ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 83, 2013-10-29 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: היום הוא יום הבטיחות בדרכים, יום שבו מקדישים, ממקדים תשומת לב, חשיבה ועשייה בתחום הבטיחות בדרכים, ויש היום יום שלם של אירועים כאן בכנסת.

עמרם מצנע: אנחנו בחרנו, בהמלצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לעסוק בנושא משמרות הזה"ב, נושא שעלה כאן על השולחן לפני פתיחת שנת הלימודים הנוכחית, ולא היינו צריכים הרבה אלא את התזכורת המאוד מאוד עצובה שחוזרת על עצמה בימים האחרונים לתאונות דרכים מחרידות שבהן הורים – הבוקר שמענו על אב מרהט שדרס את בנו התינוק בחנייה בכניסה לחצר הבית; שמענו על האמא, שכמובן בשוגג, כנראה כתוצאה מבלבול בין הברקס לגז או בהילוכים, דרסה את בתה והחברה של בתה – וזה רק "שלל" של כותרות שאנחנו עדים להן בימים האחרונים, אבל אין ספק שנושא הבטיחות בדרכים שבו אנחנו עוסקים, בו עוסקת הקבוצה שנמצאת פה ביום-יום, הוא נושא מרכזי, הוא נושא מציל חיים והוא בראש ובראשונה, לפי דעתי ואני לא בודד בדעה הזאת, נושא של חינוך.

עמרם מצנע: חינוך לזהירות, חינוך לבטיחות בתנועה, חינוך של נהגים, חינוך של צעירים וצעירות, חינוך למשמעת, חינוך להבנה שבסופו של דבר בידינו היכולת לתת חיים או לקחת חיים, ובטח לאמלל משפחות רבות מאוד, וכל מה שניתן לעשות צריך להיעשות.

עמרם מצנע: העצוב הוא כמובן שבאמת ההשקעה היא עצומה, לא רק בכספים אלא גם באנרגיות, גם במאות ואלפי פעילים, ואם נוסיף לזה גם את האנשים בתפקידים השונים – משטרת ישראל, הרשות וגופים רבים נוספים שעוסקים בבטיחות – באמת השקעה עצומה, ואתה שואל את עצמך הרבה מאוד פעמים מה עוד ניתן לעשות שלא נעשה, מה עוד ניתן להיאמר שלא נאמר כדי למצוא את נוסחת הזהב שיכולה למתן, להקטין את היקף התופעה הזאת.

עמרם מצנע: אנחנו מזדעזעים עד עמקי נשמתנו, וכותרות, ופוליטיקאים משחררים סיסמאות כשאנשים נרצחים או מוצאים את מותם ברצח במשפחה, כמובן באירועים של טרור ומחבלים, יש בנו איזו מין הסכמה שעוברים לסדר-היום על נפגעים בתאונות דרכים.

עמרם מצנע: אנחנו יודעים שאפילו רק במספרים, כשאתה בודק את המספרים של אנשים שמצאו את מותם או נשארו נכים לכל חייהם מאז הקמת המדינה, אתה רואה שאנחנו בעצם הורגים את עצמנו.

עמרם מצנע: וזה נתון בידינו, לא בידי אף אחד אחר, אין לנו על מי להלין אלא רק על עצמנו.

עמרם מצנע: אני מקווה שבאמת נצליח למצוא את אותה – אני לא יודע אם נוסחת זהב – אבל את אותם דברים שבהם אפשר לחסוך ולמנוע את הקורבן הבא, שדרך אגב הוא גם יכול להיות כל אחד מאתנו.

עמרם מצנע: אני אומר את זה כמובן בתקווה שזה לא יקרה – כל אחד מיקירינו – ואז אנחנו פתאום מבינים אולי את גודל התופעה, את עומק התופעה ואת המשמעות העמוקה שיש לה בחיים שלנו.

עמרם מצנע: מודרניזציה והחיים שלנו בשילוב עם מכונות לא חייבת להפוך להיות קטלנית כפי שהיא.

עמרם מצנע: עד כאן הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אני אבקש ממנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים לתת לנו סקירה ואחר כך נשמע כמובן את משרד החינוך, את משטרת ישראל, משרד התחבורה, המשרד לביטחון הפנים, עמותת אור ירוק וכל מי שעוסק במלאכה.

עמרם מצנע: בבקשה, רון.

<רון מוסקוביץ: תודה.

<רון מוסקוביץ: בוקר טוב לכולם.

<רון מוסקוביץ: ראשית, אני רוצה להודות לך על שבחרת לפתוח את היום הזה בדיון מיוחד סביב הנושא של בטיחות בדרכים, ובהזדמנות הזאת תודה מעומק הלב למנהלת הוועדה, שגם היא כמובן נרתמה וסייעה, כמו בכל הפניות האחרות שלנו לוועדה.

<רון מוסקוביץ: זו גם הזדמנות להודות לחבר הכנסת חמד עמאר, יושב-ראש השדולה, על כל העשייה שלו לאורך השנים, בוודאי על כך שהוא לקח על עצמו לארגן שוב את האירוע המרכזי שיתקיים בצהרים באודיטוריום.

<רון מוסקוביץ: אני, ברשותך, רוצה לפתוח בכמה מלים על יום הבטיחות, לעבור לנושא החינוך ולהגיע כמובן לנושא המרכזי שהוא משמרות הזה"ב.

