ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 88, 2013-10-30 10:00

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ו בחשוון, 30 באוקטובר 2013.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 10) (זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג-2013 של רשימה ארוכה של חברי כנסת, שנכללים בהם גם עדי קול, גם חיים כץ, גם קארין אלהרר – אלה השלושה שאני מקריא את שמם כי אלה היחידים שמצאו לעצמם - - - הנה, מר מקלב הגיע באיחור אקדמי.

חיים כץ: אם הגעת, אז תציג את החוק.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על חוק הגדלת ימי מחלה להורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים, לילדים נכים.

אורי מקלב: שלום חברים.

אורי מקלב: סלח לי שלא אמרתי שלום ליושב-ראש ולחבריי.

חיים כץ: ככה זה כשמאחרים.

אורי מקלב: אתה צודק.

אורי מקלב: אני מקבל את זה ואני מתנצל על כך.

חיים כץ: גם חבר הכנסת יריב לוין חתום על הצעת החוק.

אורי מקלב: אקרא בסוף דבריי את החברים, גם אדוני היושב-ראש הוא אחד היוזמים.

חיים כץ: הקראתי.

חיים כץ: אם היית מגיע בזמן היית שומע.

אורי מקלב: חתומים מכל חלקי הבית על החוק הזה.

אורי מקלב: החוק הזה בא להוסיף לארבעה פרמטרים שינוי בנושא של חופשת מחלה להורים לילדים נכים.

אורי מקלב: הפרמטר הראשון – אנחנו מבקשים שבמקום 15 ימים שיש היום להורה לילד נכה, להוסיף עוד שלושה ימים.

אורי מקלב: דהיינו 18 ימים יהיו להורה כחופשת מחלה.

אורי מקלב: הפרמטר השני - לא רק יום שלם נחשב יום מחלה, אלא גם חלקי יום נחשבים כימי מחלה.

אורי מקלב: זה דבר שההשלכות שלו - - -

חיים כץ: כן, אבל היית צריך לעשות את זה - אנחנו עוד יכולים לעשות את זה, אם האוצר יסכים – לפרק את הימים לשעות.

חיים כץ: ואז אם אני נעדר שעתיים זה נחשב שעתיים.

אורי מקלב: כן, אנחנו לא אמרנו על חצאי ימים.

אורי מקלב: זה בגלל מה שהיטב הסברת בדיון לקריאה הראשונה, שלאנשים יש מרפאות, יש רופאים.

אורי מקלב: אותו ילד חולה לא חולה חצי יום, אלא בעקבות טיפולים בילד במרפאה מאחרים שעתיים, ואין גם אפשרות ללכת אחרי הצהרים או בערב.

אורי מקלב: זו האפשרות היחידה שיש לו ללכת לרופא מומחה כזה או אחר.

אורי מקלב: האספקט השלישי - שאפשר לממש את דמי המחלה החל מהיום הראשון, בשונה מימי מחלה היום - - -

חיים כץ: זה משתנה.

<נעה בן שבת: רק מהיום הרביעי אפשר לממש את דמי המחלה במלואם.

<נעה בן שבת: על היום הראשון לא מקבלים - - -

חיים כץ: תלוי איפה.

<נעה בן שבת: נכון, אבל לפי החוק - - -

חיים כץ: היום יש הרבה מקומות שכבר מהיום הראשון מקבלים יום מלא.

חיים כץ: בעבר היה חצי, 75% וכן הלאה, ומהיום השלישי מלא.

חיים כץ: בסדר, זה בדרך לסיום חייו.

<נעה בן שבת: היום החוק אומר שרק מהיום הרביעי יש זכאות לדמי מחלה מלאים, ובימים השני והשלישי מחצית מדמי המחלה.

אורי מקלב: אנחנו עושים גם משהו שלם בחוק הזה, עושים מהפך בנושא של ימי החופשה.

אורי מקלב: יש חשיבות, גם אם זה מתוקן כאן, שזה ייתן עוגה שלמה להורים לילדים נכים.

אורי מקלב: האספקט הרביעי - הגדלת ימי המחלה בעוד 12 יום להורים.

אורי מקלב: אבל כאן אני באמת מסתייג – שזה לא 12 באופן כללי אלא שישה ימים לכל הורה.

אורי מקלב: יש מקרים שההורה לא יקבל את כל 12 הימים, במידה שאחד ההורים השתמש ב-12 הימים בגלל דברים אחרים.

אורי מקלב: כדי שהורה יקבל את כל 12 הימים, בן זוגו צריך להיות עובד - אם בן זוגו עובד ולא נעדר מעבודתו מכוח זכאותו כאמור.

אורי מקלב: זאת אומרת, שלא ניצלו.

אורי מקלב: פעם שניה, שבן הזוג הוא לא עצמאי.

<נעה בן שבת: אם הוא עצמאי ולא נעדר מעבודתו.

<נעה בן שבת: הוא יכול להיות עצמאי ועסוק בעסק, ואז בן הזוג השני יכול לנצל את הזכאות.

אורי מקלב: אם הוא הורה יחיד אז הוא גם כן מקבל את כל 12 הימים.

אורי מקלב: פשוט, כדי שלא תהיה איזו פרצה, שהשימוש ב-12 יום יהיה שלא כהוגן, לכן יש ארבע הסתייגויות שאנחנו מצרפים לאותן הסתייגות שקיימות היום על ה-15 יום.

אורי מקלב: אנחנו מלבישים את ארבעת הסעיפים האלה להסתייגויות בחוק הקיים היום.

אורי מקלב: הסעיף האחרון הוא הגדרה מה זה הורים לילד עם מוגבלות.

אורי מקלב: כלומר, מה המוגבלות.

אורי מקלב: האם מוגבלות זמנית נקראת גם היא מוגבלות או לא.

אורי מקלב: בעניין הזה אני מבין שאין הסכמה.

אורי מקלב: הצענו שזה יהיה 30 יום, לשכות המסחר הציעו 60 יום, התאחדות התעשיינים הציעו 90 ימים ואני מבין שהאוצר הביע עמדה בין 60 ל-90 ימים.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: כשנגיע לשם נעבור את זה.

