם נתונים לדינמיקה שמתפתחת במערכת הפוליטית, בדיון, מחוץ לדיון, בפרוזדורים וכדומה.

דב חנין: אנחנו זוכרים בהיסטוריה הפרלמנטרית של מדינת ישראל שהיו הצעות אי-אמון שהגיעו לכנסת ולא ידעו מראש בדיוק איך הן יסתיימו.

דב חנין: היו מצבים כאלה.

דב חנין: לא רבים, אבל הם היו.

דוד רותם: יש בכל שבוע.

דב חנין: אתה, אדוני היושב-ראש, ואני יודעים, שבהצעות שיש בכל שבוע, ברמה הפוליטית כולנו יוצאים מתוך הנחה שהסיכוי שהממשלה תיפול בהן הוא מאוד נמוך.

דב חנין: אבל השאלה שצריכה להטריד אותנו, זה איך מייצרים איזון נכון, כשמצד אחד כן נשמור על הרעיון, שאני תומך בו, אני חושב שהוא רעיון טוב, שראש הממשלה יהיה נוכח באי-אמון, ומצד שני ראש הממשלה לא יוכל לסכל את עצם קיומו של האי-אמון, לא רק האי-אמון של ה-61, אלא האי-אמון הזה, שאנחנו מדברים עליו, שאולי רמת הוודאות של נפילת הממשלה בו היא נמוכה, אבל ראש הממשלה יוכל לסכל את עצם קיומו כאשר הוא לא יגיע.

דב חנין: אני אומר את הדברים - - -

דוד רותם: אני מציע שנכתוב סעיף שאם ראש הממשלה נמצא בארץ והוא לא מגיע, אפשר יהיה לקיים את הדיון בהיעדרו.

דב חנין: אפשר יהיה אולי לעשות לו צו הבאה, אני לא יודע.

דב חנין: אפשר יהיה לגרור אותו לכנסת בעזרת משמר הכנסת.

דב חנין: ..

<סיגל קוגוט: ניסינו לפתור את זה בתיקון התקנון – לא נעבור עכשיו סעיף-סעיף, כי אמרתי לארבל שנעשה את זה בנוכחותה והיא היתה צריכה לעלות לנשיאות – והצענו שבתקנון שמונח פה בפניכם יהיה כתוב בדיוק, שככלל ראש הממשלה מגיע, ואם הוא לא מגיע זה בגלל שהוא בחוץ-לארץ או חולה, ואז מתאמים אתו מועד קרוב אחר, או שהסיעות מסכימות לדחות את זה.

<סיגל קוגוט: מפורט מתי כן - - -

דב חנין: אני רוצה להעיר שתי הערות.

<סיגל קוגוט: זה רלוונטי גם לסעיף 42.

<סיגל קוגוט: היום יש דיון בנוכחות ראש הממשלה, ואף אחד לא כותב מה יקרה אם הוא לא יבוא, הוא בא.

<סיגל קוגוט: מתאמים אתו והוא בא.

ניצן הורוביץ: זה דיון, וזה אי-אמון, זה משהו אחר.

מיכל רוזין: אם הוא יודע שזה עלול להפיל אותו - - -

אורי מקלב: כל מהותו של הדיון זה ראש הממשלה - -

<סיגל קוגוט: כתבנו, אם להפיל אותו, זה יהיה גם לא בנוכחותו.

אורי מקלב: - - ואם ראש ממשלה לא מגיע - - -

<סיגל קוגוט: למה זה שונה - - - אף פעם לא יתקיים דיון - - -

דב חנין: גברתי היועצת המשפטית - - -

אורי מקלב: בשונה מהצעות אחרות, יכול להיות דיון בלי ראש הממשלה.

אורי מקלב: זה דיון שראש הממשלה לא צריך להגיד שום דבר, מדוע?

אורי מקלב: משום שהדיון לא מתקיים.

אורי מקלב: אף פעם לא יכול לקרות שיתקיים דיון של 40 חתימות וזה יהיה בלי ראש הממשלה, כי אז לא מתקיים הדיון.

<סיגל קוגוט: נכון, אבל כתוב בחוק היסוד שזה יכול להיות פעם בחודש, אז לא רוצים שראש הממשלה יסכל את זה ויגרום לזה שזה יהיה פעם בחצי שנה בעצם זה שהוא לא יבוא.

<סיגל קוגוט: הדילמה היא אותה דילמה גם בדיון ההוא.

<סיגל קוגוט: נניח רוצים את זה פעם בחודש או פעם בחודשיים, והוא לא בא - - -

מיכל רוזין: צריך לכתוב שמחויב שהוא יהיה.

דוד רותם: נפיל אותו בהיעדרו.

דב חנין: קודם כול, התשובה להערתה של גברתי היא בשתי רמות.

דב חנין: הרמה הראשונה היא שיש הבדל עיוני דרמטי בין דיון במעמד ראש הממשלה לבין אי-אמון.