<רון מוסקוביץ: יום הבטיחות בדרכים הוא יום תזכורת, למרות שאנחנו עוסקים כל השנה בנושא של בטיחות בדרכים ואנחנו התחלנו למעשה את האירועים המרכזיים אתמול בערב ביום זיכרון יחד עם המשפחות באירוע שהוא תמיד גורם להתרגשות ולדמע, ואני חושב שהתזכורת הזאת שאנחנו נפגשים באירוע אחת לשנה עם משפחות ושומעים את הסיפור האישי ומנסים למצוא נחמה, ולא מוצאים נחמה, זה מה שמוביל אותנו למסר המרכזי של יום הבטיחות, ויום הבטיחות בדרכים עומד בסימן הצלת חיים.

<רון מוסקוביץ: כל מי שנמצא פה וכל מי שעוסק, ואדוני היושב-ראש הזכיר בדבריו את העובדה שיש הרבה מאוד גופים, הרבה מאוד שותפים, הרבה מאוד עשייה, כל מי שיש לו יד ורגל בעניין הזה למעשה עוסק במישרין ובעקיפין בהצלת חיים, ואנחנו חוזרים ומדגישים שאנחנו צריכים לחשוב חיים ולהציל חיים, כל אחד בתחומו.

<רון מוסקוביץ: זה מביא אותי באמת לעניין של החינוך.

<רון מוסקוביץ: בסופו של דבר, הדרך הנכונה – שאלת מהי נוסחת הזהב – הדרך הנכונה, החזון, בעולם אידיאלי החינוך היה צריך לפתור לנו את כל הבעיות.

<רון מוסקוביץ: אם היינו מצליחים לחנך את כל מי שחי בקרבנו, הרי כולנו זקוקים לחינוך בעניין הזה כי כולנו משתמשי דרך – בין אם אנחנו הולכי רגל, נוסעים או נהגים – אם כולם היו מקבלים את החינוך האולטימטיבי, לכאורה לא היו תאונות.

<רון מוסקוביץ: אבל, לא כולם קיבלו את החינוך, לא כולם נמצאים בתוך המערכת, ולכן אנחנו נאלצים להפעיל מערכות אחרות.

<רון מוסקוביץ: אנחנו נאלצים להפעיל אכיפה נגד עבריינים וענישה, אנחנו מכניסים בכלי הרכב טכנולוגיות שנועדות לתקן טעויות, אנחנו משפרים את התשתיות ואת הכבישים על מנת שיהיו סלחניים יותר לתאונות, ואנחנו עושים קמפיינים להסביר לאנשים – גם אם הם מבוגרים, גם אם אחרי גיל בית-הספר – להסביר להם את הסכנות ולנסות להקנות להם כללי התנהגות דרך תשדיר של 20 שניות בטלוויזיה או חצי דקה ברדיו.

<רון מוסקוביץ: את כל הדברים הללו אולי לא היינו צריכים לעשות אם מערכת החינוך עצמה הייתה יכולה באיזשהו אופן להוציא מתוכה אנשים שהם מוכווני בטיחות בדרכים.

<רון מוסקוביץ: זה ברמת החזון.

<רון מוסקוביץ: מערכת החינוך שמיוצגת פה עושה רבות בתחום הבטיחות בדרכים, ואני מניח שבהמשך גם יסקרו אנשיה, אבל חייבים לומר שהשותפות בינינו לבין כל מי שנמצא פה – כמובן, משרד החינוך ומשטרת ישראל, בעיקר אגף התנועה – היא זו שמצליחה להוציא לפועל חלק גדול מהפעילויות שלנו.

<רון מוסקוביץ: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים היא גוף שעובד עם שותפים – עם רשויות מקומיות, עם משרדי ממשלה, עם עמותות ועם מתנדבים – וזו העת להוקיר להם תודה.

<רון מוסקוביץ: לעניין משמרות הזה"ב, הנושא הזה אני מניח מוכר לכולם.

<רון מוסקוביץ: גם אני זוכר את החינוך שקיבלתי, אני לא זוכר אם זה היה בכיתה ד' או בכיתה ה' או בכיתה ו', אבל בבית-ספר יסודי נחשפתי לשוטר שנכנס לכיתה ולימד אותנו את הדברים הבסיסיים, ואני יודע שחלק מאותה תורה אני לוקח למעשה איתי עד היום.

<רון מוסקוביץ: כשאני הולך בכביש שאין בו מדרכה משני הצדדים, אני זוכר שהשוטר אמר לנו לכו משמאל, מול כיוון התנועה, זאת אומרת, אותם ערכים בסיסיים שאנחנו מצליחים להקנות במסגרת הפרויקט המופלא הזה, אני חושב שנשארים באמת לשנים רבות.

<רון מוסקוביץ: אלא מאי?

<רון מוסקוביץ: הפרויקט הזה נתקל בכמה וכמה קשיים, והם באמת עלו וצפו בעת האחרונה.

<רון מוסקוביץ: בראש ובראשונה, צריך להזכיר שהיה איזשהו מהלך, שלאו דווקא קשור לפרויקט הזה, של התחשבנות עם משטרת ישראל לגבי תקני קבע, ובמסגרת המהלך הזה הייתה החלטה שהרשות לא מממנת את תקני הקבע, ואנחנו מדברים על 47 שוטרים, לא כולם כמובן במשרה מלאה.