אורי מקלב: שיתוף הפעולה בחוק הזה ראוי לציון, של כל משרדי הממשלה.

חיים כץ: חכה שזה ייגמר.

אורי מקלב: הרגשתי שלא אמרתי את זה, וזה החלק הראשון שהייתי צריך לפתוח בו.

חיים כץ: מה הוא היה אומר אם הוא היה בקואליציה.

חיים כץ: זה הוא אומר מהאופוזיציה.

אורי מקלב: הגשתי את זה כשהייתי בקואליציה, אבל גם כאופוזיציה תומכים בזה מאוד.

אורי מקלב: התעכבתי קצת בהגשת החוק הזה כי רציתי לצרף חברי כנסת חדשים שלא היו בכנסת הקודמת.

אורי מקלב: ובאמת, יש כאן שורה של חברי כנסת שכל אחד מטפל - - -

<נעה בן שבת: אדוני, רציתי להבהיר.

<נעה בן שבת: חבר הכנסת מקלב הציג את ארבעת החלקים שבחוק.

<נעה בן שבת: רציתי להתייחס לחלק הרביעי וקצת להבהיר לגביו.

<נעה בן שבת: הצעת החוק, כפי שעברה בקריאה הראשונה, ביקשה להעניק להורה של האדם עם מוגבלות 12 ימים לצבירה על חשבון ימי המחלה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, להוסיף לצבירה של ימי המחלה בלי קשר לניצול שלהם בפועל.

<נעה בן שבת: לכל אחד מההורים 12 ימים לצבירה.

<נעה בן שבת: להצעה הזאת היו כמה קשיים.

<נעה בן שבת: מצד אחד, הימים האלה הם לצבירה אבל הם לא מאפשרים ניצול מעבר לאותם 18 ימים שמוצע לתת אותם.

<נעה בן שבת: מצד שני, החולשה שלהם היא שהם לא ממוקדים למטרה שאנחנו מדברים עליה, של הסיוע האישי לילד או לאדם עם המוגבלות.

<נעה בן שבת: הם יכולים להיות מנוצלים למחלות של קרובי משפחה אחרים, למחלת העובד עצמו.

<נעה בן שבת: זה יצר משהו שהוא קצת עודף.

<נעה בן שבת: לכן מה הוצע ומונח פה בנוסח, שיהיה מדובר על כך שכל אחד מההורים יקבל שישה ימים.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, במצטבר לתא המשפחתי יהיו 12 ימים, שאם בן הזוג האחר לא ניצל את השישה ימים או חלק מהם, אותו חלק שהוא לא ניצל יוכל לעבור לבן הזוג האחר לניצול שלו.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על שישה ימים מנותקים - הם לא באים על חשבון ימי המחלה או על חשבון ימי החופשה.

<נעה בן שבת: הם ימים חדשים, ימים שמטרתם רק הסיוע האישי לאדם עם מוגבלות.

<נעה בן שבת: הם ניתנים לניצול בלי תנאי.

<נעה בן שבת: הם לא מותנים בכך שקודם ינצלו את ה-18 ימים האחרים, הם לא מותנים בכל תנאי אחר.

<נעה בן שבת: הם באים בנוסף לכל זכות אחרת לפי החוק.

<נעה בן שבת: בגלל שמדובר פה בסל הטבות גדול, אז רצו להבהיר שכל הזכאות - של 18 הימים ועוד שישה ימים הנוספים - תחול רק על הורים לילדים עם מוגבלות.

<נעה בן שבת: יש הבעיה שהעלו המעסיקים בדיון הקודם – מה קורה עם ההורה לילד עם הרגל השבורה.

<נעה בן שבת: לא זה מה שהיה נראה שרואים מול העיניים כשמדברים על אדם עם מוגבלות, לא את אותו ילד שנשברה לו הרגל ותוך זמן קצר הוא יעמוד חזרה על הרגליים ולא תהיה לזה שום השלכה נוספת על התפקוד שלו בעתיד.

<נעה בן שבת: לכן מוצעת פה הצעה שתבהיר שאנחנו מדברים על הורה של אדם עם מוגבלות – אנחנו לא מדברים רק על ילד, אנחנו מדברים על אדם – אבל המוגבלות היא מוגבלות שצפויה לחלוף בתוך זמן קצר והיא חד-פעמית, היא לא צפויה להישנות.

<נעה בן שבת: השאלה היא מהו זמן קצר לעניין הזה.

<נעה בן שבת: בעניין הזה נותרה מחלוקת.

<נעה בן שבת: דיברו חשבו על זמן קצר של 30 ימים - - -

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: מקלב דיבר על זה.

חיים כץ: יש פה עוד מישהו שרוצה להגיד משהו?

<סיגל סודאי: כן.

<סיגל סודאי: אני מלשכת המסחר.

<סיגל סודאי: המעסיקים, כידוע, לא התנגדו להצעת החוק הזאת.

<סיגל סודאי: אנחנו מודעים ומכירים את הבעיה שיש להורים לילד עם מוגבלות.

<סיגל סודאי: צריך להבהיר שאין גיל לילד עם מוגבלות.

<סיגל סודאי: זאת אומרת, זה ללא גיל.

<סיגל סודאי: כשמדובר על הורה לילד עם מוגבלות זה לא כמו עד גיל 16 למחלה רגילה או עד גיל 18 למחלה ממארת.

<סיגל סודאי: זאת אומרת, אין מגבלה על פוטנציאל הניצול.

<סיגל סודאי: אני, כיועצת משפטית בלשכת המסחר, מקבלת שיחות טלפון ממעסיקים, שאומרות שכבר התחילו לנצל.

<סיגל סודאי: אין לי שום דעה רעה מראש, אבל פשוט מהשטח אני מקבלת שיחות טלפון שיש ניצול לרעה.

<סיגל סודאי: לא של המשפחות שבאמת זקוקות לחוק הזה, אלא ניצול לרעה של עובדים אחרים.

<סיגל סודאי: לכן חייבים לשים את המגבלות האלה, בגלל שאין מגבלה של גיל וההגדרה של המוגבלות מאוד רחבה וזו לא היתה כוונת המחוקק.

חיים כץ: היתה לך שיחה עם חבר הכנסת מקלב?