דב חנין: דיון במעמד ראש הממשלה הוא מנגנון יפה שהכנסת המציאה באחד השלבים, כדי ליצור הזדמנות של דיאלוג.

דב חנין: אי-אמון זה יסוד היסודות של המערכת הפרלמנטרית.

דב חנין: אז יש הבדל, קודם כול, ברמה העיונית.

דב חנין: ברמה המעשית אני רוצה לומר לגברתי שאכן די רווח שראש ממשלה, לא רק ראש הממשלה הנוכחי אלא גם ראש הממשלה בכלל, מסכלים את הרעיון הזה של דיון אחת לחודש, כי הם לא מגיעים אחת לחודש.

דב חנין: אני מציע לגברתי לבדוק כמה הם מגיעים וכמה הם לא מגיעים ותראי בעצמך.

<סיגל קוגוט: יש 40 חתימות בכל חודש?

דב חנין: יש 40 חתימות, אבל תמיד החודש הופך לשישה שבועות ולפעמים שבעה שבועות.

דב חנין: בקיצור, זה מסובך.

אורי מקלב: כאן הוא נוסע לארה"ב וכאן נשיא מגיע.

דוד רותם: מכיוון שאחוז החסימה יהיה 4%, החשש הוא שמפלגות אחרות לא יגיעו.

דב חנין: המפלגות האחרות ודאי לא יגיעו, ותהיה רק מפלגה אחת יחידה שתעבור את אחוז החסימה, אבל היא כנראה לא תהיה ישראל ביתנו.

אורי מקלב: היו כבר מפלגות של 19 חברים, 29 חברים, שנהיו מפלגות של שניים.

דב חנין: לפי הסקרים שראיתי, אדוני יושב-ראש הוועדה, ישראל ביתנו – אני רק אומר את זה בהמשך לדבריו של חבר הכנסת מקלב – נמצאת היום בסקרים על שישה-שבעה מנדטים - - -

דוד רותם: אל תדאגו לישראל ביתנו, אני מציע לכם.

דב חנין: אני לא דואג, אני חושב שאתה צריך לדאוג.

דב חנין: זאת החלוקה בינינו.

דב חנין: אני רוצה לחזור להיבט אחר - - -

<סיגל קוגוט: אתה מציע שלא חוק היסוד, כי אפשר לסדר את זה גם באי-אמון הרגיל, לא ההחלפתי של השלטון, יהיה זה שיגיד שראש הממשלה צריך להיות נוכח?

<סיגל קוגוט: אתה יכול להוריד את האלמנט הזה בכלל מחוק היסוד, לשים אותו רק בתקנון ולראות את הסיטואציות.

מיכל רוזין: נכון לשים בתקנון.

מיכל רוזין: ודאי.

מיכל רוזין: גם אני חושבת שזה נכון.

<סיגל קוגוט: ראש הממשלה כמובן, ביקש גם הוא, מטעמים אחרים והפוכים שהסעיף הזה לא יהיה בחוק היסוד.

<סיגל קוגוט: גם הטעם שלך הוא טעם חשוב.

דב חנין: אני לגמרי מסכים במקרה הזה גם עם גברתי וגם עם ראש הממשלה.

מיכל רוזין: דב, השיחות שלכם - - -

אורי מקלב: הפגישות - - -

דב חנין: לא, בלי קשר לשיחות.

דב חנין: הנושא הזה לא עלה בשיחות.

אברהם מיכאלי: - - - עוד ניכנס לקואליציה בסוף.

דב חנין: הסעיף הזה לא עלה בשיחות - -

מיכל רוזין: אתה יודע, מרככים התנגדויות.

דב חנין: - - אבל אני חושב שיש הרבה היגיון שעניינים שנוגעים לסדרי עבודתה של הכנסת יהיו בתקנון הכנסת.

דב חנין: אגב, אני לא חושב שהמטרה היסודית של מציעי החוק, לטעמי, תיפגע, מכיוון שתקנון הכנסת, נכון שהוא לא חוק והוא לא חוק יסוד, אבל הוא מסמך מאוד-מאוד יציב, הוא משתנה בדרך כלל בהסכמות רחבות.

דב חנין: זה חלק מהתרבות הפוליטית מה שקורה עם תקנון הכנסת וחלק יפה בתרבות הפוליטית.

דב חנין: ולכן, חבר הכנסת הופמן, בהקשר הזה אני פונה אליכם, ובאמת חשוב לי לומר, ובלי שום קשר לשיחות שלי עם ראש הממשלה, זה לא קשור למישור הזה, אבל במישור השני יש היגיון בזה שהדברים האלה יוסדרו בתקנון, כי אלה הם דברים תקנוניים.

רונן הופמן: אני אומר לך - - -

דב חנין: עוד משפט אחד, אני יודע שאתם חרדים, ובצדק מבחינתכם, שההישגים שלכם בחוק הזה ימוסמסו אם הם לא ישוריינו, למשל מספר השרים, ואני דווקא נמצא בדעת

דב חנין: כם שאם לא משריינים את זה, אין שום משמעות ושום תוקף למה שכתבנו, ואנחנו יכולים לכתוב דבר כזה או אחר או הפוך, והוא פשוט לא חשוב.