עמרם מצנע: תזכיר לנו מה זה היה מהלך.

עמרם מצנע: מי יזם, מי עומד מאחוריו?

<רון מוסקוביץ: מהלך הפסקת המימון של הרשות הלאומית של תקני הקבע הוא דבר שמתגלגל כבר למעלה משנתיים, ובסופו של דבר הייתה הבנה בין הרשות הלאומית לבין משרד האוצר לבין משטרת ישראל, שהסכום - ואנחנו מדברים על סכומים של בין 60 ל-70 מיליון שקלים בשנה - שעבר מתקציב הרשות, ימשיך ויעבור לטובת משטרת ישראל, אבל לא יממן תקני קבע כי למעשה, כ-40 מיליון שקלים בכל שנה הלכו למימון תקנים, 160—170 תקנים של משטרת ישראל.

<רון מוסקוביץ: הטענה שלנו הייתה שאת התקנים צריך לממן האוצר עבור המשטרה, ואנחנו צריכים לפנות את הכסף הזה לפעולות – לאכיפה, להגברת אכיפה, לציוד, למצלמות, לניידות, אולי לתוספת שעות בסופי שבוע, וכן הלאה וכן הלאה.

<רון מוסקוביץ: זה היה הרעיון.

<רון מוסקוביץ: העניין הזה סוכם בסופו של דבר עם הגשת התקציב לממשלה, וההסכם הזה באמת היה על דעת כולם, אבל הוא למעשה אמור היה לפגוע בפעילות הזאת.

<רון מוסקוביץ: בסופו של דבר, אני שמח שמצאנו את הפתרון שמאפשר הפעלת המערך כפי שהיה בשנים האחרונות.

<רון מוסקוביץ: נכון להיום, וגם היום בבוקר, המערך הזה פועל בדיוק באותה מתכונת.

<רון מוסקוביץ: אבל אנחנו גם רצינו לנצל את ההזדמנות הזאת לבחון מספר דברים שקשורים למערך.

עמרם מצנע: תרשה לי עוד שאלה.

עמרם מצנע: באמת לקראת פתיחת שנת הלימודים, כשעדכנת אותנו שהנושא פתור להשנה, אמרת – הוא פתור להשנה.

<רון מוסקוביץ: נכון.

עמרם מצנע: השאלה - שלא ניפגש פה עוד פעם באוגוסט - איפה אנחנו עומדים.

<רון מוסקוביץ: אני מודה לך על השאלה.

<רון מוסקוביץ: הנושא לגבי ינואר הקרוב, גם הוא לא פתור עדיין באופן סופי, למרות שהתקציב שאמור למעשה לאפשר לכל המערכת הזאת לסיים את שנת הלימודים הקרובה, דהיינו עד יוני 2014, הוא מצוי וזה יותר במישור הטכני לדעת להעביר אותו למשטרה.

<רון מוסקוביץ: אבל, לפתחנו שנת הלימודים הבאה, ומניסיוני אני יודע שאם לא נעסוק בדברים הללו בחודשיים-שלושה הקרובים, אנחנו עלולים שוב למצוא את עצמנו מתכנסים בוועדה בראשותך ביולי או באוגוסט עם איזושהי בעיה שאנחנו לא יודעים איך לפתוח את שנת הלימודים בסוף אוגוסט עם מערך הזה"ב.

<רון מוסקוביץ: לכן, אני אומר פה בצורה ברורה וחדה, אין כרגע פתרון מוסכם תקציבי להפעלה, וזה באמת מביא אותי בעוד דקתיים לעניין הרעיונות להפעלה משולבת – הפעלה אולי של מתנדבים, הפעלה במתכונת כזאת או אחרת.

עמרם מצנע: אני לא רוצה להמשיך להביך, אבל אני מבין שהבעיה היא אצלכם.

<רון מוסקוביץ: הבעיה היא בעיית החלטה.

עמרם מצנע: אצלכם.

עמרם מצנע: ברשות.

<רון מוסקוביץ: אצלנו ישנה החלטה ברשות להמשיך ולהפעיל את המערך הזה כי הוא נחוץ, אין חולק לגבי הנחיצות שלו.

<רון מוסקוביץ: ההחלטה אומרת שאנחנו צריכים להרחיב אותו לכלל בתי-הספר כי הוא היום לא פועל בכל בתי-הספר.

<רון מוסקוביץ: יש בתי-הספר שאין על ידם מעברי חצייה, מועצות אזוריות וכן הלאה.

<רון מוסקוביץ: כמובן, ההחלטה מדברת על המגזר הערבי שצריך להגיע שם לכל מקום כי שם אנחנו גם מזהים בעיה.

<רון מוסקוביץ: לגבי המתכונת, אנחנו הנחנו על שולחנה של מועצת הרשות שלוש חלופות לגבי ההפעלה, ואין הכרעה.

<רון מוסקוביץ: ההחלטה היא שצריך להחליט בזמן הקרוב, וכמובן שלכל החלטה יש משמעויות כספיות והתקשרות עם המשטרה או חלקיות עם המשטרה או כמעט ולא עם המשטרה, למעט נושא הכשרה.