חיים כץ: כי אמרת "כוונת המחוקק".

<סיגל סודאי: הוא אמר את זה בעצמו, שזה לצרכים מיוחדים.

<סיגל סודאי: מי שיש לו בעיה שהיא ממוקדת או בעיה - - -

קארין אלהרר: אבל רגל שבורה אפשר לזהות אחרי שבוע.

קארין אלהרר: לא צריך לא 60 ולא 90 יום.

<סיגל סודאי: בעניין הנוסח – וגם נועה ציינה את זה - שיהיה ברור שזה 12 יום מכסה מלאה לשני ההורים.

<סיגל סודאי: אם אחד לא מנצל לשני נותרת רק היתרה.

<סיגל סודאי: חשוב שזה לא ניתן לצבירה, כי מהניסוח כאן לא ברור שזה לא ניתן לצבירה לשנה הבאה.

<נעה בן שבת: אם זה ככה ננסה להבהיר, כי הכוונה היתה שזה שישה ימים שניתנים באותה שנה.

<נעה בן שבת: אין מנגנון של צבירה משנה לשנה.

<רן רידניק: צריך להוסיף את המילה "לשנה" פשוט.

<נעה בן שבת: אז אולי נוסיף את המילה "לשנה" באמת.

<סיגל סודאי: יש לי עוד הערה.

<סיגל סודאי: חוק דמי מחלה מדבר במונחים של ימי עבודה, וכאן אנחנו מזכים את העובד בחלקי יום עבודה.

<סיגל סודאי: לדעתי, צריך להתייחס לזה מבחינת אופן החישוב.

חיים כץ: אפשר לעשות את זה לפי שעות.

<סיגל סודאי: אין בעיה, אבל צריך לקבוע איזשהו מנגנון איך לעשות את זה.

חיים כץ: X שעות.

<נעה בן שבת: נוסחה לעניין חלקי הימים?

<סיגל סודאי: כן.

<סיגל סודאי: איך מחשבים את זה ואיך מורידים את זה מהמכסה.

חיים כץ: תקבעי X שעות, תכפילי את מספר הימים - - -

<נעה בן שבת: את חושבת שצריך לקבוע את זה בחוק או שאפשר גם בתקנות?

<סיגל סודאי: אפשר גם בתקנות.

<סיגל סודאי: אבל שזה יהיה ברור, כי גם עכשיו בחוק מאוד לא ברור, על אחת כמה וכמה - - -

חיים כץ: דבי, תעשי מספר הימים כפול תשע שעות ליום, וזה - - -

<דבורה ספיר אליעזר: צריך סעיף הסמכה.

חיים כץ: תעשי בתקנות.

<דבורה ספיר אליעזר: שזה לא ייחשב כאילו אם אנחנו לא מתקינים תקנות זה לא - - -

חיים כץ: דבי, תעשי בתקנות מספר הימים כפול תשע שעות.

חיים כץ: ואז אם מישהו ניצל שעתיים יש לו את היתרה.

חיים כץ: זה לא ניתן לצבירה וזה נגמר בשנה, וככה זה יעבוד טוב.

חיים כץ: בבקשה, אדוני.

<דן אורן: לעניין הזה אני מציע שתהיה סמכות, כמו שדבי אומרת, שהשר רשאי.

<דן אורן: השר ישקול אם יש צורך להתקין תקנות.

<דן אורן: אם הוא יגיע למסקנה שכן אז תהיה לו סמכות.

חיים כץ: החוק נכנס לתוקף, הוא לא מחכה לשר, למה אם הוא יחכה לשר בעוד שבע קדנציות אולי השר יגיע.

<דן אורן: ברור.

<דן אורן: זאת המשמעות של מה שאני אומר.

חיים כץ: יחד עם זה, השר יוכל להתקין תקנות שיצטרכו לקבל את אישור ועדת העבודה והרווחה.

<דן אורן: בדיוק לזה התכוונתי.

חיים כץ: אם הן לא יקבלו את אישור ועדת העבודה והרווחה החוק ימשיך להיות כמות שהוא.

<דן אורן: בדיוק לזה התכוונתי.

חיים כץ: אז זה בסדר.

חיים כץ: כן, גברתי.

<טלילה שחל רוזנפלד: אני מנהלת האגף לקידום ושילוב נשים בנציבות שירות המדינה.

<טלילה שחל רוזנפלד: קודם כול, אנחנו תומכים בחוק.

<טלילה שחל רוזנפלד: אני רוצה לציין שאצלנו מהיום הראשון מקבלים ימי מחלה, ויש גם אפשרות של חלקי ימים ולא נתקלנו בבעיה.

חיים כץ: גם פה אין בעיה.

חיים כץ: עכשיו הכול בסדר.

<טלילה שחל רוזנפלד: לגבי הנושא של חלוקה בין בני הזוג, אני חושבת שכדאי לציין בחוק או בדברי ההסבר שזה מי שניצל את הזכות באותו יום, כי כבר נתקלתי בפרשנות שאומרים שמי שניצל יום אחד מתוך השישה כבר לקח את כל הזכות של ששת הימים.

חיים כץ: מפצלים את זה לשעות.

חיים כץ: הוא ניצל X שעות.

חיים כץ: מה שאת אומרת מיותר.

<נעה בן שבת: אדוני, אנחנו באמת שמענו שיש כזאת פרשנות.

<נעה בן שבת: היא נראתה פרשנות מאוד תמוהה, בגלל שדובר על 15 ימים ועוד 15 ימים שניתנים אם בן הזוג עובד.

<נעה בן שבת: יכול להיות שהיה לה איזשהו ביסוס שעלה מתוך הנוסח של התקנות.

<נעה בן שבת: אני חושבת שהתקנות צריכות בזה, כי לא נראה שיש היגיון להגיד לעובד: תקבל 15 ימים אם בן זוגך לא נגע בימים, אבל אם בן זוגך ניצל אפילו יום אחד אתה מקבל אפס במקום לקבל 14 – יתרת הימים שהוא לא ניצל.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: תבהירי לפרוטוקול שזו לא כוונת המחוקק וזו לא כוונת אלה שאישרו את החקיקה בוועדת השרים.

