הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 17, 2013-10-21 09:30

עדי קול: שלום לכולם, אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בנושא דרגות סבסוד למעונות יום.

עדי קול: אנחנו מתכנסים היום לישיבה אחרי שנערכו אי-אלו ישיבות בנושא הזה בוועדה לפניות הציבור בעבר.

עדי קול: מנהלת הוועדה, שלומית אבינח, עדכנה אותי בנושאים שעלו בעבר ועקבתי אחר ההתפתחות וההתקדמות, על המעבר למוקד וכל התהליך שקרה סביב זה.

עדי קול: שמחתי מאוד לראות את הנתונים, גם הנתונים המשופרים בהרבה לגבי המערכת והטיפול שלה ומהירות הטיפול בפניות.

עדי קול: מי שכבר היה בוועדה הזאת יודע שאני מאוד נקמנית, אז כשיש דברים טובים חשוב להגיד אותם, לפרגן ולהעריך.

עדי קול: היה תהליך ארוך, אבל בסופו של דבר התחלנו בדרך חדשה.

עדי קול: ועדיין אנחנו מקבלים בוועדה פניות מפניות שונות בנושא המעונות.

עדי קול: אני מניחה שתמיד יהיו פניות, זה תמיד יהיה כך.

עדי קול: ניהלתי אתמול שיחה טלפונית כהכנה לדיון, רק כדי שאוכל להבין את הנושא שמטריד אותי, ותיכף אגיד לך איפה אני מתמקדת.

עדי קול: אבל זה תמיד בסופו של דבר עניין כלכלי, חייבים להגיד.

עדי קול: יש סכום כסף מסוים המוקצה לנושא סבסוד מעונות ולכן צריך להחליט מי מקבל הנחה ואיזו, ובסופו של דבר, כפי שאומרים תמיד, את השמיכה אנחנו מושכים מצד לצד.

עדי קול: זה החלטה של מדיניות, של המדינה, מה היא רוצה להעדיף ומה היא רוצה לקדם או לעודד.

עדי קול: המדינה עד לפני שנתיים, אחד הדברים הכי חשובים לה היו אימהות עובדות.

עדי קול: זאת אומרת, היה אינטרס שאימהות יעבדו וזה היה מרכז הסבסוד.

עדי קול: בשנתיים האחרונות, לשמחתי הרבה, יש איזו הכרה באימהות לומדות, ואני עדיין חושבת שהיא לא מספיקה.

עדי קול: אני חושבת שאם מסתכלים על העולם, לאיזה כיוון העולם הולך, וגם במציאות הישראלית, הכלכלה דורשת מנשים, ובכלל מעובדים, להיות מקצועיים יותר, ללמוד יותר, יותר מתואר אחד ברוב המקרים.

עדי קול: היום תואר ראשון הפך להיות מה שפעם היתה תעודת בגרות ולכן תואר ראשון הוא must ואנשים צריכים להמשיך ללמוד לתואר שני ואפילו מעבר לזה.

עדי קול: נשים צריכות לצאת לעבוד, כולן, אי אפשר להסתפק במשכורת אחת, ולכן מרבית הנשים עובדות ולומדות ומנהלות משפחה, שזה שלוש משרות קשות מאוד וכמעט בלתי אפשריות.

עדי קול: המילה "לג'נגל" היא מילה שאולי הומצאה על נשים במאה העשרים ובמאה העשרים ואחת.

עדי קול: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל מדינת ישראל נמצאת בבעיה מאוד-מאוד קשה מבחינת פריון.

עדי קול: זאת אומרת, היכולת שלה לייצר פר שעה.

עדי קול: אנחנו במקום 34 מתוך 36, או מקום מאוד-מאוד נמוך מבחינת היכולת שלנו לייצר פר שעה.

עדי קול: לוקחים את התוצר הלאומי הגולמי, מחלקים בעובדים ובשעות עבודה.

עדי קול: אנחנו לא עובדים טוב, אנחנו לא עובדים מספיק מהר ומספיק ביעילות.

עדי קול: ניסו לבדוק למה זה.

עדי קול: אמרו, קודם כול, שהתשתיות שלנו לא משהו אז לוקח לאנשים הרבה זמן להגיע לעבודה, כפי שראינו הבוקר, אבל גם העובדים שלנו לא מספיק מיומנים.

עדי קול: יש שתי כלכלות בישראל, אחת כלכלה מתקדמת מאוד, תעשיית ההיי-טק, שם אנחנו מאוד-מאוד יעילים, מאוד מתקדמים, וכלכלה אחרת, שבה העובדים שלנו פחות מיומנים.

עדי קול: יש אינטרס של המדינה לעודד למידה.

עדי קול: זה פחות בא לידי ביטוי עדיין בהחלטות שלה, ואחד התהליכים שבשבילם באתי לכנסת הוא כדי לקדם את זה, אז התחלתי והגדרתי שנשים עובדות ולומדות מבחינתי הן אוכלוסיית יעד, וגם גברים שעובדים ולומדים.

עדי קול: אשמח אם נתחיל, ניתן הזדמנות לגיל ארז להציג את הדברים באופן כללי.

עדי קול: אנחנו רוצים לשמוע גם סקירה על השיפור במצב ואחר-כך ניתן לפונות להציג וגם אשמח אם נציגת האוניברסיטה העברית תוכל להציג את עמדתה.

עדי קול: גיל ארז, בבקשה, רק תציג את עצמך לפני כולם ולפרוטוקול.

<גיל ארז: אני המנהל בפועל של אגף מעונות יום ומשפחתונים במשרד הכלכלה.

<גיל ארז: לשמחתי אני לא הייתי בדיונים הקודמים של הוועדה הזאת.

<קריאה: אתה לא יודע עד כמה לשמחתך.

<קריאה: ..

<שלומית אבינח: הם היו סוערים.

<גיל ארז: הדיונים שבהם הוצגו הנתונים הקצת פחות טובים.

<גיל ארז: השנה המוקד גם נכנס לעבודה.

<גיל ארז: למעשה ועדות קבלה היו עד 21 במאי ומייד אחרי זה המוקד התחיל לתפקד.

<גיל ארז: באמצע אוקטובר יש לנו כבר – תיכף אתן לאיטה עטייא, שאחראית על הנושא וגם על השיפור, ביחד עם עוד אנשים, לתאר – אבל אנחנו מדברים על יותר מ-76,000 ילדים שנמצאים כבר הנתונים שלהם, יותר מ-71,000 כבר קיבלו דרגה, שזה נתון מאוד-מאוד גבוה יחסית לשנים קודמות.

<גיל ארז: רק תדעו, כרגע בצהרונים זה עדיין רק התחלת הקליטה, לא נקלטו בצהרונים.

<גיל ארז: בשנה שעברה בסוף השנה היו 91,000 במעונות יום ובמשפחתונים, והיום כבר 76,000 במערכת.

<גיל ארז: כלומר, כל מי שיקבל דרגה סופית עד סוף החודש הזה אמור כבר לקבל את הדרגה אליו.

<גיל ארז: אחד השינויים הוא גם עלייה גדולה מאוד של מילוי הטפסים באינטרנט, גם כתוצאה מחינוך ומהעלאת המודעות בקרב הלקוחות.

<גיל ארז: יותר מ-61% מן הטפסים השנה מולאו באינטרנט.

<גיל ארז: אם מילאת באינטרנט ואין בעיות עם הטפסים שלך, תוך 24-48 שעות תקבל את הדרגה.

<גיל ארז: אבל אתן לאיטה עטייא להרחיב על השינויים.

עדי קול: תתייחסו גם לפער בין קבלת הדרגה ובין הזמן שלוקח עד שמתקבל באמת הכסף בקרב הארגונים, המשפחתונים והמעונות.

<איטה עטייא: תהליך העבודה עם המוקד התחיל לפני 4 שנים.

<איטה עטייא: אין עוד מוקד במדינת ישראל שעושה את הפעולות שהמוקד הזה עושה, זאת אומרת, גם נותן מענה טלפוני כמו "קול סנטר" וגם מבצע פעולה אמיתית של בדיקת מסמכים וקבלת דרגה.

<איטה עטייא: זה מוקד שהוא ייחודי.

<איטה עטייא: כשפתחנו את המוקד הזה לא היה לנו כל-כך ממי ללמוד, למדנו תוך כדי תנועה, ולמדנו, ולמדנו, והיו 3 שנים נוראיות, אני מודה.

<איטה עטייא: זה היה פשוט נושאת מטוסים שהיה מאוד-מאוד קשה להזיז, בכל זאת 100,000 ילדים זה לא פשוט.

<איטה עטייא: ולאחר מכן גם ניגשו אלינו וביקשו- - -

עדי קול: הוא פתוח מחודש מאי?

<גיל ארז: הוא פתוח כל השנה.

<איטה עטייא: הוא פתוח מדצמבר 2010.

<איטה עטייא: לפני שנה גם ניגשו אלינו- - - ברור לך שזה שישה- - - אז זה הפך את עבודת המטה ליעילה.

<איטה עטייא: בקיצור, לקחנו את העניינים לידיים לפני שנה, עשינו ניתוח של כל המערכות, של דרך הפעולה, של המוקדנים, של האיכות שלהם.

<איטה עטייא: עבדנו קשה מאוד והגענו, אני מקווה ויודעת, לדרך הנכונה.

<איטה עטייא: אנחנו במצב שאנחנו משיבים לארגונים ולהורים שמילאו שאלונים.

<איטה עטייא: אחרי שהקליטה מתבצעת יש פעם בחודש עידוד.

<איטה עטייא: זה אומר שלוקחים את הדרגות- - - כמו שכל מדינת ישראל מקבלת שכר פעם בחודש, אנחנו עושים עידוד פעם בחודש.

<איטה עטייא: אם הורה רואה את הדרגה שלו ב-5 בחודש, הוא יחפש את זה, הוא יקבל רק ב-5 בחודש שאחרי כן.

<איטה עטייא: ברור, תמיד יהיה פער של כמעט חודש ימים מן הרגע שההורה רואה ועד הרגע שהכסף מגיע לארגון.

<איטה עטייא: אנחנו לא מעבירים כסף באופן שוטף.

<איטה עטייא: - - - ולהפעיל את כל המערכת הכספית של המשרד.

<איטה עטייא: זאת פעולה שצריכה להתבצע.

<איטה עטייא: באותו יום המוקד משותף, המערכת משותפת ומבצעים את הממשק בין הדרגה לכסף.

<איטה עטייא: הכסף עובר לארגון אחת לחודש, אז תמיד יהיה פער של חודש מאז שההורה רואה את הדרגה שלו ועד שהכסף מגיע לארגון.

<איטה עטייא: זה תדיר.

עדי קול: תמיד ההורים נדרשים לשלם את הסכום המלא ומקבלים אחר-כך החזר או לא?

<איטה עטייא: תלוי מאוד בארגון.

<איטה עטייא: בדרך כלל אנחנו נתנו מקדמות- - - ובכל מקרה בשוטף יהיה תמיד פער של חודש.

<גיל ארז: רק כדי להשלים, אנחנו מדברים על כ-120,000 ילדים במערכת, כולל צהרונים.

עדי קול: לעניין המקדמות, אתם טוענים שזה יותר מחודש?

<אבלין מורד: השנה כן.

<אבלין מורד: אני מן המשפחתונים ונציגת "כוח לעובדים".

<אבלין מורד: לפי מה שהבנתי מן המטפלות, הן קיבלו למשל בחודש ספטמבר מקדמות.

<אבלין מורד: אף אחד לא אמר להן מה הסכומים המדויקים.

<אבלין מורד: יש הורה שאומר: רגע, סליחה, אני צריך לשלם רק 400 שקלים, למה אני צריך לשלם את כל הסכום?

<אבלין מורד: עד שאת תקבלי את הכסף תספגי את ההפרש.

<אבלין מורד: אבל אף אחד לא נותן לה מענה, אין כסף.

<אבלין מורד: למשל החודש אין להם כסף.

<איטה עטייא: בספטמבר, וכבר אוקטובר, אותו דבר.

<אבלין מורד: הם נתנו להם כאילו את ספטמבר באוקטובר.