<רון מוסקוביץ: בשני משפטים על מערך הזה"ב ועל תרומתו, ואני רוצה להגיע לחלופות ולאפשר כמובן לדוברים האחרים לדבר.

<רון מוסקוביץ: מערך הזה"ב עוסק גם בחינוך בכיתה של הילדים בגיל הרלוונטי לקחת אחריות ולהיות מיומנים בנושא של חציית כביש.

<רון מוסקוביץ: כמובן שעל הדרך הם לומדים את נושא התמרורים, את נושא מרחק הבלימה, בכלל את הנושא האזרחי של ציות לחוקים ואת הנושא של לקיחת אחריות.

<רון מוסקוביץ: פן נוסף שקשור לפעילות הזאת הוא כמובן התרגול עצמו שנעשה מחוץ לכותלי הכיתה והוא מעניק מיומנות והתנסות.

<רון מוסקוביץ: הדבר האחרון שקשור למשמרות הזה"ב הוא עניין התשתיות סביב בתי-הספר מאחר שבצדק, אף אחד מהגורמים, ובראש וראשונה המשטרה, לא מאשר פעילות מבלי שכל התשתית סביב בתי-הספר – דהיינו, תמרורים, צביעת מעברי חצייה, מדרכות, מעקות וכל כיוצא בזה – לא עומדים בסטנדרטים.

<רון מוסקוביץ: זאת אומרת, המערך הזה, ברגע שהוא מופעל, הוא גם עושה חינוך, הוא גם נותן דוגמה ובולטות ונראות, והוא גם משלב פעילות תשתיתית סביב בתי-הספר, ומכאן חשיבותו.

<רון מוסקוביץ: לסיום הפרק הזה אני רוצה לומר שאנחנו לא מזהים אצלנו פגיעה בהולכי רגל בשעות ההגעה לבתי-הספר ולא בשעות החזרה במקטע הזה של חציית כבישים של ילדים.

<רון מוסקוביץ: אני חושב שזהו המדד העיקרי להצלחה, אנחנו מדברים על הצלת חיים.

<רון מוסקוביץ: יש לנו מקרים של היפגעות הולכי רגל ילדים כשהם יורדים מההסעה ונפגעים, והיו לנו גם מקרים טרגיים, אבל אני אומר, בהיבט הזה הפרויקט הזה הצליח, וצריך לומר את זה פה בהוקרה, בתודה לכל מי שנמצא ועוסק במשך שנים.

<רון מוסקוביץ: אנחנו, כשהגענו השנה לאיזשהו צומת של קבלת החלטות – אגב, הדיונים האלה החלו גם לפני שנה ושנתיים ללא קשר לעניין שוטרי הקבע – זיהינו צורך להרחיב את המערך כפי שאמרתי, לרענן את תוכניות הלימוד כי אנחנו חושבים שיש חידושים, קדמה, גם אמצעי המחשה אחרים – הרבה יותר ויזואליים, הרבה יותר חווייתיים – ואנחנו רוצים לעשות את זה.

<רון מוסקוביץ: התחלנו לעבוד עם משרד החינוך, שמוביל כאחראי על הפדגוגיה את המהלך הזה, כמובן בשיתוף המשטרה, ודאי כרגע, ומתוך נקודת הנחה שהם יהיו מעורבים בצורה כזאת או אחרת בשלב הנוסף.

<רון מוסקוביץ: והנושא המרכזי, שהוא באמת אולי יעורר את הוויכוח ואני מניח שיהיה גם לאחרים מה לומר פה, זה נושא ההתנדבות.

<רון מוסקוביץ: זאת אומרת, האם באמת ניתן באיזשהו שלב להמיר את שוטרי הקבע במתנדבים – עם מחויבות, עם יכולת לעמוד מול כיתה, עם לקיחת האחריות – ולעניין הזה ישנו מודל שהמשטרה לבקשתנו יצרה עבורנו וגם הוא מונח על השולחן לקבלת החלטה, שהמתנדבים שיעסקו ואולי בעתיד יחליפו את השוטרים, הם יהיו שוטרים במדים, מתנדבים, אבל הם יהיו שוטרים לכל דבר בשעת הפעילות, בדיוק בדומה לאותם שוטרים שמשרתים את המשטרה בתוך הניידות ועושים אכיפה.

<רון מוסקוביץ: הם יעברו כמובן את ההכשרה הראויה והם אלה שיעשו את עבודת ההכשרה מול התלמידים ואת התרגול.

<רון מוסקוביץ: המערך הזה הוצע לנו על-ידי המשטרה.

<רון מוסקוביץ: גם הוא לפתחנו, גם לו יש את אותן עלויות.

<רון מוסקוביץ: המודל האחרון מדבר על מתנדבים שהם לא תחת מדים אלא מתנדבים שיוכשרו, אולי יוצאי מערכת החינוך, מורים בגמלאות וכל כיוצא בזה, כשהמערך הזה יופעל יותר או על-ידי בתי-הספר או על-ידי הרשויות המקומיות.

<רון מוסקוביץ: אלה הרעיונות.