<נעה בן שבת: אני חושבת שזה גם עולה מתוך הסעיפים הקיימים היום בחוק לגבי מחלה ממארת וגם לגבי מחלת הורה.

<נעה בן שבת: גם שם מדובר שהזכאות לקבל תוספת ימים או מספר ימים יותר גדול נתונה רק אם בן הזוג האחר עובד.

<נעה בן שבת: אני חושב שלא עולה על דעת מישהו שעובד זכאי לשישה ימים אם בן זוגו עובד, ואם בן זוגו נטל יום אחד אז כבר התפוגגה זכותו לקחת את חמשת הימים האחרים.

<נעה בן שבת: אני חושבת שהפרשנות הזאת מוטעית ולא נכונה, ואני רוצה להבהיר שאין לה בסיס.

חיים כץ: הבהרת.

חיים כץ: כן, אדוני.

<רן רידניק: אנחנו חושבים שהנוסח והתקנות שגובשו על-ידי היועצת המשפטית של הוועדה הן ראויות וסבירות.

<רן רידניק: יש שתי נקודות שאני רוצה לחדד.

<רן רידניק: אחת, לגבי סעיף (א2) שדיברנו עליו.

<רן רידניק: יכול להיות שנכון להוסיף שם את המילה "בשנה", בשביל לחדד את העובדה שזה שישה ימים פלוס שישה.

<רן רידניק: סוגיה שניה שנדרשת להכרעת המחוקק היא לגבי סעיף (4).

<רן רידניק: יש כאן שאלה האם לתת את ההגבלה גם בגין מוגבלות זמנית שמשכה 30 יום, 60 או 90 יום – מה הגבול התחתון.

<רן רידניק: אנחנו סבורים שבגין מוגבלות זמנית שתחלוף בתוך 30 יום או בתוך 45 יום, למשל רגל שבורה או משהו כזה, לא נכון לתת את ההטבה הייחודית שנועדה להורים לאנשים עם מוגבלות אמיתית.

חיים כץ: ומה תגידו על 60 יום?

<רן רידניק: אני חושב שמספר בין 60 ל-90 הוא סביר.

חיים כץ: מצוין.

<טובה רקנאטי: אני רק רוצה להזכיר שחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מדבר גם על מוגבלות זמנית.

חיים כץ: עכשיו אנחנו קובעים מה זה זמני.

<טובה רקנאטי: בדיוק.

<טובה רקנאטי: השאלה היא על איזה ציר.

<טובה רקנאטי: קשה לנו מאוד עם 90 יום, אנחנו חיים מאוד טוב עם 30 יום, אז אם אפשר באמצע יהיה מצוין.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: אז יהיו לך 60 ימים.

חיים כץ: כן, גברתי.

<דבורה ספיר אליעזר: קודם כול, אנחנו מברכים על הצעת החוק ועל שיתוף הפעולה שהיה סביבה, גם של המעסיקים, גם של ארגון העובדים - ששלחו לי SMS שהם מאחרים לדיון אז כבר לא יוכלו להגיע – וגם של הכנסת.

<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו תומכים בתיקונים.

<דבורה ספיר אליעזר: בעניין הפרשנות שציינה היועצת המשפטית של הוועדה בקשר לתיקונים שהיו לפני התיקון הזה לחוק – אכן הפרשנויות האלה עלו תוך כדי הדיונים על תיקון סעיף 1ב לחוק דמי מחלה בזמנו, כשהותקנו התקנות המתאימות.

<דבורה ספיר אליעזר: לפי הדברים של היועצת המשפטית, אנחנו צריכים באמת לשקול תיקון בתקנה שיבהיר את הנקודה הזאת.

<דבורה ספיר אליעזר: בעניין המוגבלות הזמנית – כמובן שהבהרה תהיה בעניין התשלומים וההיעדרויות בקשר לחוק הזה, ואין לזה השלכות להגדרה של מוגבלות לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<דבורה ספיר אליעזר: מבחינת התאריך – אנחנו נוטים להסכים עם 60 ימים.

<דבורה ספיר אליעזר: צריך להבין שבסופו של דבר המכסה שאנחנו נותנים מגיעה ל-48 ימים – 36 ועוד 12 - ולכן 30 ימים נראה לנו שהעובדים שיהיו זקוקים להיעדרות יוכלו להשתמש במכסת הילד הרגילה, של 16 ימים.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: בבקשה, גברתי.

<ולרי זילכה: קודם כול, אני רוצה להגיד תודה רבה.

<ולרי זילכה: אנחנו מדברים בדרך כלל על ילד עם מוגבלות ולא אותו אירוע מאוד מצומצם, יחד עם זאת, אנחנו מבקשים שיילקח בחשבון שהורים בשלב שמתגלה מצב המוגבלות של הילד, דווקא בשלב הזה הם נזקקים הרבה פעמים להיעדרות, הם נמצאים במצב של קושי בהתארגנות, הם מחפשים רופאים, מחפשים מומחים, הולכים לאבחונים, ולכן ההסתכלות שלנו היא יותר לכיוון ה-30 ימים, אולי 45 ימים.

<ולרי זילכה: אנחנו חושבים ש-60 יום להורה בסיטואציה הזאת זה הרבה מדי זמן.

<ולרי זילכה: כמובן שאין לנו כוונה שינצלו את זה אנשים שלא אמורים לנצל את זה.

<נעה בן שבת: עוד שתי הבהרות, בבקשה.

<נעה בן שבת: כשהחוק הזה נחקק היה עוד אלמנט שנכנס פה, וזה היה הנושא משפחת אומנה ואפוטרופוס.

<נעה בן שבת: רצו להבטיח שההורים הביולוגיים לא לוקחים ביחד ובו זמנית את תוספת הימים, את 15 הימים הנוספים מעבר ל-15 הימים הראשונים.

<נעה בן שבת: אני חושבת שאולי בגלל זה נוצרה התקלה לגבי הבנת התקנות.

<נעה בן שבת: אני חושבת שמלכתחילה – גם הסתכלתי שוב על הפרוטוקולים - לא היתה כוונה להגביל את היכולת של הורה אחד לקחת את יתרת הימים שבן זוגו לא לקח.