<גיל ארז: במשפחתונים או במעונות?

<אבלין מורד: במשפחתונים.

<גיל ארז: אנחנו מעבירים את הכספים לא ישירות להורים אלא דרך הארגונים או הרשויות המקומיות.

<גיל ארז: אנחנו מעבירים את הכספים, כפי שאיטה עטייה אמרה, עד 5 בחודש בדרך כלל ואז הארגונים מעבירים את הכסף למטפלות בפרק זמן נוסף.

עדי קול: לגבי השנה הזאת אתם יודעים אם היה איזשהו עיכוב?

<גיל ארז: העברנו בתחילת השנה מקדמות, כי בתשלום הראשון עדיין אין דרגות.

עדי קול: איך נקבעות המקדמות?

<איטה עטייא: על בסיס נתוני הקליטה בשנה הקודמת.

<גיל ארז: על-פי אלגוריתם מסוים העברנו לארגונים, והארגונים העבירו הלאה.

<טובי עמיר: אם אני יכולה לסיים את הקטע של המשפחתונים.

<טובי עמיר: שמי טובי, אני גם נציגה של המטפלות ושל "כוח לעובדים".

<טובי עמיר: העניין הוא שלאורך השנים כל הסיפורים האלה של מקדמות, לא מקדמות, אף פעם זה לא הסכום האמיתי והמטפלת יוצאת זאת שנותנת קו אשראי לממשלה.

<טובי עמיר: בספטמבר ובאוקטובר, עד שהכול מתארגן, המשכורת שלה תמיד לא מושלמת ואין מי שנותן מענה.

<טובי עמיר: היינו באין-ספור ועדות וכולם מזדעזעים וכולם לא מבינים, וזה ממשיך כך בכל שנה ושנה.

<טובי עמיר: המטפלת שבקושי מרוויחה שכר מינימום צריכה עוד בכל תחילת שנה לתת שירות מלא ולא לקבל שכר.

עדי קול: למה המקדמות עומדות על 75% ולא על 100%?

<גיל ארז: כי הם עוד לא חתומים, אין עוד ילדים במערכת.

עדי קול: למה לא נותנים מקדמה של 100% בהנחה שאתם יודעים שיש שינוי וגדילה משנה לשנה?

<גיל ארז: אי אפשר להניח כזה דבר.

<גיל ארז: גם אנחנו לוקחים סיכון מחושב.

עדי קול: אבל טווח הביטחון שלכם רחב מאוד.

<גיל ארז: רק שנבין, ברגע שיש דרגה במערכת הם יקבלו את הכול.

<קריאה: אבל מתי?

<גיל ארז: ברגע שתהיה דרגה במערכת.

<אבלין מורד: הבעיה שהדרגה מגיעה והכסף לא מגיע.

<ליאור גבאי: אני מנכ"ל "נאות מרגלית".

<ליאור גבאי: אני רוצה לעשות סדר בכל נושא המקדמות.

<ליאור גבאי: גם במעונות וגם במשפחתונים התפיסה היא יותר ארגונית מאשר בקרב המשרד, בגלל שכל ארגון פועל בשיטה שהוא רוצה לפעול, ברצון שלו לדאוג לאוכלוסייה הזאת.

<ליאור גבאי: יש ארגונים שאומרים: בסדר, אנחנו ניתן דרגת ביניים עד שההורים יקבלו דרגה.

<ליאור גבאי: יש ארגונים שאומרים: לא, אתה ההורה תשלם באופן מלא.

<שלומית אבינח: אין דרגות ביניים.

<ליאור גבאי: יש ארגונים שבינם לבין עצמם אומרים: בסדר, אנחנו רוצים להקל על מצוקת ההורים ולכן ניתן דרגת ביניים זמנית עד שתתקבל דרגה, וכאשר תתקבל דרגה אנחנו ניישר קו.

<ליאור גבאי: זאת תפיסה אחת.

<ליאור גבאי: תפיסה שנייה אומרת: לא, אנחנו ניגבה באופן מלא, וכאשר תתקבל דרגה יתקבל הכסף.

<ליאור גבאי: ייאמר לזכותו של המשרד, לא האמנתי בשנים עברו שיגיע היום שאוכל להגיד דבר כזה, שחל שיפור ממש-ממש משמעותי.

<שלומית אבינח: הכול מוקלט.

<ליאור גבאי: כל מי שמכיר יודע שכל פעם באנו והתלוננו.

<ליאור גבאי: ייאמר לזכותו של המשרד, יש שינוי משמעותי.

<ליאור גבאי: אבל, וזו פואנטה לא פחות חשובה, המשרד עדיין שוכח שבסך הכול בסוף-בסוף בקצה יש את המטפלת המסכנה שמתמודדת עם קשיים.

<ליאור גבאי: לא מסכנה במובן- - -

<אבלין מורד: אנחנו מאפשרות לאימהות- - -

<קריאה: הן לא מסכנות.

<אבלין מורד: אנחנו עובדות ואנחנו לא מסכנות.

<אבלין מורד: אנחנו מנוצלות עד הסוף.

<ליאור גבאי: אני לוקח את המילה בחזרה.

<ליאור גבאי: מטפלת שקשה לה, מטפלת מנוצלת שנמצאת בקצה הפירמידה.

<ליאור גבאי: אני לא רוצה להגיד עכשיו טרמינולוגיה, זה לא נהיר לי.

<ליאור גבאי: אבל דבר אחד פשוט, המשרד שוכח את העניין הזה, שבקצה-בקצה יש או הורה שקשה לו, או מטפלת שקשה לה, או ארגון שקשה לו.

<ליאור גבאי: אציג דוגמה, המשרד הוציא לנו נייר רשמי: רבותיי, תנו להורים מקדמות כי אנחנו ניתן לכם מקדמות ונקזז אותן בנובמבר.

<ליאור גבאי: זה נייר רשמי שהמשרד הוציא.

<ליאור גבאי: מה קרה אחרי זה?

<ליאור גבאי: אנחנו כארגונים, ואני בטוח שגם הרשויות, אמרנו למטפלות במעונות ובמשפחתונים: תהיו רגועות, תנו להורים מרווח נשימה כי יש לכם חודש-חודשיים, רק בנובמבר המשרד יקזז.

<ליאור גבאי: מה שקרה בפועל, בשונה מהמכתב שחתום עליו יקירי גיל ארז, שעושה עבודה נאמנה, המשרד קיזז באוקטובר.

<ליאור גבאי: אנחנו באנו להורים ואמרנו להם: רבותי, יש לכם אפשרות, יש לכם מרווח מחיה של חודשיים, אבל בפועל המשרד קיזז את המקדמה במכה אחת בחודש אוקטובר, כלומר חודש לפני מה שהוא התחייב.

<ליאור גבאי: אם אני מסתכל על ההורה בקצה, שאמר: בסדר, יש לי חודשיים עד שאקבל דרגה, בינתיים אני מקבל דרגה זמנית, אחרי חודש קיזזו לו את המקדמה והוא נאלץ לא רק לשלם את הדרגה המלאה אלא גם להתמודד עם מה שהיה לו בחודש הקודם.

<ליאור גבאי: זאת בעיה אחת.

<ליאור גבאי: אני יודע שגיל ארז עשה מאמצים גדולים.

עדי קול: גם אלינו הגיעו פניות כאלה.

<ליאור גבאי: וזה בשונה מנייר רשמי של המשרד.

<ליאור גבאי: המשרד הוציא נייר רשמי: בנובמבר יהיה קיזוז, אך הכסף קוזז באוקטובר.

<ליאור גבאי: זאת בעיה אחת.

<ליאור גבאי: בעיה שנייה שאני מודע לה מקריאה של הנתונים בשטח, גם גברת נעמי ריבקין שמנהלת את ויצ"ו וגם שאר הארגונים, כמו נעמ"ת, אנחנו בקשר רציף, אני רוצה להגיד שאנו חוששים מאוד מפני השינוי שהמשרד עשה השנה, וזה בנושא של דרגה רטרואקטיבית של חודש אחד בלבד.

<ליאור גבאי: זו בעיה עצומה.

<ליאור גבאי: היום אנחנו עדיין לא מתמודדים איתה כי אנחנו עדיין מתקשים בתהליכי קליטת הילדים בתחילת השנה.

<ליאור גבאי: כשנגיע להמשך ההתמודדות תהיה קשה יותר.

<ליאור גבאי: בעבר ההורה יכול היה לקבל דרגה כשהסתדר כל התהליך שלו, חודשיים ושלושה חודשים אחורה, והיום אומרים: אתה תקבל רק חודש אחד.

<ליאור גבאי: למה?

<ליאור גבאי: כי לא הבאת את כל המסמכים כפי שצריך.

<קריאה: לא חודש אחד.

<קריאה: חודשיים.

<ליאור גבאי: חודשיים, סליחה.

<ליאור גבאי: גם חודשיים – אנחנו מכירים את המונחים.

<ליאור גבאי: עיטה עטייא, ערכת בדיקות בעבר ואת יודעת שהמספרים של אותם הורים שנמצאים ב-loop הזה- - -

<שלומית אבינח: אבל רטרואקטיבית זה רק אם המוקד אשם או גם אם ההורה אשם?

<גיל ארז: בכל מקרה שבו מרגע הקליטה- - -

<ליאור גבאי: אז אומרים חודשיים.

<ליאור גבאי: זה גורף מדי.

<ליאור גבאי: זה יכול לגרום למצב שהורים רבים יתמודדו פתאום עם מצב שעד שהם הגיעו לדרגה המיוחלת יאמרו להם: עכשיו רק חודשיים אחורה.

<ליאור גבאי: זה חמור, זה דבר שאנחנו מתריעים מפניו.

<ליאור גבאי: התרענו מול המשרד ואנחנו מתריעים גם פה.

עדי קול: מה שיעור המקרים שבהם קורה שדרגה מגיעה בשלב מאוחר יותר מחודשיים?

<גיל ארז: זה קרה בעבר יותר.

<גיל ארז: חלק מהשיפורים היום, ראשית, המוקד עוקב אחרי כל פנייה, חלק מן הקריאות למוקד מוקלטות, אז יש לנו מעקב טוב יותר מאשר בעבר.

<גיל ארז: דבר שני, מה ששיפר מאוד את העניין הוא האינטרנט, שאז בתוך 48 שעות מקבלים תשובה.

<גיל ארז: זה משפר מאוד.

<קריאה: יש אוכלוסיות שלמות שאין להן אינטרנט.

<גיל ארז: נכון, אבל מה היה השיקול של הזמן אחורה?

<גיל ארז: ברגע שיש דואר רשום, זה התאריך הקובע מבחינתנו.

<ליאור גבאי: אני רוצה להעיר, זו נקודה שאם נסתכל עליה, היום עוד אין כל-כך הרבה רעש על זה מן הציבור כי הציבור עדיין מתמודד לקבל את הדרגה הראשונה, אבל בעוד חודשיים-שלושה, כאשר אותם הורים יגיעו ופתאום יגידו להם שהם מקבלים רק חודשיים אחורה, הצעקה תהיה המונית.

<ליאור גבאי: אני חושב שלא מדובר במספרים בשוליים, בכלל לא.

<ליאור גבאי: מדובר על מספרים גדולים מאוד.

עדי קול: מה נראה לך הזמן הראוי?

<ליאור גבאי: אין דבר כזה.

<ליאור גבאי: אם הורה נמצא במערכת – מה היא ההחלטה השרירותית הזאת על חודשיים?

עדי קול: אני גם רוצה להבין.

<איטה עטייא: איזו מערכת?

<גיל ארז: אני גם לא מבין.

<גיל ארז: ברגע שהוא במערכת זה התאריך הקובע?

עדי קול: הבטחתי לאיטה עטייא שתוכל לומר משפט ואחר-כך הפונים, כי זה ועדה לפניות הציבור ובדרך כלל הם מקבלים את המקום.

<איטה עטייא: ראשית, המערכת נפתחה לקליטת הורים ב-15 במאי.

<איטה עטייא: היום אנחנו בסוף אוקטובר.

<איטה עטייא: ועדות הקבלה הסתיימו מתי?