<רון מוסקוביץ: אני רוצה רק לומר לסיכום שאנחנו מאוד מקדשים את ההתנדבות ומעריכים אותה, ויכול להיות שבסופו של דבר ההחלטה תיפול ויורו לנו לעבוד עם מערך מתנדבים, אבל אני חייב לומר שהתנדבות גם היא עניין מאוד מאוד מקצועי, ואנחנו נשמח אם בהמשך יהיה דיון בחודשים הקרובים סביב הנושא הזה, להביא לשולחן הוועדה מסמך שאנחנו כרגע הכנו ברמת טיוטה, שמדבר על כל נושא ההתנדבות, על הדרך להכשיר, על הדרך לנהל מתנדבים, לשמר מתנדבים, וכמובן להפעיל אותם במערך כל כך רגיש מול ילדים, בהכוונה לשמירת חיים.

<רון מוסקוביץ: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת חמד עמאר, יושב-ראש השדולה בכנסת למאבק בתאונות דרכים, ובעצם מי שעומד מאחורי האירועים בכנסת במשך היום.

עמרם מצנע: בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להודות לך על קיום הדיון החשוב הזה.

חמד עמאר: הדיון הזה, זו לא פעם ראשונה שאנחנו מקיימים אותו, כבר קיימנו אותו בכנסת הקודמת.

עמרם מצנע: כנראה גם שלא אחרונה.

חמד עמאר: גם לא אחרונה, ואני שומע אותן טענות.

חמד עמאר: אני גם רוצה להודות למנכ"ל הרשות, לרשות, למשטרה, לכולם שלוקחים חלק ביום החשוב הזה.

חמד עמאר: אני חושב שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עושה עבודה מעולה.

חמד עמאר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, אנחנו כחברי כנסת, אנחנו מדינה שכל דבר חושבים שיכולים לסמוך על מישהו אחר.

חמד עמאר: לוקחים את הנושא של הרשות לבטיחות בדרכים ואומרים הוראת שעה ועוד פעם הוראת שעה, ולא מחוקקים חוק יציב של רשות לאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אנחנו הרי הצבנו לעצמנו יעד, שבשנת 2020 צריכים להוריד את מספר תאונות הדרכים מתחת ל-380.

חמד עמאר: נכון, או שאני טועה?

<רון מוסקוביץ: אנחנו רוצים להגיע ל-180 ב-2020.

עמרם מצנע: אם תסמנו מראש את ה-380, מזה אתה תראה שכולם - - -

חמד עמאר: אנחנו שמנו לעצמנו יעד, אבל אנחנו לא יכולים לשים לעצמנו יעד בהוראת שעה.

חמד עמאר: הרשות צריכה להיות בחוק.

חמד עמאר: רשות, קודם כול זה ביטחון כלכלי לאנשים שעובדים שם.

חמד עמאר: ואתה כמנכ"ל, כשאנשים שלך יודעים שזה מקום העבודה שלהם, אלה אנשים אחרים מאשר כשהם צריכים לחשוב שבעוד ארבע שנים מפרקים את הרשות כי לפי הוראת השעה בעוד ארבע שנים, שלוש שנים - -

<רון מוסקוביץ: ארבע שנים.

חמד עמאר: - - מסתיימת הוראת השעה, אז זה קודם כול ביטחון כלכלי של העובדים.

חמד עמאר: נקודה שנייה זה תוכניות ארוכות טווח.

חמד עמאר: אתה לא יכול לעבוד עם תוכניות של שלוש שנים, של שנתיים.

חמד עמאר: אתה מדבר על חיי אדם.

חמד עמאר: חיי אדם, אתה צריך לקחת תוכניות, לעבוד על תוכניות ארוכות טווח, לקחת נושא, להתמקד בו, ואני אציין בישיבה הזאת גם את הנושא של המגזר הערבי.

חמד עמאר: למה שם יש יותר תאונות דרכים ויותר הרוגים ממספרם באוכלוסייה?

חמד עמאר: הם הרי מהווים פחות מ-20%, יש יותר מ-33% הרוגים במגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: את זה גם אני אדגיש.

חמד עמאר: לכן, אני חושב שקודם כול צריכים ללכת לרשות בחוק, לחוקק את חוק הרשות ולהתחיל לרוץ קדימה.

חמד עמאר: נקודה נוספת היא נקודה תקציבית.

חמד עמאר: כשהקימו את הרשות ב-2007, אם אני לא טועה, התקציב היה 500 פלוס.

<רון מוסקוביץ: 550.

חמד עמאר: 550 מיליון שקלים.

חמד עמאר: כמה התקציב שלכם היום?

<רון מוסקוביץ: 277 מיליון שקלים.

חמד עמאר: פחות מ-300 מיליון שקלים.

חמד עמאר: תראה, אדוני היושב-ראש, במקום להעלות את התקציב, להיפך, אנחנו מורידים את התקציב מ-550 מיליון שקלים ל-277 מיליון שקלים.

חמד עמאר: זה ירידה, כמעט חצי מהכסף ירד, אפילו יותר מחצי.

יפעת קריב: נפתרו הבעיות.

יפעת קריב: ..

חמד עמאר: לא, להיפך.

חמד עמאר: אם ניקח את הנושא של תאונות דרכים, באמת יש הישגים, כי מספר המכוניות עלה, הקילומטראז' שאנשים נוסעים יותר גבוה, הכול עלה, ומספר ההרוגים יורד.

חמד עמאר: זה הישג, ולכן צריך לבוא ולחזק את הרשות, לתת את כל האפשרויות להתחזק ולרוץ קדימה.