<נעה בן שבת: דבר נוסף זה לגבי הנושא של התקופה הצפויה.

<נעה בן שבת: אני רואה שהכיוון הוא של 60 ימים וזה מה שנקריא תיכף.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על זמן שהוא פרוגנוזה – ילד מגיע, מתגלה איזושהי בעיה, יש מגבלה בתפקוד, והשאלה היא מה הצפי: האם הצפי שהיא תחלוף בתוך התקופה הזאת?

<נעה בן שבת: הימים האלה, יכול להיות שבהתחלה הוא לוקח אותם כאותם שישה ימים ואחר כך הוא יזקוף אותם על חשבון ימי מחלה רגילה, כי יתברר שהוא לא הורה של אדם עם מוגבלות.

חיים כץ: הבהרנו את זה ודשנו בזה.

חיים כץ: תעברי להקראה, בבקשה.

אורי מקלב: לפני זה, אדוני, רק חצי דקה.

אורי מקלב: ילד שנולד כבר עם מוגבלות – לא צריכה להיות בעיה, זה ברור.

אורי מקלב: מוגבלות זמנית – גם אם נחליט 60 יום או 90 יום – כמובן שהוא יוכל לנצל את זה מהיום הראשון.

אורי מקלב: דהיינו, שלא יגידו לו שהוא יכול מ-60 יום והלאה.

חיים כץ: לא, לא, זו לא הכוונה ואתה עכשיו נכנס לדברים שאנחנו לא שם.

אורי מקלב: אתה יודע שאחרי זה הם - - -

חיים כץ: לא, לא, אני לא יודע.

חיים כץ: אני יודע שכתוב 60 יום אז זה 60 יום.

אורי מקלב: ואחרי שמתברר שזו מוגבלות זמנית והוא היה חסר ביום הראשון וביום השני, יהיה אפשר - - -

חיים כץ: אתה רוצה לדון בזה עם האוצר עוד פעם, שנעצור את הישיבה?

אורי מקלב: לא - - -

חיים כץ: אולי, אני מציע, שתעשה עוד דיונים עם האוצר, לא נקריא ולא נעביר את זה בהצבעה ונדוש.

דב חנין: התשובה לחשש שלך נמצאת במילה "צפויה".

דב חנין: היושב-ראש צודק.

<נעה בן שבת: אבל הובהר בפרוטוקול שזאת הכוונה, של מה שכתוב כאן.

<נעה בן שבת: "הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ד–2013.

<נעה בן שבת: תיקון סעיף1ב.

<נעה בן שבת: 1.

<נעה בן שבת: בחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), התשנ"ג–1993, בסעיף 1ב – (1) בסעיף קטן (א), בכל מקום, במקום "15" יבוא "18"; (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(א1) (1) בזקיפת ימי היעדרות כאמור בסעיף קטן (א) זכאי עובד להביא בחשבון, לפי בחירתו, גם חלקי ימים שבהם נעדר לפי הוראות סעיף זה בשל מחלת ילדו שהוא אדם עם מוגבלות או לצורך מתן סיוע אישי לו; (2) על אף האמור בסעיף 2(א)(1) ו-(2) לחוק דמי מחלה, התשל"ו–1976, (להלן – חוק דמי מחלה), עובד שהוא הורה של אדם עם מוגבלות זכאי לתשלום דמי מחלה החל מן היום הראשון להיעדרותו בשל מחלת ילדו שהוא אדם עם מוגבלות או לצורך מתן סיוע אישי לו.

<נעה בן שבת: (א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה" – ואנחנו נוסיף גם: לרבות חלקי ימים, כי זו הוראה נפרדת.

<נעה בן שבת: גם פה אפשר לעשות את חלקיות הימים – "לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות לאדם עם המוגבלות; התקיים בעובד כאמור אחד מהתנאים האמורים בפסקאות (1) עד (4) לסעיף קטן (א)" – שאותם ציין קודם חבר הכנסת מקלב: שבן הזוג עובד וא נעדר מעבודתו – " יהיה זכאי לעד 6 ימי היעדרות נוספים בשנה, לרבות חלקי ימים, ובלבד שלא היה אדם אחר שניצל את זכותו להיעדרות מכוח סעיף קטן זה.

<נעה בן שבת: " "אדם אחר" הכוונה לאפוטרופוס ולהורה האומן.

<נעה בן שבת: אין הכוונה לבן הזוג.

חיים כץ: כשאת כותבת "לרבות חלקי ימים" – "שישה ימי עבודה מלאים".

חיים כץ: אם תגידי "מלאים" זה יכסה חלקי ימים.

חיים כץ: מה זה "לרבות חצי יום"?

<נעה בן שבת: יכול להיות שהניסוח ישתנה, אבל - - -

חיים כץ: את צריכה להגדיר את הניסוח, שיהיה ברור שיש פה חשבון של שעות.

<נעה בן שבת: אוקיי.

<נעה בן שבת: חשבון של חלקיות ימים.

דב חנין: לא ייתפס חלק היום במקום יום.

<נעה בן שבת: לכן אני לא רוצה לכתוב "חצי יום", אני רוצה לדבר על חלקי ימים.

חיים כץ: שעות.

חיים כץ: הכי פשוט לעשות את כל הזכאות בשעות – 9X6 זה 54 לבן-אדם.

חיים כץ: אם הוא נעדר שעה אז יש לו עוד 53.

<נעה בן שבת: אתם רוצים שעשה הגדרה של חלקי ימים?

חיים כץ: כן, נפצל את הימים לשעות.

<נעה בן שבת: הגדרה של חלקי ימים, שמדובר בחלוקת מספר ימי - - -

חיים כץ: חלקי את הימים לשעות.

חיים כץ: ששה ימים, תהפכי את זה ל-54 שעות.

<נעה בן שבת: אולי אחלק - - -

חיים כץ: תקשיבי לי, לא אולי.

חיים כץ: אני המחוקק.

חיים כץ: חלקי שישה ימים לתשע שעות.

<נעה בן שבת: אבל אנחנו לא מדברים רק על שישה ימים.

<נעה בן שבת: חלקי ימים מופיע לנו גם למעלה.

חיים כץ: אבל תעשי את זה בשעות.