<גיל ארז: ב-21 במאי.

<איטה עטייא: זאת אומרת, היתה הזדמנות לכל ההורים, מעל 5 חודשים, לשלוח את החומר.

עדי קול: אבל ברור שאם זה היה תקלה שלכם אז מגיע רטרואקטיבית מהתחלה.

עדי קול: לא?

<איטה עטייא: מרגע שמגיע למוקד אפילו מסמך אחד, נתת והוא רשום.

<גיל ארז: זה התאריך הקובע.

<איטה עטייא: אנחנו לא מתחשבנים עם אלה ששלחו.

<איטה עטייא: אנחנו מתחשבנים עם אלה שלא שלחו בכלל.

<איטה עטייא: אלה שלא שלחו בכלל – על מה אנחנו נפצה אותם?

<איטה עטייא: על זה שהם לא שלחו?

<גיל ארז: התאריך הקובע הוא התאריך בו הגיע המסמך הראשון.

<איטה עטייא: לפני שנתיים 25,000 הורים לא שלחו בכלל.

<איטה עטייא: איתם אנחנו צריכים לחשוב מה לעשות.

<אבלין מורד: מה קורה עם הורה שכן שלח וקיבל תשובה?

<אבלין מורד: אתן לך דוגמה, במקרה הזה זה אישי.

<אבלין מורד: הנכד שלי נמצא במשפחתון.

<אבלין מורד: הבת שלי, כמו ילדה טובה, ב-15 במאי נרשמה, ביוני היא קיבלה תשובה שיש לה דרגה.

<אבלין מורד: אנחנו עכשיו בסוף אוקטובר והמטפלת שלה עדיין לא קיבלה כסף והבת שלי משלמת תשלום מלא.

<אבלין מורד: למה?

עדי קול: אני רוצה שנעבור אחד-אחד.

עדי קול: זה אחד הנושאים שניגע בהם.

<איטה עטייא: אני מבקשת רק להתייחס לנקודה.

עדי קול: אחזור לזה.

עדי קול: אני רוצה לתת רשות דיבור לפונים שלנו, סיגל ויז'ניצר ראשונה ואחריה שיאון מורבצ'יק ואחרי זה האחרים, בבקשה.

<סיגל ויז'ניצר: בעקבות לידת בני השני הפכתי לנכה והיה לי אובדן כושר עבודה, יש לי 100% נכות ואני מוכרת בביטוח הלאומי.

<סיגל ויז'ניצר: רשמתי את הילד שלי למעון ופשוט לא התייחסו אליי בכלל.

<סיגל ויז'ניצר: לא מספיק שאני לא יכולה לצאת לעבוד.

<סיגל ויז'ניצר: כשניסיתי לשלוח את המסמכים דרך אתר האינטרנט – דרך אגב, אין לי שום יכולת להוכיח את הנכות שלי, לא מתייחסים אליי – שלחו לי מכתבים שאומרים: את נכה, את לא עובדת, לא מעניין אותנו למה את לא עובדת, מעניין אותנו שאת פשוט לא עובדת.

<סיגל ויז'ניצר: "התברברנו" קצת.

<סיגל ויז'ניצר: אמרו לנו לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: שלחתי מכתבים לחברי הכנסת ושאלתי למה אני לא יכולה לקבל איזו הכרה כנכה, ויש רבים במצב שלי.

<סיגל ויז'ניצר: אנחנו לא יכולות לעבוד, אנחנו קורסות תחת הנטל.

<סיגל ויז'ניצר: אני רוצה להגיד לכם, רבותי, אני לא מתביישת בזה.

<סיגל ויז'ניצר: בשנה שלא עבדתי ולא הוכרתי בביטוח הלאומי לא היה לי מה לאכול בבית, נקודה.

<סיגל ויז'ניצר: יש לי שכן שעובד במפעל לנקניקים.

<סיגל ויז'ניצר: זה מה שאכלתי.

<סיגל ויז'ניצר: אני לא מתביישת לומר.

<סיגל ויז'ניצר: זה המצב.

<סיגל ויז'ניצר: הוכרחנו לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: אני לא חושבת שזה צודק לפנות למשרד הרווחה, למרות שבמשרד הרווחה, אני חייבת להגיד, אני גרה בראש העין, פניתי למשרד הרווחה וטיפלו בי יפה.

<סיגל ויז'ניצר: למרות שהם היו צריכים לצאת לחופשה, הגעתי אליהם בתחילת אוגוסט, דקה לפני שהם יצאו לחופשה הם העבירו לי את כל הטפסים ובסופו של דבר קיבלתי הנחה.

<סיגל ויז'ניצר: אבל אני חושבת שזה לא צודק כי יש המון אנשים כמוני שפשוט נתקעים במערכת.

<סיגל ויז'ניצר: אני חושבת גם שאני לא צריכה לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: רק רציתי עזרה כדי שאוכל לקבל קצת הנחה, קצת עזרה.

<סיגל ויז'ניצר: כל שקל קובע, אין מה לעשות.

<סיגל ויז'ניצר: אני לא יודעת עוד מה יהיה לי במשרד הרווחה, אבל אני חושבת שאני לא צריכה להטריח את משרד הרווחה בעניין הזה.

עדי קול: תודה.

עדי קול: אני מעריכה מאוד את זה שהגעת לכאן.

עדי קול: אני יודעת שכביכול הבעיה נפתרה.

<סיגל ויז'ניצר: נדרשתי למאמץ, אני לא יכולה לצאת מן הבית.

<סיגל ויז'ניצר: זה היה חשוב לי מאוד כי אני לא יכולה לצאת מן הבית בשעות הבוקר, אלה שעות קריטיות בשבילי, אלה השעות הקשות שלי, אבל עשיתי מאמץ.

עדי קול: אני מאוד מעריכה את זה, ובאת בהתרעה קצרה.

עדי קול: לסיגל ויז'ניצר היה כוח אישי לפנות לחברי הכנסת ולחבר חיבור עם משרד הרווחה, עם איזו המלצה ופניות שאנחנו העברנו, אך יש אנשים רבים שאין להם כוח והייאוש מול המערכת, ובטח מול מערכת ממוחשבת שמבקשת תלושי שכר כאשר אין להם תלושים – אז אין מה לעשות.

עדי קול: אחת הבעיות שלנו היא שהתייעלות המערכת הופכת להיות משהו פורמליסטי ולכן יש צבעים שאנחנו לא רואים, אנחנו רואים שחור-לבן ופחות אפור.

עדי קול: קודם כול, אני באמת מאוד מעריכה את זה שבאת ואת המאבק שאת עושה למען אנשים אחרים.

עדי קול: קשה לי נורא לשמוע את הדברים שאת אומרת.

עדי קול: אנחנו צריכים לנסות לראות איך אנחנו פותרים וסותמים את החורים האלה, כי בסוף למדינה יש כלים להתמודד ורק צריך להתאים אותם ולראות איך מחברים את כל החוטים.

עדי קול: שיאון מורבצ'יק, בבקשה.

עדי קול: למען הגילוי הנאות, שיאון ואני למדנו ביחד בכיתה בתיכון.

<שיאון מורבצ'יק: אני עורך-דין שיאון מורבצ'יק.

<שיאון מורבצ'יק: הפנייה שלי נובעת ממשהו שנתקלתי בו באופן אישי, אבל יש לה השלכות ציבוריות.

<שיאון מורבצ'יק: אשתי ילדה במזל טוב בחודש אפריל.

<שיאון מורבצ'יק: ברגע שהתווספה נפש נוספת למשפחה רמת ההכנסה לנפש ירדה וכתוצאה מכך זכינו לדרגה.

<שיאון מורבצ'יק: אלא שהדרגה הוכרה רק למשך 14 השבועות הראשונים של חופשת הלידה ולאחר מכן, החל מן השבוע ה-15, אמרו לי שאשתי תצטרך ללכת ולמצות את כושר ההשתכרות שלה.

<שיאון מורבצ'יק: איפה אני רואה כאן את הבעיה?

<שיאון מורבצ'יק: חוק עבודת נשים תוקן בשנת 2010 באופן שבו הוגדר כי חופשת לידה תימשך 26 שבועות.

<שיאון מורבצ'יק: מדובר בסעיף 6(ב)(1).

<שיאון מורבצ'יק: היתה כאן קביעה ערכית של המחוקק, שראוי לאם טרייה לשבת עם התינוק הטרי בבית במשך חצי שנה, כדי שהיא תוכל לטפל בו, ולא רק 14 שבועות כפי שהיה קודם לכן.

<שיאון מורבצ'יק: אלא שאותה קביעה ערכית לא גובתה בהסדרים אחרים.

<שיאון מורבצ'יק: לכן כתוצאה מכך בפועל בין השבוע ה-15 לשבוע ה-26 אישה שבוחרת להישאר בבית, "בוחרת" במירכאות כפולות, היא בעצם בתנאים של חל"ת, היא לא מקבלת קצבת לידה מביטוח לאומי ואפילו נגרמות לה הוצאות נוספות, כי אם אין לה הסדר קיבוצי שמגן עליה היא צריכה להפריש על עצמה ביטוח לאומי והיא צריכה להפריש לעצמה לקרן הפנסיה כדי לשמור על רצף ביטוחי.

<שיאון מורבצ'יק: במקרה שלפנינו יש כאן גם עניין של אובדן דרגה.

<שיאון מורבצ'יק: במקרה שלי המעבר היה מדרגה 12 לדרגה 10, ואז בעצם חזרה לדרגה 12.

<שיאון מורבצ'יק: אני לא יודע מה המשמעות של מישהו שהוכרה לו דרגה עם סובסידיה גבוהה יותר, האם הוא חוזר חזרה לדרגה 12 כי הוא לא ממצה כושר השתכרות, או שהוא חוזר לדרגה הקודמת שהיתה לפני הלידה?

<שיאון מורבצ'יק: אני סבור שיש כאן בעיה.

<שיאון מורבצ'יק: חופשת לידה לא מסויגת ל-14 שבועות.

<שיאון מורבצ'יק: היא מסויגת ל-14 שבועות שאחריהם האישה ברצונה יכולה לחזור לעבודה, אבל היא מוגדרת כ-26 שבועות.

<שיאון מורבצ'יק: מצופה ממנה, לפחות מבחינה חברתית-ערכית, לשבת בבית 26 שבועות, ואז מגיעה בעצם הרשות המבצעת ואומרת: חרף הקביעה של המחוקק, שקבע מה הנורמה הראויה בחברה, אנחנו מעודדים אותך לחזור לעבודה כבר בשבוע ה-15.

<שיאון מורבצ'יק: אני חושב שיש בזה טעם לפגם וסבור שיש מקום לתקן.

<שיאון מורבצ'יק: כרגע אני לא נכנס לשאלה מה קורה אם אישה בוחרת להאריך את החופשה ללא תשלום מעבר לשבוע ה-26, למשל עד לתקופה של שנה, מאחר וחוק עבודת נשים לא התייחס למצב הזה.

<שיאון מורבצ'יק: הוא פשוט קבע כהגדרה 26 שבועות.

<שיאון מורבצ'יק: אני חושב שראוי שהוועדה, או כל פורום אחר מתאים, בין אם זה המחוקק ובין אם זה השר, שצריך לבדוק את הנושא, ייתן התייחסות לזה ויאפשר לנשים לגדל את הילד לתקופה המתאימה, 26 שבועות.

עדי קול: תודה.

עדי קול: עוד גילוי נאות, אחותי הגדולה עושה דוקטורט ונאלצה להתמודד עם מערכת הדרגות בשנה שעברה, עם הקושי שהיה עם תלמידי מחקר.

עדי קול: יש לה נטייה להתרסק ואת הרמת אותה.

עדי קול: אז היא מסרה קודם כול תודה.

<רביד נבו: אני חושבת שבאמת זה המקום להגיד גם לגיל ארז וגם לאיטה עטייא שהמוקד – אני נכנסתי לתפקידי באוגוסט בשנה שעברה ומאז ועד היום המוקד עשה- - -

עדי קול: אולי תגידי רק את תפקידך.

<רביד נבו: אני רכזת מגדר והורות באוניברסיטה העברית, בדיקן הסטודנטים.