קארין אלהרר: אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול שדב חנין הסכים.

דב חנין: בנושא הספציפי הזה של מתכונת האי-אמון, מכיוון שתקנון הכנסת הוא מסמך שהתרבות הפוליטית שלנו הפכה אותו במובנים מסוימים ליותר יציב אפילו מאשר חוקים, אני לא חושב שהחשש הוא גדול כזה.

דב חנין: ואם מעגנים את הדברים האלה, להבדיל ממצבים אחרים, כשמראש אנחנו יכולים כבר היום לזהות את האינטרסים שיגידו: למה 19?

דב חנין: שיהיו 35 – במקרה הזה, אם אנחנו מעגנים את זה בתקנון, אני לא מצליח לזהות אינטרס של רוב פרלמנטרי להגיד: עכשיו אנחנו רוצים שזה יחזור לאי-אמון אחת לשבוע, הרוב הפרלמנטרי לא ירצה את זה.

דב חנין: לכן אני חושב שהדבר הזה יהיה חזק מספיק גם אם הוא לא נמצא בחוק יסוד.

דב חנין: סליחה על ההארכה.

רונן הופמן: לגבי נוכחותו של ראש הממשלה, לי אישית אין בעיה שזה יועבר לתקנון.

רונן הופמן: השאלה היא איך אנחנו נמנעים ממצב שבו אנחנו "מתפתים" להעביר לתקנון - - -

<סיגל קוגוט: אנחנו נציע גם תיקון תקנון.

<סיגל קוגוט: נכון שוועדת הכנסת היא זו שתדון בתיקון הזה, אבל אנחנו נציע מטעם חברי הכנסת – זה מה שנעשה בישיבה הבאה – לעבור על תקנון הכנסת.

<סיגל קוגוט: הצענו איזה נוסח, כבר עכשיו אני אתקן נוכח ההערות שנשמעו כאן ונציע.

<סיגל קוגוט: חלק מהתיקונים מתחייבים, אי-אפשר שלא לתקן.

רונן הופמן: ברור.

רונן הופמן: אני רוצה לומר לחבר הכנסת חנין שברגע שיש מסה קריטית של עניינים שעוברים לתקנון, הפלטפורמה עוברת במידה רבה לוועדת הכנסת בהיבט הזה.

<סיגל קוגוט: הדיון פעם בחודש יהיה בחוק היסוד, האי-אמון הקונסטרוקטיבי יהיה בחוק היסוד.

<סיגל קוגוט: הנושא של הנוכחות – אם אתה מעביר לתקנון, אתה יכול גם לדאוג איך לעשות את כל הסיטואציות והגמישות שזה לא מתאים לחוק יסוד.

אורי מקלב: שאלה תמימה.

אורי מקלב: מדוע אנחנו לא יכולים להפריד בין הצעות האי-אמון – לא מה שהעלית – בין הצעות האי-אמון כשזה בא מתוך הצעת אי-אמון בממשלה או שמעלים אי-אימון בממשלה לבין הצעות אי-אמון שבאות בעקבות הצעת חוק של הממשלה או הצעה לסדר שהממשלה יכולה להביא?

אורי מקלב: למה אנחנו צריכים את אותו מנגנון שיש לנו לשנות – אנחנו רוצים או לא רוצים, שהוועדה עכשיו רוצה לשנות – שזה העיקרון של הדברים?

אורי מקלב: הכנסת היום רגילה, כחלק מהתהליך של הכנסת, שמבקשים להפוך הצבעה כזאת או אחרת לאי-אמון – רק הצבעה של ממשלה, לא כל הצבעה, אני לא אתן גם הצעה לסדר.

אורי מקלב: יש כמה עניינים שהתקנון נותן את האפשרות מתי אפשר לעשות - - -

<סיגל קוגוט: כל נושא שעל סדר-היום שהממשלה הביע בו עמדה.

<סיגל קוגוט: זה לא חייב להיות חוק.

אורי מקלב: כשזה מגיע להצבעה.

<סיגל קוגוט: נכון.

אורי מקלב: זאת אומרת, זה בתמיכת הממשלה.

<סיגל קוגוט: או התנגדות הממשלה.

<סיגל קוגוט: משהו שהממשלה הביעה בו עמדה.

אורי מקלב: למה שלא נשאיר את המנגנון הקיים היום - - -

<סיגל קוגוט: אגב, אם אתה משאיר את זה, אז כל הרעיון של פעם בחודש מייד מתמוטט.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: יש הרי הצעות - - -

<סיגל קוגוט: אתה יכול להשאיר את זה, ואז תגרום לזה שכל הנושאים האלה, בין אם חוק, בין אם העברת שטחי פעולה ממשרד למשרד – כל דבר שהכנסת צריכה להצביע עליו, יידחה בחודש.

<סיגל קוגוט: זה שיבוש מאוד גדול.

אורי מקלב: הוא לא יידחה בחודש.