חיים כץ: זה יותר נוח ויותר טוב.

<דבורה ספיר אליעזר: אני מציעה שנעשה את זה כמו שהוצע בהתחלה בתקנות, או שתעשו שישה ימים שמונה שעות.

חיים כץ: למה שמונה שעות?

חיים כץ: עובדים תשע שעות ביום.

<קריאה: זה כולל הפסקה.

<דבורה ספיר אליעזר: אם במקום העבודה מועסקים חמישה ימים בשבוע זה תשע שעות.

חיים כץ: מי שעובד חמישה ימים עובד 45 שנות.

<קריאה: זה 43 לפי צו ההרחבה, זה לא 45.

<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו שלוש אפשרויות.

<דבורה ספיר אליעזר: אחת, אם הולכים לפי - - -

חיים כץ: מי גברתי?

חיים כץ: אני לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

<נעה בן שבת: נגדיר חלק יום, זה מספר שעות העבודה ביום חלקֵי - - -

חיים כץ: לא חלקי.

חיים כץ: מספר שעות העבודה והיעדרות - - -

<דבורה ספיר אליעזר: בנושא הזה, אנחנו עוברים על תקנות ערך שעה לפי חוק - - -

חיים כץ: תעשו תקנות.

<נעה בן שבת: בגלל התקנות של ערך שעה לא רוצים להשאיר את זה לתקנות.

<נעה בן שבת: זאת האמת.

<דבורה ספיר אליעזר: בסדר.

<דבורה ספיר אליעזר: אז אגיד מה הנושא שעלה בדיונים הפנימיים.

<דבורה ספיר אליעזר: יש צו הרחבה שקובע 43 שעות שבועיות ולכן מחלקים את זה ל-8.36.

<דבורה ספיר אליעזר: לפי חוק שעות עבודה ומנוחה זה שמונה שעות עבודה.

חיים כץ: אבל חמישה ימים בשבוע.

<דבורה ספיר אליעזר: לשישה ימים בשבוע.

חיים כץ: עברת לחמישה.

<דבורה ספיר אליעזר: אנסה להסביר שוב.

<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו את חוק שעות עבודה ומנוחה שקובע שיום עבודה רגיל זה שמונה שעות.

<דבורה ספיר אליעזר: עכשיו יש לנו צווי הרחבה שמכוחם אנחנו גוזרים מה הוא יום עבודה בשבוע.

<דבורה ספיר אליעזר: יש לנו את צו ההרחבה של הסכם המסגרת שקובע שמקומות עבודה שבהם מועסקים עובדים חמישה ימים בשבוע, אז יום העבודה יכול להגיע לתשע שעות עבודה.

<דבורה ספיר אליעזר: אבל אם הולכים לפי ההסכם הקיבוצי שהורחב בקשר לקיצור שבוע עבודה – 43 שעות; ואז מחשבים את יום העבודה לפי 8.36 שעות.

חיים כץ: ואנחנו מבקשים תשע.

<דבורה ספיר אליעזר: לכן צריך לבחור אחת החלופות או את כל החלופות בעניין הזה.

<דבורה ספיר אליעזר: אם זה עובד שעתי, אז לא הולכים לפי 8.36.

חיים כץ: דבי, אנחנו הולכים פה לפי תשע שעות.

<נעה בן שבת: השאלה היא אם אפשר לעשות הגדרה של חלקי ימים, שזה החלק היחסי של מספר שעות העבודה שבהם נעדר העובד מתוך מספר שעות העבודה באותו היום.

<נעה בן שבת: אפשר לעשות את החלק היחסי מתוך תשע.

חיים כץ: מה זה משנה באותו יום או לא באותו יום?

<נעה בן שבת: כי יכול להיות שזה יום שישי.

<נעה בן שבת: אם הוא עובד ביום שישי וזה שש שעות עבודה באותו יום - - -

אורלי לוי אבקסיס: המטרה שלנו היא לא לצמצם אלא להרחיב.

חיים כץ: נעה, אני לא מבין אותך.

חיים כץ: את יועצת משפטית, את לא מחוקקת.

חיים כץ: מה שאת עושה פה, את מנסה לחוקק.

<נעה בן שבת: לא, אני - - -

חיים כץ: אל תגידי לי לא.

<דבורה ספיר אליעזר: אדוני, דבר נוסף, אם אפשר.

<דבורה ספיר אליעזר: כעיקרון, האמת היא שיש מקומות עבודה שחלים שם הסכמים קיבוציים והחוק הזה יחול גם שם, וימי העבודה הם 8.36 שעות.

<דבורה ספיר אליעזר: אולי כדאי להשאיר חלקי ימים.

חיים כץ: איך?

חיים כץ: מה זה חלקי ימים?

חיים כץ: נעדרתי רבע יום?

אורלי לוי אבקסיס: אז ייקחו לו את זה בתור יום?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים להשאיר לפרשנות.

<נעה בן שבת: אני גם לא רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצים להבהיר שחלקי ימים, שבמצטבר שאתה יכול להוסיף עוד חלק ועוד חלק, בסוף זה יהיה יום.

חיים כץ: דבי, אם הוא נעדר רבע יום או נעדר שעה, איך יחשבו לו – 1 חלקי 16?

חיים כץ: ואם החשב לא יודע לעשות מכנה משותף?

<דבורה ספיר אליעזר: אנחנו מחשבים את חלקי הימים איך שמחשבים את ימי המחלה במקום העבודה.

<דבורה ספיר אליעזר: אני חושבת - - -

חיים כץ: דבי, אנחנו מעבירים את זה לפי שעות.

חיים כץ: תשע שעות עבודה ביום.

חיים כץ: כן, אדוני.

<רן רידניק: אנחנו מבקשים לשמור על הנוסח של חלקי ימים.

חיים כץ: אי אפשר ליישם את זה.

<רן רידניק: יובהר בתקנות בדיוק איך זה יחושב, זה מתוך שעות.

<רן רידניק: אבל תשע שעות ביום יוצר הרחבה, כי בפועל לא עובדים תשע שעות ביום.

<רן רידניק: לפי צו ההרחבה היקף השעות היומי נמוך מכך, הוא 8.36.