<רביד נבו: שוב, לפני הכול, גיל ארז ואני ניהלנו מעין דין ודברים שנבע מכעס גדול מאוד של סטודנטיות בשנה הקודמת על כך שלמעשה שלא באשמת משרד התמ"ת דאז, היום משרד הכלכלה, כפי שאמרת, השמיכה נמשכה מצד לצד ומי שנפגע זה באמת סטודנטיות מחקר.

<רביד נבו: תיכף ארחיב על זה, אבל המוקד עשה עבודה נהדרת, וראוי להגיד את זה.

<רביד נבו: נכון שהיו תלונות אבל גם היום סטודנטיות אומרות שהמוקד במצב הרבה יותר טוב, המוקדנים גם יותר מקצועיים וגם המענה הרבה יותר איכותי ומהיר.

<רביד נבו: צריך להגיד את זה.

<רביד נבו: התסכול שלנו הוא, שוב, לא כלפי משרד הכלכלה אלא כלפי המחוקק, שלא כולל התייחסות לנשים הלומדות.

<רביד נבו: לא אחזור על כל ההיסטוריה של מה שקרה כי זה באמת תוקן, לא במאת האחוזים לשביעות רצוננו, כי כן היתה איזו הבטחה שדברים יתוקנו גם רטרואקטיבית וזה לא קרה.

<רביד נבו: אנחנו מבינים שזה מתוך מצוקה תקציבית, אבל התקציב הוא מה שצריך בעצם להתייחס אליו.

<רביד נבו: כפי שאמרת, הנשים הלומדות נמצאות בדרגת העדיפות האחרונה.

<רביד נבו: צריך להבין, שוב, לא אחזור על מה שאמרת בנושא תעודות, תעודת בגרות ותארים מתקדמות, הנשים האלה נושאות בשלוש משרות.

<רביד נבו: לא חוכמה להוציא את הנשים החוצה ולא להחזיר מישהו פנימה.

<רביד נבו: נכון להיום נשים מתמודדות עם שלוש משרות או שתיים: עובדת, לומדת, וזו שאחראית על התא המשפחתי.

<רביד נבו: נכון להיום עדיין יש סטודנטיות שהבעיה שלהן לא נפתרה.

<רביד נבו: ברפואת שיניים כן נפתר, ברוקחות לא נפתר.

<רביד נבו: לדוגמה כל המקצועות הקליניים זה משהו שעדיין לא נפתר.

<רביד נבו: אני כן רוצה להגיד שאף אחת מן המערכות המדינה לא יודעת להתמודד עם זה, גם המערכות באוניברסיטאות.

<רביד נבו: כלומר, זה לא אשמת משרד הכלכלה.

<רביד נבו: גם המערכות האוניברסיטאיות לא יודעות להתמודד עם הנושא הזה.

<רביד נבו: אני עצמי פועלת מתוקף התיקון לחוק זכויות הסטודנט, שנכנס לתוקפו בשנת הלימודים תשע"ג, בשנה הקודמת שנפתחה, שבעצם מסדיר את זכויות הסטודנטים ההרות וההורים, לרבות אלה שנמצאים בטיפולי פוריות.

<רביד נבו: מעבר למסגרת הזאת, האוניברסיטה העברית מפעילה מערך של משפחתונים, של תינוקיות, בכל אחד מן הקמפוסים שלה.

<רביד נבו: בחלקם אנחנו עדיין בתהליך שנמצא בהרבה עבודה מול משרד הכלכלה.

<שלומית אבינח: זה לא מיועד לעובדים?

<רביד נבו: זה מיועד לסטודנטיות, קודם כול ולפני הכול לסטודנטיות.

<רביד נבו: הקימה את זה – חשוב לתת את הקרדיט – קודמתי בתפקיד, נילי בן עמי, למי שמכיר, היא חזקה במאבק בעניין עובדי הקבלן ומוכרת בתחום.

<רביד נבו: אנחנו נמצאים בתהליכים מאוד ממושכים מול משרד הכלכלה לקבלת סמל מעון.

<רביד נבו: אני לא יודעת מי מכיר ומי לא, לסמל מעון יש שני מסלולים.

<רביד נבו: אחד, מה שהאדם עצמו שרוצה להכניס את הילדים שלו עובר לקבלת דרגה, והשני להכרה בתינוקיות עצמן, במקרה אלה הגילאים שאנחנו עובדים איתם, לקבלת סמל מעון.

<רביד נבו: אנחנו נמצאים עם שתי תינוקיות, נכון להיום, שהן מאוד-מאוד תקועות בעניין הזה, וזה לוקח המון-המון זמן.

עדי קול: נשמח לעזור כוועדה ולפעול.

<רביד נבו: זה לא שאנחנו לא מקבלים את עזרתו של גיל ארז, גם חשוב לציין, אבל זה משהו שמאוד תוקע את הסטודנטיות שלנו.

<רביד נבו: אנחנו מדברים על חיסכון של אלפי שקלים בחודש למשפחה.

<רביד נבו: יש לנו לא מעט משפחות של שני סטודנטים.

<רביד נבו: בקמפוס עין כרם רוב התינוקות שלנו הם ילדים לשני סטודנטים.

<רביד נבו: זה אלפי שקלים בחודש שאין להם, אין דרך אחרת להגיד את זה, פשוט אין להם.

<רביד נבו: יש לנו סטודנטים שאנחנו "מגרדים" בשבילם כספים ואוכל ממקומות שבאמת השתיקה יפה להם.

<רביד נבו: זה משהו שהמחוקק צריך לתת את דעתו עליו, האדם שנמצא בקצה הפירמידה שלנו, של האנשים שמטפלים בו.

<רביד נבו: גם משרד הכלכלה מוגבל מאוד ביכולת שלו לעבוד, וזה גם דבר שצריך להבין.

<רביד נבו: זה כרגע המקום שלנו.

עדי קול: קודם כול, אמרתי בתחילת הדיון ואני רוצה להגיד שוב, אני לוקחת על עצמי את המשימה הזאת, לראות איפה פותחים את כל השסתומים ואת כל הדברים התקועים, וכמובן חקיקה שנדרשת כדי להקל על הלומדים ולאפשר להם להמשיך ללמוד.

עדי קול: יש תפיסה בעולם שאומרת שצריך ללמוד כל החיים, יש תפיסה שקוראת ללמידה לאורך החיים, לא רק תארים.

עדי קול: אחר-כך כאנשים עובדים מגיע לנו לקבל הכשרות מקצועיות, העשרה.

עדי קול: אנחנו צריכים להמשיך ללמוד, והיום אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה, לא כלכלית ולא מבחינת שוק העבודה.

<רביד נבו: הבעיה בתיעדוף גם נובעת ממקור אחר.

<רביד נבו: סטודנטיות מחקר – ואני מדברת כרגע על סטודנטיות למרות שיש בתוך זה גם סטודנטים – לא מקבלות משכורת עבור העבודה שלהן, אלא מקבלות מלגה.

<רביד נבו: למה?

<רביד נבו: בסופו של דבר זה חוסך כסף למי שמשלם.

<רביד נבו: זה מציב אותן במצב שבו הן אלה שצריכות להפריש ביטוח לאומי והן אלה שצריכות להפריש הרבה תשלומים ממקומות אחרים, לכן הן לא מוכרות כעובדות.

<רביד נבו: בגלל שהן לא מוכרות כעובדות, שלא באשמתן, הן נמצאות בתחתית התיעדוף לקבלת דרגות.

<רביד נבו: יש פה מצב אבסורדי.

<רביד נבו: הן בעצם יוצאות קירחות מכאן ומכאן, שלא באשמתן, והן מאוד רוצות ומאוד נלחמות להישאר בעולם התחרותי הזה, שלא משנה איך נסתכל עליו, האקדמיה היא עדיין מקום מאוד-מאוד גברי.

<רביד נבו: גם הן נתקלות בביקורת חברתית מאוד קשה: אבל למה את לומדת אם יש לך שני ילדים בבית?

<רביד נבו: שלא לדבר, לדוגמה, על סטודנטיות לרפואה, שם המסלול נמשך 7 שנים והן נאבקות, וחלילה אם הן רוצות יותר מילד אחד ב-7 השנים האלה בכלל הן נכנסות לבעיה מאוד-מאוד קשה.

עדי קול: הנקודה הראשונה היא נכויות, השנייה היא חופשת לידה, והשלישית לגבי סטודנטיות.

עדי קול: לי יש כמה סוגיות בנושא הזה.

עדי קול: למי שלא יודע, סטודנטיות לתואר ראשון מוכרות כלומדות.

עדי קול: אנחנו מדברים על סטודנטים לתארים מתקדמים.

עדי קול: קודם כול, לתואר שני כרגע מוכרות רק סטודנטיות לרפואה ולרפואת שיניים.

עדי קול: אני חושבת שזה אותה רפואה, אבל הם לא חושבים כך, זה מאבק גדול.

<שלומית אבינח: אין הרבה סטודנטיות לרפואת שיניים.

עדי קול: רפואה ורפואת שיניים הם המקצועות היחידים שמוכרים.

עדי קול: יש מקצועות נוספים לתואר שני, כמו רוקחות.

עדי קול: יש מקצועות שאתה לא יכול לעבוד בהם אם לא עשית תואר שני, למשל פסיכולוגיה, שם תואר שני זה המקצוע עצמו, וכרגע זה לא מוכר.

עדי קול: אז אני שמה על השולחן את נושא המקצועות הנוספים, וכמובן תלמידות מחקר.

עדי קול: עשיתי דוקטורט, לא בארץ אמנם, ואין לי ילדים אז זה לא רלוונטי לגביי, אבל אני מדברת על סטודנטיות למחקר שמקבלות מלגות, וזה כרגע לא נמצא על השולחן, למרות שינוי הקריטריונים.

עדי קול: השאלה איך אנחנו מכירים במלגה לצורך משכורת.

<קריאה: בפעם הבאה שנצטרך למשוך את השמיכה הן אלה שייפגעו ראשונות.

עדי קול: ד"ר נעמי מורנו, בבקשה.

<נעמי מורנו: אני רוצה קודם כול לדבר על המספרים.

<נעמי מורנו: אנחנו דיברנו ממבט של כמה ילדים קיבלו דרגות ולא דיברנו כמה ילדים לא קיבלו דרגות.

<נעמי מורנו: יש פה דוגמאות בודדות, אבל המספרים גדולים.

<נעמי מורנו: ועדיין אם נאמר שיש 70,000 מתוך 110,000 אז יש קבוצה גדולה שלא קיבלה.

<ליאור גבאי: 70,000 מתוך 90,000.

<איטה עטייא: יש לנו 3,544.

<גיל ארז: זה לא הנתון הנכון.

<גיל ארז: בתוך ה-70,000 כלול גם דרגות 12.

<נעמי מורנו: אני רוצה להרחיב לגבי דרגה 12.

<נעמי מורנו: בתוך הקבוצה הזאת, כשאנחנו אומרים מה יש אל מול מה אין, וכל אחד הוא עולם שלם אבל זה עדיין מספרים גדולים, כלולות דרגות 12.

<נעמי מורנו: הבוקר ביררתי כמה אצלנו הם דרגות 12– שיעור גבוה מהקלוטים הם דרגות 12.

<נעמי מורנו: אגב, אני מצטרפת לקולגות שלי ממשרד הכלכלה, אני חושבת שבאמת נעשתה קפיצת דרך ובאמת יש שיפור יפה.

<נעמי מורנו: עדיין יש קבוצה גדולה שלא קיבלה נכון להיום.

<נעמי מורנו: אנחנו כבר לקראת סוף אוקטובר.

<נעמי מורנו: בתוך זה יש קבוצה גדולה של דרגות 12, שזה מי שיש להם כביכול דרגה, אבל אין להם דרגה.

<נעמי מורנו: חלקם אולי באמת 12, אבל חלקם לא.

<נעמי מורנו: זאת אומרת, מבחינת מספרים אמיתיים זה לא בדיוק התמונה.

<גיל ארז: בדרך כלל הממוצע הכלל שנתי הוא 12% מהדרגות זה דרגה 12.