אורי מקלב: זה יישאר המנגנון - - -

<סיגל קוגוט: אתה רוצה - - -

אורי מקלב: להשאיר.

<סיגל קוגוט: מה זה אומר?

<סיגל קוגוט: יהיה לך אי-אמון בכל שבוע.

אורי מקלב: זה לא האי-אמון שחברי הכנסת מדברים עליו.

אורי מקלב: אי-אמון בכל שבוע בדרך שקיים היום זה לא מה שמפריע לממשלה.

מיכל רוזין: הוא מפריע לרונן הופמן.

רונן הופמן: לא נכון.

אורי מקלב: אני לא חושב שזה מפריע לרונן הופמן.

אורי מקלב: הצעות – זה עבודת הממשלה, כשהאופוזיציה רואה איזה עיקרון, איזה חוק, הצעת חוק שמאוד חשובה לה, והיא עוברת ברוב ומבקשת להביע אי-אמון כדי להבליט את הדבר, לשקף ולהציף את הנושא הזה, לא נושא סטנדרטי, מאפשרים לה את זה.

אורי מקלב: ההצבעה ב-99% מהמקרים מתקיימת על המקום ולא צריך דווקא לחכות עד יום שני, ובמקרים אחרים זה יישאר עד יום שני, כי אם הממשלה רואה שאין לה רוב, היא לא רוצה שיפתיעו אותה ואז היא תדחה את זה ליום שני.

אורי מקלב: זו כל הסיבה של יום שני.

<סיגל קוגוט: מה הרעיון בדבר הזה?

<סיגל קוגוט: בשביל לדחות משהו ליום שני, אתה לא חייב לכרוך אותו באי-אמון.

<סיגל קוגוט: למה לכרוך אותו באי-אמון?

אורי מקלב: אנחנו לא הולכים לתקן עכשיו את כל העולם בדברים שלא - - -

<סיגל קוגוט: זה לא כל העולם.

<סיגל קוגוט: אתה עכשיו עושה אי-אמון קונסטרוקטיבי להציג ממשלה חדשה חלופית.

<סיגל קוגוט: מה הקשר בין זה לבין נושא שעל סדר-היום?

אורי מקלב: מכיוון שגם היום הכנסת, בדרכי עבודתה, יש לה כל מיני מנגנונים ודרך פעולה שהיא עובדת בה, זה נחלק בין הצעות אי-אמון בממשלה לבין הצעות אי-אמון בעקבות הצעה שהיא בתמיכת הממשלה או בעקבות חוק ממשלתי.

אורי מקלב: גם היום עבודת הכנסת נחלקת.

אורי מקלב: למה אנחנו צריכים לגרום לכך שנפסיד?

אורי מקלב: אנחנו כמעט מנטרלים את המנגנון שקיים היום בעניין הזה, כשאף אחד לא העיר שזה לא בסדר לבקש הצעת אי-אמון בעקבות תמיכת הממשלה, לעומת הצעת אי-אמון בממשלה, הצעות לסדר שהופכות לאי-אמון, ויש היום מחשבה לשנות את זה.

<סיגל קוגוט: אתה משנה עכשיו את המנגנון של האי-אמון.

<סיגל קוגוט: זה בדיוק הנפקא מינה של זה.

אורי מקלב: אני אומר שזה יישאר כמו היום.

אורי מקלב: אני משנה, אבל רק להצעות אי-אמון, למה אני צריך לשנות בכול?

<סיגל קוגוט: כבר לא יהיו לך הצעות אי-אמון שצמודות לעניין, תצטרך למצוא מנגנון אחר.

<סיגל קוגוט: אם אתה רוצה לדחות דיון בשבוע על משהו, תצטרך בתקנון לעשות איזה סעיף - - -

אורי מקלב: אני אומר להפריד בין הדברים, להפריד בין הצעות אי-אמון בממשלה, שיהיה מנגנון זה או אחר, לבין הצעות אי-אמון שבאות בעקבות תמיכת ממשלה בחוק.

מיכל רוזין: זה אומר שנושא האי-אמון מבוטל.

<סיגל קוגוט: כל הרעיון של אי-אמון קונסטרוקטיבי שאתה עושה דיון.

<סיגל קוגוט: הרי הדבר הזה בהיעדר דיון בכלל.

<סיגל קוגוט: זה בסוף הדיון הנושא שעל סדר-היום.

<סיגל קוגוט: כל הרעיון של אי-אמון קונסטרוקטיבי, שאתה עושה דיון ומציג ממשלה חלופית עם קווי מדיניות חלופיים.

<סיגל קוגוט: בכלל לא רלוונטי דיון כזה לסוף דיון בנושא אחר.

<סיגל קוגוט: זה סותר את זה מניה וביה.

<סיגל קוגוט: יש לך פה באמת בעיה.

<סיגל קוגוט: זה לא חייב להיות בעיה - -

קארין אלהרר: זו בעיה.

<סיגל קוגוט: - - לא חייבים לכרוך אי-אמון בדיון באיזה חוק.