<רן רידניק: לכן, אם המחוקק מתעקש להעביר את זה ככה, זה יחייב בכל שינוי עתידי של צו ההרחבה גם תיקוני חקיקה ולכן אני חושב שזה צעד פחות נכון חקיקתית.

<רן רידניק: אבל בכל מקרה, ככל שמעוניינים לעגן במפורש בחקיקה, זה צריך להיות 8.36 שעות לפי צו ההרחבה ולא תשע.

<רן רידניק: זה פותח גם עולמות תוכן אחרים, וזה מעט בעייתי מבחינתנו.

<דבורה ספיר אליעזר: אפשר להגיד: "כנהוג במקום העבודה" כמו בחוק שכר מינימום, ואז להגיד מה הוא הרף המקסימלי?

חיים כץ: אנחנו נעביר את זה, אתם תנסחו את זה, כשהמטרה שלנו כשבן-אדם נעדר שעה לא יחשבו לו יום ולא חצי יום.

חיים כץ: נסחו את זה כך שהמחוקק – מקלב, שעבד על זה - לא יצא עם חצי תאוותו בידו.

<דבורה ספיר אליעזר: בסדר גמור.

חיים כץ: הוא כבר הסכים להתפשר על המעט הזה, ואתם באים בניסוחים ופרשנויות לקחת לו קצת.

חיים כץ: כשעורכי הדין נכנסים לעניין אז במקום מתמטיקה פשוטה אנחנו מסתבכים.

<דבורה ספיר אליעזר: אפילו לכלכלנים היתה הערה בעניין הזה.

<נעה בן שבת: אני רוצה להגיד מה העקרונות, כדי שיהיה ברור.

<נעה בן שבת: אם משאירים את הנוסח בידינו זו אחריות כבדה, אנחנו רוצים לוודא שאנחנו מכוונים לכוונתכם.

<נעה בן שבת: תהיה הגדרה של חלקי ימים, וזה יהיה מספר שעות העבודה שבהן נעדר העובד באותו יום.

<נעה בן שבת: עכשיו השאלה היא אם אנחנו מדברים מתוך 8.36 או תשע שעות או כל מספר אחר שתגידו, או מתוך ימי העבודה הנהוגים באותו מקום העבודה.

חיים כץ: לא, לא, אנחנו לא נכנסים לכל מקום עבודה.

חיים כץ: אנחנו מגדירים 8.36 שעות וזה חל על כל המשק הישראלי, ומי שירוויח קצת – ירוויח קצת, ומי שיפסיד קצת – יפסיד קצת.

חיים כץ: אבל יהיה כלל אחיד לכולם.

חיים כץ: במקום תשע קיבלת 8.36.

<דבורה ספיר אליעזר: אני מסכימה עם העיקרון שלך - - -

חיים כץ: דבי, זה מה יש.

חיים כץ: אנחנו לא עובדים אצלכם.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים להגיד שום דבר, אבל אנחנו לא סומכים עליכם יותר מדי.

חיים כץ: זה מה שיש.

חיים כץ: נעה, ככה תגדירי את זה: 8.36 כפול מכסת הימים.

חיים כץ: כך נעביר את זה בחקיקה.

חיים כץ: האוצר קיבל את מה שהוא ביקש, דבי קיבלה את מה שהיא ביקשה.

<סיגל סודאי: מה עם העובדים במשרות חלקיות?

<סיגל סודאי: אני רוצה שיקבלו מה שמגיע להם.

חיים כץ: זה אותו דבר, זה הולך לפי שעות.

חיים כץ: הוא יקבל את מה שמגיע לו.

<נעה בן שבת: אז אנחנו לא משאירים סמכות לשר לתקן בתקנות.

<נעה בן שבת: אנחנו קובעים את זה כהגדרה.

חיים כץ: לא צריך.

<נעה בן שבת: אז קראנו את סעיף קטן (א1).

<נעה בן שבת: אקריא אותו שוב לשם הבהרה.

<נעה בן שבת: (א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה לרבות חלקי ימים" - אמרנו שנגדיר קודם את חלקי הימים – "לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות - - -"

חיים כץ: את לא מגדירה את חלקי הימים.

חיים כץ: את מגדירה את הימים.

חיים כץ: ימים כשעות.

חיים כץ: את לא מגדירה חלקי ימים.

<נעה בן שבת: זה קצת עושה בעיה.

<נעה בן שבת: השאלה היא למה זה מפריע.

<נעה בן שבת: אם אנחנו מגדירים חלקי ימים כמספר השעות מתוך יום - - -

חיים כץ: שעה ועשר דקות הוא נעדר.

חיים כץ: איך תגדירי?

<נעה בן שבת: אגדיר שחלקי ימים זה מספר שעות העבודה שבהן נעדר העובד, מתוך 8.36 שעות.

<נעה בן שבת: החלק היחסי.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: בסדר גמור.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שיהיה מובן שבמצטבר כל השעות האלה מתגבשות לו ליום עבודה אחד.

חיים כץ: בשביל זה אמרתי לך שעות.

<נעה בן שבת: אז אולי אנחנו צריכים לשנות את הניסוח אחרי זה, אבל העיקרון מובן.

<נעה בן שבת: אנחנו לא יכולים לחרוג מהמונח "ימים" כשמדובר על ימי עבודה כי הכול בנוי על ימי עבודה.

דב חנין: נעה, אני לגמרי רואה את המורכבות מהזווית שלך, אבל תנסי לראות את הזווית המעשית שהיושב-ראש וחברת הכנסת לוי אבוקסיס מפנים אותך אליה.

דב חנין: אנחנו רוצים למנוע מצב – שהוא נורא רווח - שבו העובד לא מגיע שעה כי הוא היה צריך לקחת את הילד למשהו - - -

<נעה בן שבת: ומורידים לו חצי יום.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: אנחנו רוצים שהתוצאה תהיה המצטברת לפי שעות.

דב חנין: אני מבין את הקושי שאת מתמודדת אתו, אבל תנסי להבין גם את הזווית שאנחנו מציגים כי זו בעיה אמיתית.

אורי מקלב: אמיתית, והיא הפרקטית והיומיומית.