עדי קול: היום אנחנו נהיה 36%.

<קריאה: יש 24%.

<שלומית אבינח: 12% לא זכאים.

<גיל ארז: הממוצע הרב שנתי זה בערך 12%.

<נעמי מורנו: לפחות מחצית מדרגות ה-12, אם אני מבינה את מה שאתה אומר, קבוצה גדולה, לא ניכנס עכשיו לחשבונות, יש קבוצה גדולה של אנשים שקיבלו כביכול דרגות אך עדיין אין להם דרגות.

<נעמי מורנו: קבוצה נוספת שליאור גבאי הזכיר קודם זה הקבוצה של הילדים שנכנסים במהלך השנה, שגם הם יצטרכו לעבור את התהליך של קליטה וקבלת דרגות.

<נעמי מורנו: את כל הדברים האלה אני אומרת גם בגלל שהזכרנו את המספרים והגודל וגם מכיוון שבעצם דיברנו על החזרים רטרואקטיביים של פרק זמן קצוב.

<נעמי מורנו: זאת אומרת, יש קבוצה גדולה שתהיה על השולחן עם החזרים רטרואקטיביים.

<נעמי מורנו: ואני אומרת, כל אחד חשוב.

<נעמי מורנו: זה קבוצה גדולה, אין מה לדבר, זה אנשים רבים.

<נעמי מורנו: ומי שייכנס במהלך השנה מן הסתם ייכלל באותו תהליך.

<נעמי מורנו: חלקם יצליחו וחלקם לא, והם יהיו שוב בסיטואציה, אני מניחה, שהם יוכלו לקבל רטרואקטיבית אחרי פרק זמן קצוב.

<נעמי מורנו: אז אני מצטרפת לבקשה, כפי שהיה בשנים קודמות, מרגע שהעניין הוסדר לכל דבר ועניין מגיע לילד באותה שנת לימודים.

<ליאור גבאי: מעולם לא היה, מעולם בשנתיים האחרונות.

<גיל ארז: בשנתיים האחרונות עברו לינואר.

<נעמי מורנו: זה נקודה אחת.

<נעמי מורנו: נקודה שנייה שאני רוצה להזכיר כאן נוגעת לנושא הצהרונים.

<נעמי מורנו: יש קבוצה גדולה של ילדים במעונות שבהם יש כיתות גן ומפעילים צהרונים שעדיין לא קיבלו דרגה.

<נעמי מורנו: זה קשור גם לכך שלמשל אנחנו לא חתמנו עדיין על הסכם עם משרד הכלכלה כי יש לנו מחלוקת.

<נעמי מורנו: כרגע אני מדברת בשמי, אבל כך גם ארגונים אחרים, מסיבות של אי הבנות לגבי ההסכם.

<נעמי מורנו: כאשר זה נוגע לילדים במעונות יום הילדים מקבלים את הדרגה.

<נעמי מורנו: לעומת זה, ילדים של צהרונים אינם מקבלים את הדרגה וקבלת הדרגה מותנית בכך שנחתום על ההסכם.

עדי קול: זה על חשבון הילדים.

<נעמי מורנו: אני אומרת שבסופו של דבר לא חתמנו על הסכם המעונות והילדים במעונות קיבלו דרגה, לא חתמנו על הסכם המעונות אך הילדים בצהרונים לא יקבלו דרגה?

<שלומית אבינח: זה לא אותן דרגות?

<נעמי מורנו: לא, זה תהליך אחר.

<נעמי מורנו: על אחת כמה וכמה שקבוצת הגיל הזאת, שלא קיבלה התייחסות, מותנית בחתימתנו על ההסכם, והזמן הולך ומתקדם.

<נעמי מורנו: דיברנו על זה קצת בטלפון והסברת לי למה, אבל עדיין הבעיה היא בעיה אובייקטיבית.

<נעמי מורנו: נקודה אחרונה שאני מבקשת להעלות היא בסוגיית הקריטריונים.

<נעמי מורנו: עלה פה עניין הקריטריונים בכלל לקבלה למעונות, בהנחה שיש מחסור במעונות יום, ואת זה אנחנו יודעים.

<נעמי מורנו: הקריטריונים צריכים לחזור לשולחן.

<נעמי מורנו: אנחנו לקראת פתיחת שנה נוספת, ימינה, שמאלה, כבר אנחנו לקראת הרישום לשנה הבאה.

<נעמי מורנו: חשוב שוב לפתוח את סוגיית הקריטריונים.

<נעמי מורנו: עלו פה כל מיני קריטריונים.

<נעמי מורנו: אני חושבת שלמשל מיקום גיאוגרפי הוא קריטריון שאולי לא עלה בדיון אבל הוא מאוד משמעותי, כי הילדים הרי מתקבלים על-פי קריטריונים.

<נעמי מורנו: אין מקום, אז הילדים שגרים בתוך כל אותו אזור גיאוגרפי אין להם שום קדימות.

<נעמי מורנו: יכול להיווצר מצב, על-פי כל מיני קריטריונים, ודיברו פה על חד-הוריות וכן הלאה, לא אחזור, שתושבי שכונה שלמה אין להם מעון ליד הבית, למרות שנבנה, אולי אפילו בשיתוף עם הרשות המקומית, אנחנו באמת מדברים על זה, והקריטריונים הם קריטריונים חיצוניים.

<נעמי מורנו: משהו פה לא סביר ויש לפתוח את הסוגיה הזאת.

<נעמי מורנו: אני רוצה עוד הערה אחת קטנה.

עדי קול: אתן לך עוד משפט אחד.

עדי קול: הזמן שלנו קצר.

עדי קול: אנחנו רוצים גם לשמוע תשובות.

עדי קול: אחת, על נושא המקדמות, אני לא יודעת אם זה איטה עטייא או גיל ארז, נכויות, חופשת לידה, סטודנטיות, על כל הבעיות שלהן, נושא הצהרונים וקריטריונים.

עדי קול: אני רוצה לבקש שאנחנו נפתח שוב לדיון, לא בדיון הזה.

עדי קול: השאלה מתי אתם יכולים.

<קריאה: וסוגיית הרטרואקטיביות.

עדי קול: רטרואקטיביות ביחד עם המקדמות.

עדי קול: אני רוצה מישהו שיענה לי על הכול, לפי הסדר.

<גיל ארז: אני אענה על הדברים.

<טובי עמיר: וגם נושא המשכורות החסרות של המטפלות.

<איטה עטייא: זה המקדמות.

עדי קול: זה נושא המקדמות, איך משלמים אותן, זה שמעבירים רק 75% ותמיד חסר.

<רחל שמחיוף: אני רוצה להוסיף.

<רחל שמחיוף: אני מ"בית יעקב".

<רחל שמחיוף: במהלך כל השנה אנחנו מקבלות דוח, מקבלות את הכסף לקראת כל תחילת חודש.

<רחל שמחיוף: בספטמבר מקבלים את הדוח הראשון בתחילת ספטמבר ועד לסוף אוקטובר אין דוח נוסף.

<רחל שמחיוף: לכן נוצר טווח הזמן הארוך הזה שהמטפלות לא מקבלות את הכסף והארגונים לא מקבלים את הכסף, זה טווח זמן של חודשיים.

<רחל שמחיוף: אם לפני כן גיל ארז ציין שב-5 לכל חודש מקבלים את הכסף, במקרה של ספטמבר-אוקטובר מדובר על טווח זמן של חודשיים ולא של חודש.

<רחל שמחיוף: פשוט צריך לתת עוד דוח.

עדי קול: צריך לתת לזה מענה.

עדי קול: אמרתי את זה בתוך המקדמות, זה היה הנושא הראשון.

<גיל ארז: אנסה לענות תשובות.

<גיל ארז: אתחיל קודם עם השאלות הפרטניות ואחרי זה אגיע לשאלות הכלליות.

<גיל ארז: לגבי הנכויות, קודם כול, גם לי כל סיפור כזה הוא סיפור קשה.

<גיל ארז: אני חדש בתחום הזה ומגיעים לפתחי הרבה סיפורים קשים.

<גיל ארז: אבל אנחנו צריכים כאן מבחינת הייעוד של האגף – הייעוד של האגף הוא בראש ובראשונה להקל על הנטל הכלכלי של משפחות שבהן עובדים או לומדים שני ההורים, ובדגש על סיוע לנשים עובדות שמשתלבות במערכת.

<גיל ארז: יש מקרים של נכים.

<גיל ארז: אנחנו כן רוצים לשלב בעלי נכויות בעבודה, אבל כאלה שעובדים.

<גיל ארז: אלה שלא עובדים בכלל לא נמצאים במנדט שלנו ולכן הפנינו אותך מייד לרווחה, כי זה הגיע אל שולחני.

עדי קול: יש אנשים שעושים שירות בצבא ואז הם חיילים ויש מי שקיבל פטור כי הוא לא יכול לשרת ומגיעות לו בארץ אותן זכויות.

<גיל ארז: זה משרד הרווחה.

<גיל ארז: המנדט שלנו- - -

עדי קול: מבחינת המדינה מגיעות לו אותן זכויות, כי אומרים שהוא רוצה אבל לא יכול.

עדי קול: היא רוצה לעבוד אבל המדינה אמרה שהיא לא יכולה.

<גיל ארז: יש שני מסלולים של כניסה למעון.

<גיל ארז: אחד הוא המסלול של משרד העבודה והשני הוא המסלול של משרד הרווחה.

<גיל ארז: אלה שני מסלולים שבשניהם מגיעים למעון.

<גיל ארז: אנחנו בוועדות הקבלה, מי שמגיע מטעם משרד הרווחה הוא מקום שני בקדימויות, מייד אחרי מי שכבר היו במעון.

עדי קול: איך הן אמורות לדעת את זה?

עדי קול: אם אתה אומר שיש מסלול פנוי שאפילו נותן לה עדיפות- - -

<גיל ארז: יכול להיות שיש כאן פער של מידע.

<סיגל ויז'ניצר: אני חייבת לציין שאני לא ידעתי.

<סיגל ויז'ניצר: בשנה שעברה השארתי את הילד שלי אתי בבית כי מבחינה כלכלית לא יכולתי לעמוד בהוצאות.

<גיל ארז: אנחנו מדברים על משהו אחר, על פער של מידע.

<גיל ארז: מנהלת המעון לא ידעה להפנות, או רווחה או עבודה?

<סיגל ויז'ניצר: לא, אף אחד לא ידע להפנות אותי למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: רק בגלל שאני פניתי לוועדה הבנתי שאני יכולה לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: בשנה שעברה הילד נשאר אתי בבית ואני לא יכולתי לנסות לחזור למעגל העבודה, ואיך בכלל לעשות את זה.

<סיגל ויז'ניצר: אני יודעת שיש רבות כמוני שמחליטות פשוט להישאר עם הילד בבית, בשל סיבה כלכלית, כי זה בלתי אפשרי.

<גיל ארז: היות ואני אחראי על המעונות, גם מקרים של רווחה להכניס מעבר – מגיעות אליי נשים, ויודעים כאן עמיתי שאלו המקרים שאנחנו לפעמים מאפשרים חריגה.

<שלומית אבינח: באינטרנט הם רואים את זה?

<שלומית אבינח: הם רואים שאפשר לפנות לרווחה?

<גיל ארז: כן.

<שלומית אבינח: יש מידע שעליהם לפנות למשרד הרווחה?

<סיגל ויז'ניצר: לא.

עדי קול: כנראה זה לא מספיק.

עדי קול: השאלה איך אנחנו מוצאים דרך להסביר לפונות שיש שני מסלולים, מסלול כזה ומסלול כזה, ושהן צריכות לפנות למסלול הנכון.

<גיל ארז: אלה שני מסלולים בשני משרדים שונים.

<גיל ארז: במקרה הנוכחי אנחנו לא בודקים את הקריטריונים שלה, את זה עושים הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה.

עדי קול: אני מבינה.

עדי קול: השאלה איך אנחנו מקפידים, גם באתר וגם במעונות, שאנשים יידעו.

<גיל ארז: אנחנו רושמים לעצמנו לחדד את העניין.