<סיגל קוגוט: אבל אם האי-אמון, משמעותו דיון בנושא והצגת ממשלה חלופית, איך אתה עושה את זה בסוף דיון בנושא אחר?

<סיגל קוגוט: כל המנגנון של אי-אמון קונסטרוקטיבי מלא, שאתה מציג ממשלה חלופית בסוף - - -

אורי מקלב: יש הבדל בין אי-אמון לבין אי אמון בנושא של תמיכת ממשלה.

<סיגל קוגוט: עכשיו חוק היסוד אומר את זה, תהיה סתירה עם התקנון.

<סיגל קוגוט: אתה צריך להבין שזה הנפקא מינה פה.

אורי מקלב: החוק יכול להפריד בין שני המסלולים האלה.

אורי מקלב: זה בידינו, אנחנו יכולים להפריד.

<אברהם דיסקין: הצעה לפתרון אם אפשר.

<אברהם דיסקין: אם נקרא לדברים בשמות שונים, הבעיה נפתרת.

<סיגל קוגוט: שאלתי אותו את זה, זה כבר לא אי-אמון.

<אברהם דיסקין: אני יכול לתת לך הצעות שזה כן ייקרא "אי-אמון", יהיה אי-אמון בממשלה, שזה מה שרונן מציע, ויהיה אי-אמון במדיניות הממשלה.

<אברהם דיסקין: אני יכול להיות יותר פורה, אבל זה קורה לי רק בשעות הלילה.

<אברהם דיסקין: אם אתה משנה את השמות, פתרת את הבעיה.

<סיגל קוגוט: מה ההשלכה?

<סיגל קוגוט: מה שמעניין אותי זה לא איך קוראים לזה.

מיכל רוזין: מה התוצאה?

דב חנין: שברגע שיש אי-אמון במדיניות הממשלה, הממשלה צריכה לשנות את המדיניות, לא את ההרכב.

דב חנין: ..

<סיגל קוגוט: אם יש עכשיו חוק רבני צהר, ובסוף הדיון בקריאה השנייה אומרים "אי-אמון במדיניות הממשלה".

<סיגל קוגוט: מה קורה ל"חוק צהר" עכשיו?

<אברהם דיסקין: מה שקורה היום שמציעים אי-אמון שנקרא "אי-אמון" - - -

מיכל רוזין: זה לא מה שקורה ל"חוק צהר", אלא מה קורה לממשלה.

<סיגל קוגוט: למדיניות הממשלה.

<סיגל קוגוט: מה יקרה כשיעשו את זה?

<אברהם דיסקין: מבחינה מעשית, הרי בלאו הכי לא קורה כלום.

<סיגל קוגוט: קורה.

<סיגל קוגוט: אם אומרים "אי-אמון בממשלה", אי-אפשר להשלים את ההצבעה על החוק, ומאידך גיסה חייבים לקיים הצבעה עליו בשבוע שלאחר מכן, בשעה שכאן הכוונה היא שדיונים באי-אמון יהיו פעם בחודש.

<סיגל קוגוט: בסדר, אני יכולה להמציא שם אחר ולהגיד: אוקיי, הנפקה מינה היא כמו היום, שאפשר יהיה לדחות דיון, לא יותר משבוע, ונמציא לזה שם אחר.

<סיגל קוגוט: לא נקרא לזה אי-אמון בממשלה, כדי שיישאר המנגנון של דחיית הצבעות בשבוע, אבל זה לא קשור לאי-אמון.

רונן הופמן: אני לא מבטל אותו.

מיכל רוזין: אתה מבטל אותו, אין סיכוי שזה יקרה.

<אברהם דיסקין: בלאו הכי הכנסת יכולה לדחות הצבעות בשבוע.

<סיגל קוגוט: לא באמצע הקריאה השנייה, רק אם יש לך עילות מאוד מסוימות.

מיכל רוזין: עדי, לא הצלחת לשכנע את רונן בפעם שעברה לצערנו הרב.

רונן הופמן: רציתי לחזור לגרסאות, לגרסה א' ולגרסה ב' ולהתייחס להסתייגות של היועצת המשפטית.

רונן הופמן: דיברנו על זה שאם נאמץ את גרסה ב', זה עלול לגרום למין חתרנות בלתי פוסקת וכן הלאה.

רונן הופמן: אני תומך בגרסה ב'.

רונן הופמן: לכן אני מבקש לשאול האם דרך תקנון הכנסת – כאמור אני מסכים עם חבר הכנסת חנין, שבמסמך שהוא לפעמים אפקטיבי אפילו יותר מחוקים – האם אנחנו יכולים לעדן או לרכך או לאזן את המצב הזה כדי שנוכל לאמץ את גרסה ב' מבלי להפוך את כל מוסד האי-אמון לחוכא ואטלולא בהיבט הזה?

<סיגל קוגוט: את הפרוצדורה, שזה לא יהיה יותר מדי קרקסי, אפשר לעדן.

רונן הופמן: איך?