עדי קול: למה אי אפשר להוסיף את המילה: שעות שמצטברות לכדי שישה ימי עבודה?

<נעה בן שבת: אנחנו נמצאים בתוך - - -

חיים כץ: אני לא מבין את הבעיה בכלל.

<נעה בן שבת: אז אנסה להסביר או שאני יכולה להגיד שננסה לפתור את זה ברמת הנוסח.

חיים כץ: העיקרון הוא שנקבל את מכסת הימים שקבע החוק.

חיים כץ: יום אחד הוא 8.36 שעות, ותהיה אפשרות לקחת חלקיות ימים בשעות.

חיים כץ: אם הבן-אדם נעדר שעה הוא ייקח שעה ויישארו לזכותו X שעות.

חיים כץ: הסיפור הוא במחשב ארבע פעולות.

עדי קול: נעה, למה את לא יכולה להגיד שעות?

עדי קול: להגיד שהוא זכאי - - -

חיים כץ: היא נעולה על ימים והיא לא נעולה על שעות.

<נעה בן שבת: זה לא שאני נעולה, פשוט החקיקה הקיימת מדברת על ימים.

<נעה בן שבת: כל חוק דמי מחלה מדבר על ימים.

<נעה בן שבת: אנחנו חיים בתוך הסביבה הזאת.

קארין אלהרר: אבל אם אנחנו רוצים לאפשר לצאת לשעות, הרי אנחנו לא רוצים לפתוח את זה למשא ומתן בין העובד למעביד.

אורלי לוי אבקסיס: גם לא לפרשנות.

קארין אלהרר: אנחנו לא רוצים פרשנות בעניין הזה.

עדי קול: נעה, את יכולה לנסח את זה כך בחוק – שעות עבודה שיצטברו לכלל שישה ימי עבודה.

עדי קול: יש לך גם את השעות וגם את הימים ואת בסדר.

חיים כץ: ישבו עורכי הדין ויקבעו את הנוסח, כשהמטרה של החוק הזה, שמספר הימים המוגדר יתאפשר לנצל אותו בשעות ואז לא מעניין אם זה חצי משרה או רבע משרה.

חיים כץ: יש לו X שעות.

חיים כץ: אם הוא חצי משרה הוא יכול להיעדר 17 פעם או 200 פעם.

חיים כץ: זה לא מעניין.

חיים כץ: גם פה בן-אדם יכול להיעדר 200 פעם, אם הוא ייקח כל פעם חצי שעה.

חיים כץ: יגדירו את זה לפי שעות ואז יש לו מכסה של שעות.

חיים כץ: תגדירו את זה ככה ונגמרו את הסיפור.

חיים כץ: תעברי להקראה.

<ורד וייץ: אדוני, אפשר - - -

חיים כץ: לא.

חיים כץ: לא היתה בהתחלה, בסדר - - -

<ורד וייץ: תעיתי בדרך, מה לעשות?

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: תבואי בזמן.

<ורד וייץ: השתדלתי מאוד.

<נעה בן שבת: "(א2) (1) נוסף על הוראות סעיף קטן (א), עובד כאמור באותו סעיף קטן זכאי לעד 6 ימי היעדרות בשנה" – שוב, אנחנו נבהיר פה את הנושא של מספר השעות - - -

חיים כץ: אל תבהירי כלום.

חיים כץ: כבר הבהרנו שמונה פעמים.

<נעה בן שבת: " - - לצורך מתן סיוע אישי שמחייב היעדרות לאדם עם המוגבלות; התקיים בעובד כאמור אחד מהתנאים האמורים בפסקאות (1) עד (4) לסעיף קטן (א), יהיה זכאי לעד 6 ימי היעדרות נוספים בשנה, ובלבד שלא היה אדם אחר שניצל את זכותו להיעדרות מכוח סעיף קטן זה.

<נעה בן שבת: (2) בעד יום היעדרות לפי סעיף קטן זה, זכאי עובד לתשלום בגובה דמי מחלה כמשמעותם בחוק דמי מחלה ודין התשלום כדין שכר עבודה.

<נעה בן שבת: (3) זכותו של עובד לפי סעיף קטן זה נוספת על כל זכות אחרת שנתונה לו לפי חוק זה, ואינה תלויה או מותנית בזכות אחרת לפי חוק זה.

<נעה בן שבת: (3) בסעיף קטן (ג), במקום "סעיף זה" יבוא "סעיף קטן (א)" (4) אחרי סעיף קטן (ד) יבוא: (ה) הוראת סעיף זה לא תחול לגבי עובד שהוא הורה של אדם עם מוגבלות אם ההגבלה על תפקודו באופן מהותי אינה קבועה, צפויה לחלוף בתוך 60 ימים ממועד הופעתה ואינה צפויה להישנות.

<נעה בן שבת: 2.

<נעה בן שבת: הוראת תחילה.

<נעה בן שבת: תחילתו של חוק זה ב-1 בחודש שלאחר תום - - -" השאלה היא אם רוצים זמן היערכות.

<קריאה: החלה מיידית.

<נעה בן שבת: "ב-1 בחודש שלאחר יום פרסומו.

<נעה בן שבת: "

<דבורה ספיר אליעזר: כמובן, ההסדר שייקבע בקשר לשעות זהו הסדר קוגנטי, וכמובן שאם יש הסדרים מיטיבים, אלה יחולו.

חיים כץ: אנחנו משאירים את זה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: בתנאי שלא יפגע בזכויות.

חיים כץ: המשרדים הממשלתיים, תנסחו את מה שאמרנו פה על מנת שנוכל להביא את זה להצבעה כבר בשבוע הבא בקריאה השניה והשלישית.

חיים כץ: מי בעד?

חיים כץ: מי נגד?

חיים כץ: בעד – פה אחד

חיים כץ: הצעת החוק נתקבלה.

חיים כץ: כל חברי הכנסת שיש להם זכות הצבעה- שישה במספר, וגם אלה שאין להם זכות הצבעה אישרו את הצעת החוק כהכנה לקריאה השניה והשלישית.

חיים כץ: אני מקווה שזה יעבור במהרה במליאה וייכנס לתוקפו חודש מיום פרסומו.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.