עדי קול: לחדד את העניין ולהעביר מידע גם דרך הארגונים, שזאת תהיה הודעה שאומרים: "יש שני מסלולים".

<ליאור גבאי: בדרך כלל מנהלות המעונות מודעות לכך.

<סיגל ויז'ניצר: אני פניתי למוקד ואמרו לי: גברת, לא אצלנו.

<גיל ארז: אבל את פונה קודם כול למעון.

<קריאה: הוא עונה תשובה טכנית.

<קריאה: הוא מדקלם.

<סיגל ויז'ניצר: אני פונה אליו קודם כול.

עדי קול: סיגל ויז'ניצר, את צודקת.

עדי קול: איטה עטייא, מוקד זה טכני.

עדי קול: זאת הבעיה שלנו מלכתחילה שמוקד זה טכני.

עדי קול: צריך להסביר לאנשים מה עליהם לעשות שאם יש להם בעיה כזאת.

<איטה עטייא: - - -

<סיגל ויז'ניצר: אגב, באחת מהתשובות למכתבים שאני שלחתי אמרו לי: לא בבית ספרנו, את לא עובדת, זה לא אצלנו.

<סיגל ויז'ניצר: אף אחד לא אמר לי שאני יכולה לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: עכשיו אני יודעת, אבל איבדתי שנה שיכולתי להכניס את הילד שלי למעון ולנסות לצאת לעבודה.

<סיגל ויז'ניצר: תבינו, היום אני נמצאת בתהליך וחושבת איך לחזור למעגל העבודה.

<סיגל ויז'ניצר: מאוד אהבתי לעבוד, מאוד אהבתי את המקצוע שלי, אבל הייתי צריכה לוותר על מקום העבודה שלי כי לא היה לי מה לעשות עם הילד.

<גיל ארז: אני מקבל שאנחנו צריכים לחדד את אי-הבהירות הזאת.

עדי קול: מעולה.

<גיל ארז: אבל, שוב אני אומר, זה לא אצלנו.

עדי קול: יש לכם בעיית חידוד, וזה יעלה גם כשנדבר מול הרווחה, עובדה שכן.

עדי קול: אם מישהו במוקד ענה תשובה שזה לא אצלכם ולא נתן פתרון, זה בעיית חידוד.

עדי קול: צריך לחדד נהלים, נקודה.

עדי קול: אנחנו עוברים הלאה.

<גיל ארז: הנקודה השנייה היא נושא חופשת הלידה.

<גיל ארז: זה נושא שתלוי בחקיקה.

<גיל ארז: יש את חוק עבודת נשים שהאריך את חופשת הלידה בצורה מאוד מסודרת והדגיש את ההגנה מפני פיטורים בתקופה הזאת, שהיא תקופה של 26 שבועות.

<גיל ארז: אבל התיקון בחוק, ואתה יודע כעורך-דין, לא עסק בהיבט הכספי של התשלומים אלא רק בהיבט של הגנה מפני פיטורים.

<גיל ארז: המחוקק בנושא הזה, הכנסת, גם לא תיקן את סעיף 7(א) לחוק שעוסק בתשלומים לפנסיה וקרנות השתלמות בתקופה הזאת, ולכן גם הביטוח הלאומי לא משלם.

<קריאה: - - -

<גיל ארז: זה 14 שבועות בלבד, וגם משרד הכלכלה, בדומה לביטוח הלאומי, הפריד בין משך הזכאות, בין 14 ו-26 שבועות.

<גיל ארז: כל עוד היא מציגה את כל האישורים ב-14 שבועות היא מקבלת, מעבר ל-14 שבועות זה לא מוכר.

עדי קול: יכול להיות שהמחוקק אמר את דברו בנושא הזה.

עדי קול: הוא אמר: אנחנו רוצים לתת את הזכות אבל לא את ההטבות.

עדי קול: שוב, זה שאלה.

עדי קול: אני לא מביעה דעה כרגע.

<גיל ארז: אני לא רוצה להיכנס לזה יותר אבל יש כאן הסבר חוקי.

<גיל ארז: באשר לסטודנטיות, יש שינוי בשנתיים האחרונות.

עדי קול: לא מספיק.

<גיל ארז: אנחנו מכירים יותר ויותר בחשיבות של הלימוד.

<גיל ארז: חלק מן השינוי הוא בהידברות עם גופים כמו האוניברסיטה וטיפול בבעיות שצפו גם מן הוועדה הזאת.

<רביד נבו: האוניברסיטה הובילה מהלך כלל ארצי, לא רק לאוניברסיטה העברית.

<גיל ארז: כן, אני יודע, גם נפגשתי איתם וזה עלה.

<גיל ארז: הכנסנו הרבה מאוד שיפורים בשנה שעברה וחלק מהשיפורים שלא נכנסו בשנה שעברה נכנסו השנה, מנית את חלקם.

<גיל ארז: גם לתואר ראשון וגם לתואר שני עשינו שינוי של הכרה יותר בתלמידי המחקר, מה שבשנה שעברה היה יותר בעייתי.

<גיל ארז: יש לנו בעיה, כפי שרביד נבו ציינה, גם לקבל את הנתונים.

<גיל ארז: פנינו אל המל"ג לברר מה מוכר בנושא הזה, כדי להבין.

עדי קול: פה אנחנו נעזור.

<רביד נבו: צריך גם לקחת בחשבון שגורמים אקדמיים צריכים להיות חלק מן העניין הזה כי הבעיה לפני שנתיים היתה שדרשו אישורים לא הגיוניים, שאי אפשר היה לספק, או מצב אבסורדי של דרישות לא הגיוניות.

<רביד נבו: שוב, היתה בעיה בקביעת הקריטריונים.

<רביד נבו: לכן אנחנו רוצים לתת מן הניסיון שלנו בזמן ניסוח הקריטריונים או האישורים הנדרשים, ברמה מסוימת.

<גיל ארז: אנחנו בהידברות.

עדי קול: אני גם רוצה להיות חלק מזה ואני גם בהידברות מול המל"ג לגבי הנושא הזה.

עדי קול: השאלה איך אנחנו מקדמים את זה.

<גיל ארז: בסופו של דבר נצטרך לקבל – יושב גוף ממשלתי שיעשה את- - -

עדי קול: מתי זה קורה?

<גיל ארז: עוד חודש מתחילים.

עדי קול: מכיוון שאנחנו רוצים להביע את דעתנו ואת דעת הוועדה, אנחנו נתכנס לישיבה נוספת על נושא הקריטריונים.

עדי קול: אני רוצה שאנחנו נוציא פרוטוקול ועדה עם דרישה שלנו ואני מקווה שתיקחו את זה בחשבון.

<איטה עטייא: תזמנו את נציג משרד האוצר, רן רידניק, זה חשוב.

<גיל ארז: זה חשוב כי חלק מהעניין הוא גם- - -

עדי קול: נשמח לעבוד עם רן רידניק.

<איטה עטייא: הוא בצד של הכסף.

עדי קול: אני יודעת.

עדי קול: מכירים אותו ואנחנו נעבוד על זה, וגם דיברתי איתו.

עדי קול: אני רק רוצה לשים על השולחן דבר אחד.

עדי קול: כשאתם אומרים, פרט לתואר השני המוכר היחיד במקרה הספציפי הזה של רפואה ורפואת שיניים- - -

<גיל ארז: רפואה הוכר כתואר ראשון יותר ארוך.

עדי קול: סטודנטיות צריכות לעבוד את מרב השעות שנדרשות גם מהיות אמא עובדת.

עדי קול: אנחנו אומרים: קודם כול תעבדי, תהיי אמא עובדת, הלימודים נוספים מעל, זה לא במקום, זה לא מצמצם את מספר השעות שאנחנו דורשים, אנחנו רוצים שתעבדי 24 שעות ואז תלמדי.

עדי קול: זה אומר שאנחנו מניחים שהיא סופרוומן.

עדי קול: אני חושבת שזה דבר שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.

<גיל ארז: באשר לקריטריונים, רציתי להגיד שאנחנו כן בודקים את הנושא הזה של מיקום גיאוגרפי.

<גיל ארז: זה לא דבר פשוט.

<גיל ארז: במקרה אני מכיר היטב את ויצ"ו בית הכרם, לשם מגיעים משכונות אחרות בירושלים.

<שלומית אבינח: היה גם סיפור שפניתי בהר חומה למעון של "אמונה" ופשוט לכל ילדי השכונה לא היה מקום במעון הזה.

<ליאור גבאי: יש הרבה דוגמאות.

<ליאור גבאי: יש מצוקה אמיתית.

<גיל ארז: השיקולים של הורה לאן לשלוח את הילד שלו הם שיקולים רבים – קרבה למקום העבודה, קרבה לבן זוג, לקרוב משפחה, ליד הסבתא.

<שלומית אבינח: גם אופי המעון, זה גם שיקול.

<גיל ארז: אפילו אופי המעון.

<גיל ארז: כרגע אין אפליה מן הבחינה הזאת של מקום גיאוגרפי.

<גיל ארז: יכול להיות, יש ישובים קהילתיים ששם אנחנו צריכים לשקול את העניין.

<נעמי מורנו: הם בונים את המעון בשבילם ואחר-כך הם לא יכולים להיכנס אליו.

<גיל ארז: אבל אנחנו לא נכנסים לשיקולים של ההורה איפה לשים את הילד.

<גיל ארז: ברגע שזה ישובים קהילתיים זה נושא לבדיקה.

<נעמי מורנו: נתתי את זה כדוגמה.

<נעמי מורנו: יש סדרה של קריטריונים ששווה לעבוד עליהם לקראת שנה הבאה בצורה ממוקדת.

עדי קול: זה נושא הקריטריונים.

עדי קול: עכשיו יש לנו את נושא הצהרונים.

<איטה עטייא: ילדים במעונות יום יכולים להיות עד גיל 2.9.

<איטה עטייא: מאחר ובמעונות מסוימים על בסיס מקום פנוי מכניסים ילדים יותר גדולים, אז אמרנו: איך נסבסד אותם?

<איטה עטייא: הרי לא ייתכן שהם "יאכלו אותה" פעמיים, כי כאילו הם לא היו בגן אז הם לא יקבלו סבסוד.

<איטה עטייא: אז נקרא לילדים העודפים האלה "צהרון".

<איטה עטייא: זה לא באמת צהרון, אלא זה ילדים שאנחנו מסבסדים כאילו הם בצהרון.

<איטה עטייא: זה יכול להיות ילד במעון, שני ילדים במעון, 10 ילדים.

<ליאור גבאי: זה לא אמיתי.

<ליאור גבאי: זה היה בעבר כיתות גן.

<ליאור גבאי: נגמר, אין כזה דבר.

<ליאור גבאי: את עושה עוול לנתונים.

<נעמי מורנו: לנו יש 40 כיתות גן במעונות, רק אצלנו.

<איטה עטייא: אני אחראית על צהרונים ואני המצאתי את ההסכם.

<איטה עטייא: יש לי כמעט 500 סמלי מעון ואתמול הוצאתי פילוח.

<איטה עטייא: בכל אחד כזה יש לי שני ילדים, שלושה ילדים, ארבעה ילדים, עשרה ילדים, חמישה ילדים.

<נעמי מורנו: לא בקבוצות הגיל האלה.

<איטה עטייא: בקבוצות הגיל האלה.

<איטה עטייא: אני נותנת רק עד גיל 2.9.

<איטה עטייא: חלקן הן גם כיתות גן, אבל חלקן הקטן.

<נעמי מורנו: תלוי באיזה ארגון.

<נעמי מורנו: רק אצלנו יש כמעט 1,000 ילדים בקבוצת כיתות הגן.

<איטה עטייא: אני לא מדברת רק על ויצ"ו.

<איטה עטייא: יש לי את כל הארץ וכל הארגונים.

<נעמי מורנו: אלה המספרים אצלנו, קל וחומר בכל הארץ.

<איטה עטייא: בקיצור, זה הסיפור.

<איטה עטייא: אנחנו מנסים לסבסד את הילדים היותר גדולים שנמצאים במעונות על מנת שהם לא יפלו בין הכיסאות.