<סיגל קוגוט: אנחנו יכולים למשל להגיד, שרק מי שאמור להרכיב את הממשלה, הוא זה שיציג אותה, שלא כל סיעה תעמוד ותציג ממשלה חלופית עם קווי מדיניות, כי זה יכול להיות מאוד מגוחך, אם חמש סיעות מציעות אי-אמון וכל אחת עומדת ואומרת מי השרים ומה קווי המדיניות.

דוד רותם: רונן, עוד לא הבנת בוועדה הזאת שהיועצים המשפטיים יודעים לנסח כל דבר שאתה רוצה?

<סיגל קוגוט: לא כל דבר.

<סיגל קוגוט: אפשר לנסח, אבל השאלה מה יקרה במציאות.

מיכל רוזין: הניסוח הוא לא הבעיה, הבעיה היא התוצאות.

<סיגל קוגוט: אנחנו יכולים לנסות לעדן.

<סיגל קוגוט: אם אתה רוצה שיאשרו ממשלה שלמה, על כל השרים, זה אומר שחייבים לעשות משא-ומתן מדוקדק מאוד קודם, זה לא נוכל לתקן, אבל הצד שלא יעמדו פה חמש סיעות ויציגו ממשלות, את זה כן נוכל לתקן.

רונן הופמן: אני לא מנסח כמובן בנוסח משפטי, אני מדבר על ניסוח חופשי לרציונל.

רונן הופמן: מה לגבי האפשרות להציג ממשלה עם מסה קריטית של חבריה, כדי שהיא תיחשב ממשלה?

<סיגל קוגוט: אפשר.

<סיגל קוגוט: ואחר-כך לצרף את שרים?

רונן הופמן: כן.

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מיכל רוזין: עוד פעם.

<סיגל קוגוט: לא כל השרים.

<סיגל קוגוט: מציגים עשרה שרים ואז ממשיכים לעשות את המשא-ומתן ואחרי שבוע מביאים עוד צירופי שרים.

מיכל רוזין: זה לא פרסה?

רונן הופמן: לא.

רונן הופמן: אני לא מציע משהו קונקרטי - - -

<סיגל קוגוט: זה אפשר מכוח חוק היסוד גם היום, לצרף שרים אתה יכול.

רונן הופמן: כדי למנוע מצב שנצטרך לחכות כדי להצביע באי-אמון קונסטרוקטיבי מלא עד סוף המשא-ומתן לגבי כל תפקיד וכל שר וכן הלאה, אולי אפשר למצוא רציונל, להגדיר, ואני משתמש במונח "מסה קריטית", אבל איזה מספר מינימלי של חברי ממשלה, ובמובן הזה הממשלה תיחשב ממשלה שכבר יכולה לתפקד וכן הלאה ואחר-כך אפשר יהיה להוסיף עוד שרים.

מיכל רוזין: זה שוב לא פותר את הבעיה המהותית שבה עדיין אין ממשלה חלופית שיכולה להציג 61 חברי כנסת, אבל אין מספיק חברי כנסת שהיום תומכים במדיניות הממשלה, והממשלה הזאת תמשיך לכהן שלוש שנים או ארבע שנים ללא תמיכה של 61 חברי כנסת, אבל יפחדו להצביע בה אי-אמון בגלל שאין אופציה חלופית.

מיכל רוזין: מה שיקרה שראש הממשלה הזה גם יהפוך להיות נסחט כל הזמן, הוא גם יצטרך לרצות כל הזמן את כולם, ויכול להיות שרק 50 ואפילו 40 חברי כנסת תומכים במדיניות הממשלה, אבל ה-61 לא מוצאים – הבאנו את הדוגמה של מרצ, מצד אחד, הבית היהודי, מצד שני – לא מסוגלים להקים ממשלה חלופית ביחד.

מיכל רוזין: אתה יוצר פה שיתוק של המערכת.

מיכל רוזין: כל מה שאתה מוצא זה פתרונות על המשטח, איך יתנהגו בכנסת ובמליאה.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לחשוב מה התוצאות המהותיות של מה שאתה עושה.

מיכל רוזין: ומה שאנחנו עושים, ודיברנו על זה רבות בפעם שעברה – מה שאתה עושה – והיום אין מצב כזה – שיכולה להיווצר ממשלה שהיא ממשלת שיתוק, שתמשיך להיות שלוש-ארבע שנים ללא תמיכה אמיתית, לא בציבור ולא בכנסת.

רונן הופמן: אני ממש לא מסכים עם זה, להיפך.

מיכל רוזין: תביא פתרון.

רונן הופמן: במהות אני מציע בדיוק את הדבר ההפוך.