חמד עמאר: משמרות הזה"ב – 47 שוטרים שלא במשרה מלאה שהרשות צריכה לממן.

חמד עמאר: אני לא יודע למה הרשות צריכה לממן את השכר של האנשים.

חמד עמאר: זו נקודה, אדוני היושב-ראש, שצריך להביא אותה לדיון כאן ולחתוך בנושא הזה.

חמד עמאר: השוטרים, צריכה לממן אותם משטרת ישראל, הם צריכים להיות חלק ממשטרת ישראל, ואני אומר לכם – התוכנית הזאת של משמרות הזה"ב היא תוכנית מעולה.

חמד עמאר: לקחת ילדים בכיתה ה' ו-ו' ולהעביר להם את כל ההדרכות, לתת לילדים בכיתה ו' לעמוד במעבר חצייה ולהעביר ילדים, וילדים יחצו את הכביש ויסתמכו על ילדים בכיתה ו', אנחנו מחנכים דור שאנחנו יכולים להיות בטוחים שיתנהג אחרת על הכביש מאשר ילדים שלא עברו את כל ההדרכות האלה ולא עמדו במעבר חצייה והעבירו ילדים.

חמד עמאר: אני בעצמי מכיר את זה.

חמד עמאר: הילדה שלי בשנה שעברה סיימה כיתה ו' ואני הייתי מביא אותה לפני 7:00 כשהיא הייתה צריכה לתת את המשמרת שלה, לעמוד ולתת לילדים לחצות.

חמד עמאר: הייתי מביא אותה לפני 7:00 והיא עמדה ונתנה לילדים לחצות את הכביש.

חמד עמאר: ואני אומר לכם, הנהגים היו ממושמעים, היו עומדים, הילדים היו ממושמעים, ואתה היית רואה, ליד הבית-ספר שלה זה משמעת אחרת, זה התנהגות אחרת מאשר לעבור ליד בית-ספר אחר שאין בו את משמרות הזה"ב.

<רון מוסקוביץ: נכון.

חמד עמאר: לכן, הנושא של משמרות הזה"ב, צריכים לקחת אותו, לממן את הפרויקט הזה.

<רון מוסקוביץ: זה חמישה מיליון שקלים בשנה בסך הכול.

<רון מוסקוביץ: 47 שוטרים.

חמד עמאר: חמישה מיליון שקלים.

חמד עמאר: אנחנו מדינה, התקציב שלנו כל כך גדול.

חמד עמאר: אני יושב בוועדת הכספים, אני יודע איזה תקציבים אנחנו מעבירים שם.

חמד עמאר: חמישה מיליון שקלים זה תקציב מאוד קטן – לתת הדרכה.

חמד עמאר: לכמה ילדים נתתם בשנה שעברה?

חמד עמאר: 158,000 ילדים?

<רפ"ק רויטל ריבק: אנחנו נכנסנו ל-3,000 כיתות.

חמד עמאר: אני לקחתי את הנתונים מהעיתון.

<רון מוסקוביץ: למעלה מ-700 בתי-ספר.

חמד עמאר: רשום כאן 55,000 ילדים בכיתות ה', ו-54,000 ילדים בכיתה ו', שעברו רענון.

חמד עמאר: אלה מספרים עצומים.

<רון מוסקוביץ: נכון.

<רון מוסקוביץ: עשרות אלפי ילדים.

חמד עמאר: אני חושב שכל ילד במדינת ישראל, יש לו את הזכות לקבל את הדבר הזה.

עמרם מצנע: אבל אם זה כל כך טוב, למה לשנות?

חמד עמאר: באמת, למה לא לבוא להשקיע?

מסעוד גנאים: מי משנה?

חמד עמאר: תאונת דרכים אחת, אתה יודע כמה כסף זה עולה?

<רון מוסקוביץ: אם זה הרוג אחד, זה שישה מיליון שקלים.

חמד עמאר: הרוג אחד, זה עובר את התקציב.

חמד עמאר: אם אנחנו מצליחים להגיע ליותר ויותר ילדים, ונגיע לכל ילד וילד בכיתה ו' וכל ילד בכיתה ה', אני מאמין שאנחנו יכולים שיהיו לנו הישגים בלתי רגילים.

חמד עמאר: נקודה שנייה, הילדים שמעורבים בתאונות דרכים במעברי חצייה זה מספר עצום.

חמד עמאר: שליש מההרוגים במדינת ישראל הם הולכי רגל, אז אם גם בנושא הזה אנחנו מעבירים להם את זה, אנחנו יכולים גם להוריד את השליש הזה.

חמד עמאר: ולמגזר הערבי, התשתיות, ולרשות יש משקל בנקודה הזאת.

חמד עמאר: התשתיות בסביבה של בתי-הספר, הרבה בתי-ספר לא עומדים בתקן.

חמד עמאר: אני גר בשפרעם, ולמזלי, איפה שלומדים הילדים שלי, כל בתי-הספר עומדים בתקנים – אני עובר שם, אני לוקח אותם לבית-ספר כשאני נמצא בשפרעם, ואני רואה, אבל אני עובר בהרבה יישובים, ולא עומדים בתקן.

חמד עמאר: לא עומדים בתקן, ואלה השקעות קטנות – לשים עוד מעקה כאן, לשים מעבר חצייה כאן, לעשות אי כאן.