<איטה עטייא: אמרנו, איך נעשה דבר כזה?

<איטה עטייא: הרי לא ניתן להם למלא את הנוהל הרגיל של הצהרונים, שהוא ארוך ומייגע ומתיש.

<איטה עטייא: נמציא להם נוהל מקוצר, כי ממילא יש להם כאילו סמל מעון, והנוהל הזה מתבסס על הסכם המעונות.

<איטה עטייא: אני אומרת, מה שכתוב בהסכם המעונות מקובל עליי.

<איטה עטייא: חמשת הארגונים הגדולים החליטו לא לחתום על ההסכם, מטעמים שיקראו להם כפי שירצו, ואני לא יכולה לתת להם אישור מאחר וזה מתבסס על ההסכם הזה.

עדי קול: אבל הבנתי שכן נותנים למעונות דרגות בינתיים.

<איטה עטייא: כל ארגון שחתם על הסכם המעונות- - -

עדי קול: אבל השאלה שלי אחרת.

עדי קול: הבנתי שכן נותנים דרגות לאנשים במעונות, למרות שלא חתמו על ההסכם, אבל לא לילדים האלה בצהרונים.

<גיל ארז: כרגע נתנו מקדמות.

<גיל ארז: אם הם לא יחתמו על הסכם יכול להיות שזה יהיה.

<גיל ארז: אנחנו לא יכולים מבחינת החשבות, ברגע שהחשבות אין לה הסכם היא לא יכולה לתת.

<איטה עטייא: אתה לא יכול להתנהל מול החשבות בלי שיש לך הסכם.

עדי קול: למה זה כן עובד עם המעונות?

<איטה עטייא: כי במעונות נתנו סמל ב-48 והוא "רץ".

<איטה עטייא: בצהרונים מאחר וזה לא עובד כמו המעונות ואנחנו עובדים לפי החלטות ממשלה שמתחדשות חדשים לבקרים אז בכל שנה אנחנו נותנים סמל לצהרון, כי הצהרון יכול היום להיות בכיתה כזו ומחר בכיתה אחרת.

עדי קול: לגבי הצהרונים את אומרת שניתנו מקדמות?

<איטה עטייא: לא ניתן שום דבר.

<איטה עטייא: יש להם שתי אפשרויות, או למלא את הנוהל הרגיל והארוך של הצהרונים ולקבל סמל, או לאמץ את הדרך האחרת שבנינו להם.

עדי קול: אבל ניסינו להקל עליהם.

<קריאה: למה זה לא אותה דרגה?

<איטה עטייא: זה לא אותה דרגה ולא אותם קריטריונים.

עדי קול: האם זו מין דרך לסחיטת הארגונים כדי שיחתמו על ההסכם?

<קריאה: שאלה טובה.

עדי קול: גיל ארז, אני שואלת אותך.

עדי קול: האם אתם לא מעבירים דרגות לילדים כדי לגרום לארגונים לחתום על ההסכם?

<גיל ארז: נתנו 3 חודשים לארגונים לחתום.

<גיל ארז: ההנחיות שלנו, של החשבות שלנו, שכאשר אין הסכם אנחנו לא יכולים להעביר כסף.

<גיל ארז: בואו נגיד שנכון לאתמול 160 ארגונים חתמו.

<ליאור גבאי: לגבי 60% מן הילדים לא חתמו.

<קריאה: למה אתם לא חותמים?

<קריאה: אפשר לפתוח את זה לדיון אבל אני חושבת שזה לא המקום.

עדי קול: אני מבינה את זה, אנחנו עומדים עכשיו מול שביתות רבות והסכמים רבים.

עדי קול: אני יודעת שזה דרך נהדרת של המדינה לעשות את הטריק הזה ולהגיד להם "אנחנו לא מעבירים".

עדי קול: אבל כרגע זה על הגב של ההורים, לא של הילדים.

עדי קול: בסופו של דבר יש כאן מצב שלא ניתנו מקדמות.

עדי קול: איך אתה נותן מקדמות עד שהדבר הזה יסתדר?

עדי קול: 3 חודשים אין מקדמות.

<גיל ארז: אנחנו נותנים מקדמות.

<גיל ארז: הם קיבלו מקדמות.

עדי קול: היא אומרת שבצהרונים לא.

עדי קול: זה פגיעה בילדים.

עדי קול: אתה אומר שזה 3 חודשים.

עדי קול: אל תיתן סמל מעון, תסחט אותם בעניין הזה, אבל לא על חשבון הילדים.

<איטה עטייא: איך אתן לילדים סמל מעון?

עדי קול: אתם לא יכולים להגיד: עשינו נוהל מקוצר כי אנחנו חושבים שלא צריך לעשות את הנוהל הארוך.

עדי קול: אני מבקשת לא לדבר במקביל, גם הפרוטוקול לא שומע את זה וגם יש לי פגישה בשעה 11:00 עם משרד הרווחה שבה אני מנסה למנוע סגירה של מעון בבאר-שבע, לא מעון כזה אלא מעון נעול ולכן אני רוצה להתקדם כי זה חשוב.

עדי קול: לא יכול להיות בעיניי, אתה לא יכול להגיד: אני משלם מקדמות על המעונות למרות שההסכם לא נחתם אבל אני לא משלם מקדמות על הצהרונים.

עדי קול: אני דורשת שישולמו מקדמות.

עדי קול: אני מבינה שזה הולך להיחתם.

עדי קול: יש לך הערכה של זמן?

<ליאור גבאי: מיכל צוק התחייבה שבימים הקרובים הם יעשו את השינויים המתבקשים.

<ליאור גבאי: הרי כל הטענה שלנו היא שהם שינו את ההסכם.

<גיל ארז: לא ניכנס לזה כאן.

<איטה עטייא: אני מבטיחה לך שמרגע חתימת ההסכם הם יקבלו סמלים תוך 48 שעות.

<שלומית אבינח: ההחזר הוא רטרואקטיבי?

<גיל ארז: בוודאי, בצהרונים זה תמיד כך.

<איטה עטייא: בצהרונים אין שאלה מתי הוא מגיש, תמיד הוא מקבל רטרואקטיבית.

עדי קול: אני אומרת לפרוטוקול, כיוון שאתם מכירים זה את זה ואתם מדברים הרבה זה עם זה, את השיחות הפרטיות אתם יכולים לעשות אחד עם השני.

עדי קול: זה שאנחנו בוועדה כאן, חלק מהעניין הוא שאני מנהלת את הדיון.

עדי קול: קודם כול, אני רוצה לומר לפרוטוקול, אם עד 1 בנובמבר לא ייחתם ההסכם אני דורשת שתעבירו מקדמות.

עדי קול: היום אנחנו ב-21 באוקטובר - יועברו המקדמות.

<ליאור גבאי: הערה קטנה.

עדי קול: לא.

עדי קול: תודה.

עדי קול: אנחנו מדברים על צהרונים.

עדי קול: המקדמות יועברו.

עדי קול: אם עד 1 בנובמבר אתם לא חותמים על ההסכם – זה אינטרס של שני הצדדים, ואת אמרת שאם יחתמו על ההסכם תוך 48 שעות יהיה סמל מוסד.

<קריאה: יש להם עד 31 באוקטובר.

עדי קול: עכשיו הנושא הגדול שהתחלנו אתו, תשלום המקדמות, הפער של חודשיים של ספטמבר-אוקטובר והרטרואקטיביות.

<גיל ארז: אני רק רוצה לחדד.

<גיל ארז: ברגע שטופסי החובה, תעודת זהות וקבלה למעון, מגיעים למוקד, מרגע זה סופרים.

<גיל ארז: גם אם הוא צריך להשלים חומרים, זה התאריך הקובע.

<שלומית אבינח: גם אם זה לוקח 4 חודשים?

<גיל ארז: גם אם זה לוקח.

<גיל ארז: הוא לא יקבל דרגה אבל ברגע שהוא יקבל את הדרגה הוא יקבל את זה אחורה, עד התאריך הקובע.

עדי קול: מכיוון שאני משפטנית אתם יכולים להמציא כל מיני תסריטים: ההורים היו מאושפזים בבית-חולים, יכולות להיות סיבות שלא באשמתם בגללן הם התעכבו.

<גיל ארז: אנחנו בודקים כל מקרה לגופו.

<גיל ארז: זה מגיע אליי, חלק גדול מתפקידי הוא לפתור את כל המקרים.

<איטה עטייא: יש לנו מקרים חריגים.

<איטה עטייא: יש לנו מנגנונים שמטפלים בכל המקרים החריגים.

<איטה עטייא: כש-25,000 שאלונים לא הגיעו עד היום- - -

<גיל ארז: 15,000.

<איטה עטייא: הארגונים מקבלים ממני, אחת לחודש אני שולחת להם דף מידע.

עדי קול: אני מבינה שצריך שיהיה גם מקל וגזר, גם להורים, להכריח אותם להגיש בזמן.

<איטה עטייא: למה אתם לא מזרזים את ההורים?

עדי קול: אני מבינה את זה.

עדי קול: השאלה היא שוב, כמה תור יש לוועדת חריגים, כמה מהם מאושרים, והאם אנחנו רוצים שהילד יקבל עונש על כך שההורים שלו התרשלו במילוי הטפסים.

עדי קול: בסופו של דבר יש ילד שההורים שלו התרשלו במילוי הטפסים.

<גיל ארז: ההורים צריכים לשלם מחיר מלא כי ההורים לא מילאו את הטפסים, וגם הארגונים- - -

עדי קול: אז מאיפה הגיע החודשיים הזה רטרואקטיבית?

<גיל ארז: זה תמיד היה, רק שינינו את הניסוח.

<איטה עטייא: - - -

<גיל ארז: גם בדואר.

<גיל ארז: בגלל שזה לוקח זמן בדואר.

עדי קול: על סמך מה הוחלט על תשלום רטרואקטיבי לחודשיים?

עדי קול: זה חישוב רנדומלי?

עדי קול: זה נקבע שרירותית?

<גיל ארז: לא, אמרנו: תחילת החודש הקודם.

עדי קול: אמרת, אני מבינה את הבעיה.

עדי קול: אתה יכול לתת עוד דוגמאות.

עדי קול: עכשיו אנחנו מנסים להבין.

<ליאור גבאי: זה לא דוגמאות.

<ליאור גבאי: כשרביד נבו תקבל באמצע השנה סמל לתינוקייה שלה יקבלו רק חודשיים אחורה.

עדי קול: אבל זה נושא אחר.

עדי קול: מייד נגיע לזה.

<גיל ארז: זה נושא אחר.

<גיל ארז: אנחנו מדברים על קבלה של דרגות וקבלה של סמל אחורה.

<גיל ארז: אלה שני דברים שונים.

<איטה עטייא: ממאי המערכת פתוחה, מאז חלפו 5 חודשים- - -

עדי קול: לא את ולא אני, כנראה, נחנך את ההורים.

עדי קול: יש לנו מעט זמן ואני מבקשת באמת שזה יהיה דיון ראוי.

עדי קול: שוב, החודשיים האלה, אני מבינה – דואר.

עדי קול: זה שרירותי.

עדי קול: השאלה שלי, ואני רוצה לדעת מספרים, כמה אנשים ביקשו באופן חריג לקבל יותר, זאת אומרת שהיו צריכים יותר מחודשיים?

<גיל ארז: נכון לשנה הנוכחית, כל מי שהגיע עד 31 באוקטובר יקבל את כל השנה.

<איטה עטייא: כל מי שנכנס – נקלט.

<איטה עטייא: כל מי ששלח עד היום – נקלט.

<גיל ארז: רק מי שיתחיל בנובמבר יכול להיפגע כי הוא יקבל רק מ-1 באוקטובר, גם אם ישלח ב-30 בנובמבר.

עדי קול: אנחנו מדברים במקרה הספציפי הזה על בעיה תיאורטית.

עדי קול: אני מבקשת מכם, אם אתם רואים שהבעיה עולה אני רוצה לשמוע על כך.

עדי קול: אני לא רוצה לדבר על בעיה תיאורטית.

<גיל ארז: אנחנו לא יודעים על השנה, עדיין אין נתונים.