רונן הופמן: אני מציע שאפשר יהיה להפיל ממשלה כאשר יש חלופה ריאלית לממשלה - - -

מיכל רוזין: לא יכולה להיות חלופה, כי אם 61 לא תומכים, למשל בנתניהו, אבל אותם 61 שלא תומכים בנתניהו הם מרצ והבית היהודי וש"ס ויהדות התורה, שלא מסוגלים ביחד להקים ממשלה אחת – הם לא מסוגלים, אין מצב – אז אתה אומר: אם הם לא מסוגלים, שתמשיך הממשלה, גם אם רק 30 חברי כנסת יתמכו בה, והיא הופכת להיות ממשלת מיעוט ששורדת, שכל מטרתה היא הישרדות פוליטית, ואתה יוצר שיתוק של המערכת.

מיכל רוזין: כל הצעת חוק שתביא הממשלה, לא אי-אמון - - -

דוד רותם: זה גם יכול להיות היום.

מיכל רוזין: לא נכון, כי לכל הצעת חוק שתביא הממשלה היום, יש לה רוב של 61.

מיכל רוזין: יש לה רוב, אחרת היא לא היתה מעבירה כל חקיקה שהיא רוצה.

מיכל רוזין: באי-אמון לא נופלת הממשלה, אבל כל יום יבואו חקיקות פרטיות, של כל מיני חברי כנסת, גם מהקואליציה, והם יצליחו להביך את הממשלה מבוקר עד לילה.

מיכל רוזין: מביך אתכם כל שבוע אי-אמון במליאה, אבל זה לא יביך אתכם?

דוד רותם: שום דבר לא מביך אותנו.

רונן הופמן: לעניין המבוכה, לא הבנתי.

רונן הופמן: לגבי המהות, אני חולק עליך.

מיכל רוזין: תסביר לי איך מונעים את זה.

רונן הופמן: מה זאת אומרת, איך מונעים את זה?

רונן הופמן: אם יש מצב מקרי, כך אני קורא לו, שרוב חברי הכנסת אינם תומכים למשל במדיניות מסוימת של הממשלה - - -

מיכל רוזין: בממשלה.

רונן הופמן: זה לא כל כך פשוט.

רונן הופמן: אני יכול לנתח הצבעות שהיו מאז בחירתה של הכנסת הנוכחית.

רונן הופמן: ראיתי חברי קואליציה שמצביעים בניגוד לעמדתם, למשל המורדים בליכוד, וראיתי חברי אופוזיציה שמצביעים בניגוד לעמדתם.

רונן הופמן: ראיתי חברי אופוזיציה, שהציעו לפני כמה חודשים להעלות את אחוז החסימה.

רונן הופמן: עכשיו הם לא מתנגדים, אבל מתוקף היותם חברי אופוזיציה, אסור להם, הם לא יכולים - - -

מיכל רוזין: הם לא ממרצ, תעבור הלאה.

מיכל רוזין: מה לעשות, יש בכל מפלגה.

רונן הופמן: אני רק אומר שהחלוקה הזאת שאת מציגה, שכאילו אם אני מתנגד למדיניות מסוימת או לחוק מסוים ובכך אני יכול להצטרף לעוד אנשים שמתנגדים כדי להפיל את הממשלה – אני לא נגד ליצור את האפשרות להפיל את הממשלה, בכלל לא – אני חושב שהצירוף - - -

מיכל רוזין: ברגע שאתה מחייב ממשלה חלופית, אין סיכוי שהממשלה תיפול.

רונן הופמן: כן, אני מחייב חלופה ריאלית כדי להפיל ממשלה מכהנת.

רונן הופמן: ריאלית, זאת אומרת שרוב חברי הכנסת מצביעים עבור חלפה.

מיכל רוזין: תידרש לדוגמה שאני מביאה, לדוגמה שבה היום הבית היהודי רוצה להפיל את הממשלה, לא משנה למה, אותו דבר ישראל ביתנו, רוצים להפיל את הממשלה - - -

דוד רותם: הם יתמכו באי-אמון של מרצ ושל יהדות התורה.

מיכל רוזין: הם לא יתמכו.

מיכל רוזין: זה בדיוק העניין, הם לא יתמכו, הם לא יציגו ממשלה חלופית עם מרצ.

מיכל רוזין: נגיד הם יפילו על עניין האסירים, אז הם לא ילכו עם מרצ עכשיו לממשלה.

מיכל רוזין: הם לא יעברו מביבי למרצ, ואז מה שיקרה, שתהיה פה ממשלה שיש לה מעט מאוד תמיכה מקרב חברי הכנסת, שלא יפילו אותה באי-אמון.

מיכל רוזין: היא תמשיך להיות ארבע שנים וחצי, אבל יפילו אותה כל יום ויום, לדעתי היתה תקופה כזאת בכנסת – הם יפילו אותה כל יום פה בהצעות מאוד חשובות, מאוד מהותיות.

מיכל רוזין: איך אתה פותר את זה?

מיכל רוזין: אם יש לך פתרון, תקנון, חוק - - -

דוד רותם: ראש הממשלה יפזר את הכנסת, וזהו.

ניצן הורוביץ: הוא לא חייב.

דוד רותם: האם הוא רוצה שיביכו אותו בכל יום?