<רון מוסקוביץ: זה לא כסף גדול.

חמד עמאר: זה לא כסף גדול, זה יכול לחסוך לנו חיי אדם.

<רון מוסקוביץ: נכון.

חמד עמאר: באמת, תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על היוזמה הזאת לתת אפשרות להעלות את הנושא החשוב הזה בוועדה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך בדוברים.

עמרם מצנע: חברי כנסת שירצו להעיר, מוזמנים.

שמעון אוחיון: אם אפשר עכשיו כי אני הולך לוועדת ביקורת המדינה ב-9:30.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת אוחיון.

שמעון אוחיון: קודם כול, אני מברך על הדיון ועל ההובלה של חברי וידידי כאן בכנסת, חמד עמאר, שמוביל את השדולה שגם אני חבר בה, ואני מודה לך גם כן על הדיווח.

שמעון אוחיון: היה איזשהו משפט שהאיר את סקרנותי – כאן ליד בית-הספר אין תאונות.

שמעון אוחיון: מה קורה בחוץ?

שמעון אוחיון: כלומר, האם יש לנו איזשהו מחקר הערכה לגבי זה, כי ייתכן מאוד שאנחנו מלמדים את הילדים בסביבת בית-הספר להתנהג – אתה מגיע לבית-הספר, פה אתה צריך לשמור על חציית הכביש, השאלה אם הצלחתי להטמיע בתוכו התנהגות גם מחוץ לצמידות הזאת לבית-הספר.

שמעון אוחיון: בגלל זה גם אמרתי בעבר בדיון שחמד הוביל בשדולה, לשקול לפתח בין היתר כי זה חלק מאורח-חיים, ואורח-החיים הוא 24 שעות, לא מדובר באותה שעה שאני מגיע לבית-הספר ועוזב אותו, אלא יום-יום, שעה-שעה.

שמעון אוחיון: ואתם בוודאי עשיתם עבודה.

שמעון אוחיון: אני רואה את זה, אם לא ממש מקצוע הוראה – כי אני יודע שבכמה מקומות התחילו להכשיר אנשים בעניין זה כדי שנטמיע את הלימוד הזה של התנהגות, של בטיחות בדרכים, של הכרת נושא התחבורה ותעבורה באופן כללי, להטמיע אותו בלב ילדינו, אולי זה ישפיע גם על ההתנהלות היומיומית שלנו מחוץ לסביבת בית-הספר.

שמעון אוחיון: זו הנקודה, ולכן, הייתי פעם שותף – זה לא התפתח – לפתח במסגרת בית-הספר לחינוך קבוצה.

עמרם מצנע: מצטרפת אלינו חברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית שר התחבורה ומי שעוסקת במניעת תאונות דרכים.

ציפי חוטובלי: נכון.

ציפי חוטובלי: אני עוסקת בבטיחות בדרכים.

שמעון אוחיון: אם אתה יכול להתייחס.

<רון מוסקוביץ: נגעת בנקודה מאוד נכונה.

<רון מוסקוביץ: אנחנו מזהים שוני בהתנהגות של אותם ילדים בשעות אחר-הצהרים.

<רון מוסקוביץ: בדרך לכאן דיברנו במקרה על התנהגות של ילדים שהולכים לתנועת הנוער.

<רון מוסקוביץ: זאת אומרת, אותם ילדים ששומרים על הכללים בין 7:00 ל-8:00 בבוקר בקרבת בתי-הספר - בגלל פעילותה של מערכת החינוך, בגלל הכשרה, בגלל הנראות, בגלל הצפייה - - -

שמעון אוחיון: בגלל המודעות.

<רון מוסקוביץ: בגלל המודעות – אותם ילדים אנחנו רואים, ואני לא רוצה להאשים את הילדים; אני אומר, אנחנו המבוגרים, יש לנו תרומה מאוד גדולה לזה, הם יורדים שלא במעבר חצייה, ההורים מורידים אותם לפעילות ואוספים אותה בתום הפעילות במקום שמסומן באדום-לבן, חונים על מדרכות וכן הלאה.

<רון מוסקוביץ: זאת אומרת, הצורך לחנך, קודם כול הוא את הציבור הרחב כי הצעירים שלנו לוקחים את הדוגמה וקל להם מאוד להתפתות ולשכוח את מה שהם למדו בבוקר.

<רון מוסקוביץ: מעבר לכך, כבר הזכרתי – לא יודע אם היית בחלק הזה – אנחנו עוסקים גם בהסברה לכלל הציבור ומנסים להעביר את המסרים מעבר למערכת החינוך.

<רון מוסקוביץ: כמובן שהעוגן המרכזי הוא מערכת החינוך, ואני יכול לומר לך שעל-פי הבדיקות שלנו, ברור לנו שמי שיוצא מאותה תוכנית של משמרות הזה"ב, הוא הולך-רגל אחר ומתנהג אחרת, לא רק לאורך שעות היום אלא לכל אורך שנותיו.

שמעון אוחיון: יש מחקר?

<רון מוסקוביץ: זה כן, אבל ברגע שישנה סיטואציה שהיא מקלה או שהיא מזמנת זלזול מסוים בכללים, אנחנו רואים את אותן תופעות, כולל נושא של היפגעות, אבל ככלל, לשאלתך, הילדים הצעירים בגילאים הללו הם מאוד אחראים גם בשעות האחרות.