עדי קול: כשהבעיה תעלה, אם תראו שאנשים התעכבו ולא קיבלו החזר אשמח לדון בזה שוב.

<גיל ארז: זה לא אמור להיות בטיפול של המוקד היום, לא אמור להיות, אבל אנחנו עדיין לא יודעים.

עדי קול: זה לגבי הרטרואקטיביות.

עדי קול: עכשיו נדבר על המקדמות וההחזרים למטפלות.

<גיל ארז: המקדמות הן בעיקרון, בחודש הראשון אין עדיין דרגות ולכן העברנו דרגות כדי שיתחילו להיערך.

<גיל ארז: מהחודש השני זה כבר תשלומי אמת.

<גיל ארז: ברגע שיש הסכם, כל מי שחותם על הסכם מקבל 100% מהכספים שמגיעים לו בהעברה.

עדי קול: מה זאת אומרת?

<גיל ארז: אנחנו לא יודעים עדיין כמה ילדים יש להם במשפחתון או במעון אך ברגע שנדע יועבר התשלום.

<גיל ארז: אם יש חמישה ילדים במשפחתון ורק שלושה רשומים אצלי הם יקבלו על שלושה.

<טובי עמיר: גם השלושה זה לא בגובה הדרגה אלא לפי 12.

<גיל ארז: אם הם סיימו את הליך הדרגה- - -

<אבלין מורד: הם סיימו.

<אבלין מורד: הם קיבלו אפילו אישור בחודש יוני שיש להם דרגה, אבל את הכסף לא קיבלו.

<גיל ארז: הרשות המקומית מקבלת, הסכום הראשוני- - -

עדי קול: בוא נעשה הסכם בינינו.

עדי קול: הצלחנו עם הרווחה, קיבלתי את זה.

עדי קול: מפה להגיד שזה בעיה של הרשות המקומית– לא מקובל עליי.

עדי קול: הבעיה של מישהו אחר – אני לא אוהבת את התשובה הזאת.

עדי קול: אני רוצה לדבר עליך כרגע.

עדי קול: אתה מעביר לרשות המקומית.

עדי קול: ברשות המקומית אנחנו נטפל.

עדי קול: כרגע הבעיה שלכם.

עדי קול: הם פותחים את הגן בספטמבר, אתה אומר 75% מלכתחילה, אתה לא נותן את ה-100%.

עדי קול: זה דבר אחד.

עדי קול: אז כבר אנחנו אומרים שיש פער ושהן מקבלות פחות.

עדי קול: דבר שני, עכשיו יש פה בעיות של הורים.

עדי קול: ההורים לא תמיד מגישים בזמן.

עדי קול: אז המטפלות צריכות לשלם עבור זה, בשל בעיה של ההורים, כי אתם לא מעבירים להן ואחר-כך הן יצטרכו לקבל את זה.

עדי קול: זה עוד בעיה שמשלמים עליה.

עדי קול: נכון?

עדי קול: דבר שלישי, אתם מניחים על דרגות 12 או כל הסיווגים האלה שאתם נותנים והן בסופו של דבר משלמות את המחיר.

עדי קול: ועוד נאמר כאן, מקבלים בתחילת ספטמבר ואחר-כך במשך חודשיים לא מקבלים.

עדי קול: איך זה?

עדי קול: תחשוב, אלה המטפלות שצריכות לקחת על גבן את הגן.

עדי קול: איך אתה מתמודד עם הסוגיה הזאת?

עדי קול: יש שלוש סוגיות שדיברנו עליהן כאן, שלושתן על הגב של המטפלות.

עדי קול: זה לא נראה לי הגיוני בשום צורה, בטח לא לאוכלוסייה שהוגדרה לא פעם כאחת המוחלשות שיש בישראל.

<גיל ארז: בסופו של דבר צריך לבדוק כל מקרה לגופו.

<גיל ארז: ברגע שיש לנו תקציב המועבר ב-100% לרשות המקומית, אם הרשות המקומית עושה בעיות אנחנו צריכים לדעת על כך.

עדי קול: אבל הם אומרים שזה לא הרשות המקומית.

<טובי עמיר: זה כך כל הזמן, עם המוקד הזה ובלי המוקד הזה.

<אבלין מורד: אצלנו הרשות המקומית באמת לא עושה בעיות.

<אבלין מורד: אנחנו באות מאשדוד ובאמת הרשות המקומית שם מתנהלת כשורה, אבל היא לא מקבלת את הכסף.

<אבלין מורד: היא לא יכולה לתת כסף אם אין לה.

<טובי עמיר: מה שהיא מקבלת היא מחלקת, זהו.

עדי קול: הן טוענות טענה.

עדי קול: ומה אתם אומרים?

<גיל ארז: אני לא מכיר את המקרה.

<אבלין מורד: אני בתוך המסגרת, אני מטפלת כבר 24 שנים.

עדי קול: ברגע שנסיים את הדיון אני מבקשת, גיל ארז, שתיפגש איתן ותלמד את הבעיה.

עדי קול: אנחנו רוצים תוך שבוע תשובה מה נעשה עם זה, לכאן או לכאן.

עדי קול: תישארו לשבת פה אחרי שהישיבה תסתיים.

עדי קול: נעבור לנושא סמל המוסד.

<רביד נבו: יש פנייה שנמצאת עכשיו בידיים של גיל ארז, הוא קיבל אותה לפני כמה ימים.

<רביד נבו: יש לנו עוד נושא שצריך להסדיר, התינוקייה שאנחנו פותחים בעין כרם.

<רביד נבו: אנחנו מקבלים תשובות סותרות.

<רביד נבו: דרך העבודה של נעמ"ת היא: תראו לנו מה יש לכם ואנחנו נגיד אם זה עומד בתנאים שלנו או לא ואז נשפץ ונתקן לפי הדרישות.

<רביד נבו: אנחנו היום עומדים לפני בנייה של מבנה חדש.

<רביד נבו: אנחנו רוצים מראש להתאים אותו לדרישות אך כרגע אין לי איך לעשות את זה כי אומרים לי: כשיהיה מבנה אז נגיד אם זה בסדר או לא בסדר.

<גיל ארז: לא.

<גיל ארז: יש כאן אדם עם הרבה ניסיון.

עדי קול: אולי תסבירו לי.

עדי קול: אם זה לא כך תסבירו לי איך זה כן.

<גיל ארז: אנחנו בקשר לגבי המבנה הספציפי שצריך לבדוק אותו.

<גיל ארז: לגבי מבנה חדש צריך לקבל אישור.

<גיל ארז: יש קריטריונים, יש פרוגרמה שלפיה הם צריכים לבנות, יש אדריכל שעובד עם האגף ושצריך לבדוק את התוכניות, לאשר אותן, ואחרי זה יש שלבים בביצוע שהם צריכים להראות.

<גיל ארז: יכול להיות שהמקום לא מתאים, אם יש בעיה באוניברסיטה, יש לפעמים בעיה של זכויות על הקרקע.

עדי קול: איך עוזרים לה להתקדם?

<גיל ארז: בודקים פרטנית.

<רביד נבו: בינתיים אני ממתינה לתשובה ממיכל צוק כבר קרוב לחודשיים.

<גיל ארז: נבדוק את זה אחרי הישיבה.

<גיל ארז: אני לא יודע להגיד.

עדי קול: מעולה.

עדי קול: קודם כול, אתם תדברו על המקרה של המטפלות בבקשה, באשדוד.

<טובי עמיר: בלי קשר.

<טובי עמיר: אנחנו במקרה מאשדוד אבל אנחנו מייצגות את כל הארץ.

עדי קול: אם אתם מכירים שזה גורף אז אני מבקשת- - -

<אבלין מורד: אנחנו מייצגות את כל הארץ, לא רק את אשדוד.

<קריאה: יש פער בין התשלומים.

<קריאה: הם לא התייחסו לזה בכלל.

עדי קול: הוא אמר שהוא לא מכיר.

<קריאה: זה חלק מן העניין.

<קריאה: צריך לראות מה זה.

עדי קול: זה חלק מן העניין.

עדי קול: הוא בודק.

עדי קול: זה מולכם.

עדי קול: הוא אומר שהוא מכיר את זה אחת לחודש.

עדי קול: אם הוא לא מכיר את זה אני רוצה לבדוק את זה.

<גיל ארז: הבעיה קיימת באמת בחודש הראשון.

<קריאה: בחודש הראשון יש בעיה.

עדי קול: לגבי המקדמות, אנחנו צריכים להבין את העניין הזה.

<טובי עמיר: אם הרישום מתחיל בחודש מאי למה צריכה להיות בעיה בספטמבר לגבי כל הטפסים הנכונים והדרגות?

<טובי עמיר: למה בכל שנה בספטמבר אין?

<טובי עמיר: אם הרישום מתחיל לפעמים באפריל ולפעמים במאי למה אתם לא מספיקים בספטמבר לספק את מה שמוכן?

<גיל ארז: כי בכל יום נקלטים עוד 1,000 ילדים.

<אבלין מורד: אבל אלה שכבר נקלטו.

<גיל ארז: עבורם מקבלים בספטמבר.

<גיל ארז: העברנו את המקדמה כבר באוגוסט.

<קריאה: כפי שאתה אומר זה מקדמה, זה לא תשלום אמיתי.

<גיל ארז: הראשון הוא לא תשלום אמיתי כי אין נתונים מלאים.

עדי קול: אני משאירה אתכם לפתור את העניין הזה של המקדמות לגבי המטפלות.

עדי קול: אני מבקשת לקבל תשובה בתוך שבוע איך פתרתם את הבעיות.

עדי קול: בגלל זה אני משאירה אתכם כאן.

עדי קול: לגבי הנושא של רביד נבו, את בטיפול.

<איטה עטייא: את רוצה תשובה ממי?

<איטה עטייא: מי יודיע לך?

עדי קול: גיל ארז אחראי, הוא יודע להגיד.

עדי קול: אנחנו נתאם ישיבה נוספת.

עדי קול: בעוד חודש זה זמן טוב?

<איטה עטייא: גרוסו מודו.

<איטה עטייא: בנובמבר מתחילים לדון על שנה הבאה.

עדי קול: אז אנחנו צריכים לפני כן לתאם ישיבה, דיון על הקריטריונים.

<גיל ארז: בלי קשר, נשמח לקבל הצעות לקריטריונים בצורה מסודרת ואז נשקול אותן.

עדי קול: נקיים גם פה דיון על הקריטריונים.

עדי קול: וכמובן משרד הרווחה, אתם צריכים לעודד- - -

<סיגל ויז'ניצר: אשמח מאוד אם תמצאו דרך איך לקצר את התהליך, לא רק לחדד אלא לקצר, כי גם במשרד הרווחה אנחנו עוברות תהליך.

עדי קול: אבל רווחה זה לא מולם.

עדי קול: אנחנו צריכים לפנות למשרד הרווחה.

<סיגל ויז'ניצר: אולי אפשר למנוע את זה.

<נעמי מורנו: מה את מסכמת לגבי המקדמות ועניין התשלום הרטרואקטיבי?

עדי קול: לגבי הרטרואקטיביות – כרגע אין בעיות על השולחן.

עדי קול: אני מטפלת בבעיות.

<ליאור גבאי: זאת החלטה שהודיעו עליה.

<ליאור גבאי: הם הודיעו שהתשלום הרטרואקטיבי יהיה רק לחודשיים.

<ליאור גבאי: עוד לא הגענו לחודשיים כי אנחנו בחודש השני.

עדי קול: נכון, ולכן אני אומרת, ברגע שיהיו אליך פניות תעביר את הפניות אלינו ואנחנו נקיים דיון.

עדי קול: אנחנו לא מדברים על דיון תיאורטי.

עדי קול: ברגע שיתעוררו בעיות ננסה להבין אותן.

עדי קול: הוא אומר שהוא פותר בעיות בוועדות חריגים.

עדי קול: מגיע להורים עונש על זה שהם לא הגישו את הטפסים.

<ליאור גבאי: תלוי איזה הורים.

עדי קול: אז השאלה אם ועדת החריגים מספיקה בשביל ההורים.

עדי קול: הוא צודק.