ניצן הורוביץ: זו ממשלה שכבר אין לה אמון הכנסת, אבל אין ממשלה אחרת ריאלית, ואז הממשלה שהזאת שאין לה אמון הכנסת, ממשיכה לתפקד כמו ברווז עם שתי רגלים צולעות.

קארין אלהרר: מי אמר שבאמת אין לה אמון הכנסת וזה לא סתם מניפולציה כדי לבוא ולהגיד: לא קיבלת את הדרישות שלנו, ולכן עכשיו אנחנו מפילים אותך?

מיכל רוזין: מתי זה קרה?

מיכל רוזין: מתי קרה שבאו ואמרו: אתה לא מקבל את הדרישות שלנו, נפיל אותך באי-אמון?

מיכל רוזין: הרי זה לא רציני.

דב חנין: מה זה מניפולציה?

דב חנין: בהמשך לדבריה של חברת הכנסת רוזין, מה הסיטואציה הפוליטית?

דב חנין: הסיטואציה הפוליטית, אולי בגלל מניפולציה, אולי בגלל סיבה אחרת, הרוב בכנסת הוא נגד הממשלה.

דב חנין: המצב הזה הוא מצב מאוד לא משילותי.

דב חנין: לא נדבר עליו במישורים אחרים, הוא מאוד-מאוד לא משילותי.

דב חנין: הוא הכי אנטי משילות שאפשר להעלות על הדעת.

דב חנין: בשיטה המשפטית הישראלית עד היום הוא לא היה כל-כך אפשרי, כי הכנסת לא יכלה לאפשר לעצמה להיות נגד הממשלה כי או שהיא היתה מתפזרת או שהיא היתה מייצרת ממשלה אחרת או שהיא היתה נשארת עם אותה ממשלה.

דב חנין: כנסת וממשלה לעומתיות לא יכלו להתאפשר.

דב חנין: ברמה הרעיונית, ההצעה שלכם, מכוונת אותנו למקום הזה.

דב חנין: מכוונת אותנו לסיטואציה שבה תתאפשר כנסת לעומתית לממשלה.

דב חנין: אני אומר את זה בכל דיון ואין לי שום בעיה להגיד את זה גם כאן:

דב חנין: כאופוזיציה אין לי שום בעיה עם זה.

קארין אלהרר: מעולה.

דב חנין: זה בסדר גמור שתהיה כנסת לעומתית לממשלה ולא נצטרך להתפזר, זה תענוג לא קטן לאופוזיציה.

דב חנין: אתם אפילו לא יודעים איזה מרחב אפשרויות אתם פותחים פה.

דב חנין: מה שמפריע לי שיש פער בין הכוונות.

דב חנין: שלכם.

דב חנין: הרי זאת לא הכוונה שלכם, הכוונה שלכם היא לא ליצור שיתוק ממשלי, אז משהו לא ברור לי פה.

דב חנין: אני אומר את הדברים כסוג של officer of the court, לא מבחינת האינטרסים שלי, אלא מבחינת ניסיון להבין מה רוצים להשיג, מה המטרה.

דב חנין: הרי בסוף זו אותה מדינה שאנחנו אמורים לנהל ביחד.

<סיגל קוגוט: אני רוצה להבין.

<סיגל קוגוט: מבחינה חוקתית מה שאתה אומר שאם הולכים לאי-אמון קונסטרוקטיבי מלא, אז כל המנגנון שהיום יש בתקנון הכנסת, הוא חשוב לפעמים לחיים הפוליטיים - - -

ניצן הורוביץ: את יכולה להגדיר מה זה "מלא"?

מיכל רוזין: אי-אמון רק אם יש ממשלה חלופית.

<סיגל קוגוט: מלא זה אומר שאתה עכשיו מציע ממשלה על כל שריה.

ניצן הורוביץ: מה זה "על כל שריה"?

<סיגל קוגוט: על הכול, זה גרסה ב'.

<סיגל קוגוט: אתה אומר שמבחינה חוקתית שוללים מהממשלה את האפשרות, נגיד על הסדר מדיני שהיא מביאה או על כל דבר משמעותי שיש היום בתקנון הכנסת, לבקש אמון?

<סיגל קוגוט: זה מה שאתה אומר?

דב חנין: אני לא בטוח בזה.

<סיגל קוגוט: אתה שולל ממנה את היכולת לדרוש מכל מרכיבי הקואליציה לבוא ולהגיד: כן, אנחנו נותנים בך אמון, כי הם לא יצביעו נגד, וכך היא יכולה לעשות כל מיני דברים.

<סיגל קוגוט: זה מה שאתה אומר.

דב חנין: לא.

דב חנין: אנחנו - - -

<סיגל קוגוט: במנגנון של חבר הכנסת הופמן זה מתחסל לגמרי, למרות שזה לא כל-כך מתאים לחוק כמו שהוא היום.

דוד רותם: רבותי, נמשיך ביום רביעי עם התיקון לתקנון ונעשה את כל הדברים האלה.

דוד רותם: תמצאו את הפתרונות הנכונים עד יום רביעי.

דב חנין: תודה רבה.

דוד רותם: תודה רבה.