<רון מוסקוביץ: ולכן, אם אנחנו כמבוגרים גם ניתן את הדוגמה הנכונה, אנחנו נראה שהם יהיו מעורבים הרבה פחות בתאונות דרכים גם בשעות שהן לא שעות הלימודים.

שמעון אוחיון: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל.

<רפ"ק רויטל ריבק: שלום.

<רפ"ק רויטל ריבק: אדוני היושב-ראש, שמי רויטל, אני קצינת משמרות הזה"ב הארצית, בכל הארץ.

עמרם מצנע: במשטרה.

<רפ"ק רויטל ריבק: במשטרה, באגף התנועה.

<רפ"ק רויטל ריבק: אנחנו מתחילים קודם כול בחינוך, חינוך הגיל הרך, כי אנחנו נכנסים גם לגני ילדים, ולא פעם אנחנו שומעים את הילדים הקטנים מזהירים ומתקנים את ההורים שלהם כשיש איזושהי עבירה בטיחותית שהם עושים או עבירת תנועה, ואני יכולה להגיד שזה באמת מחלחל כי זה חינוך לערכים, זה חינוך מילדות לבגרות.

<רפ"ק רויטל ריבק: אנחנו נכנסים לכיתות ה', לכיתות ו', עושים רענונים, אנחנו נכנסים גם להדרכות במועדוני קשישים, ובאמת מנסים להתפרס על כל אוכלוסייה שאנחנו יכולים להיכנס אליה, כמובן בהתייחס לכמות כוח-האדם שיש לנו.

<רפ"ק רויטל ריבק: אני באמת רוצה להגיד שהנושא הזה הוא נושא מאוד חשוב, וכמות מדריכי או שוטרי הזה"ב יורדת מכיוון שאף פעם לא יודעים אם זה יימשך או לא, ואנשים מחפשים אופציה אחרת, זה משהו שצריך לתת לו פתרון.

<רפ"ק רויטל ריבק: אני מקווה מאוד שהיום יינתן לזה פתרון ואנחנו לא נתנדנד, ולא יגידו לנו בסוף השנה – גמרנו, אין מימון.

<רפ"ק רויטל ריבק: לדבריך, אנחנו נכנסים גם למגזר הלא-יהודי וגם למגזר החרדי בכל התנופה, ובאמת מלמדים את הנושא הזה.

עמרם מצנע: באיזה אחוז מכלל בתי-הספר בארץ – אני מדבר על היסודיים כי משמרות הזה"ב זה בבתי-הספר היסודיים – אתם פועלים ואיזה אחוז אתם לא נמצאים בו?

<רפ"ק רויטל ריבק: אני יכולה להגיד לך מספרית לכמה בתי-ספר נכנסנו בשנת תשע"ב.

<רפ"ק רויטל ריבק: אנחנו נכנסנו לכ-1,000 בתי-ספר.

<רפ"ק רויטל ריבק: מדובר בהרבה הרבה תלמידים.

מסעוד גנאים: אולי אפשר להתייחס כמה מהם בבתי-ספר ערביים, במגזר הערבי?

<תנ"צ אלברט אוחיון: לגבי הבדואים אני יכול להגיד שמדובר ב-70 בתי-ספר.

<רפ"ק רויטל ריבק: וזה לא מספר קטן.

<רפ"ק רויטל ריבק: זה מספר גדול.

חמד עמאר: לא, אבל כשאת מדברת על 1,000, זה צריך להיות 200, לפי המספר, כי מדובר על 20% המגזר הלא-יהודי, אז צריך להיות 200, לא 70.

<רפ"ק רויטל ריבק: נכון, אבל הכמות היחסית של המדריכים, שוטרים במגזר, היא קטנה יותר, ולכן אנחנו לא מצליחים להגיע ליותר בתי-ספר.

חמד עמאר: אבל לא המגזר קובע את הכמות, אתם קובעים את הכמות של השוטרים.

<רפ"ק רויטל ריבק: אנחנו לא מצליחים לגייס אנשים מהמגזר שמוכנים ללמד.

מסעוד גנאים: אבל מתנדבים יש.

<רפ"ק רויטל ריבק: יש לנו מתנדבים מאוד מעטים.

<רפ"ק רויטל ריבק: נמצא פה ענבי, שמתנדב.

<רפ"ק רויטל ריבק: זה מאוד מאוד קשה להעסיק מתנדבים כי אין להם מחויבות.

<רפ"ק רויטל ריבק: זה לא שוטר שמקבל משכורת ומגיע להדרכה ויודע שעוד יומיים הוא מגיע להמשך ההדרכה.

<רון מוסקוביץ: יש מחסור במגזר הערבי, זה ברור.

חמד עמאר: ניסיתם להשתמש בשירות לאומי?

חמד עמאר: היום במגזרים יש המון ילדות וילדים בשירות הלאומי.

חמד עמאר: אתם מנסים להשתמש בהם?

<רון מוסקוביץ: השירות האזרחי משובץ על-ידינו לפעילות בבתי-הספר היסודיים בהכוונה לטפל פחות או יותר בקבוצת הגיל הזאת ולנסות ולטפל גם בסוגיה של הצעירים כהולכי-רגל, חגירת חגורות, וכל כיוצא בזה, אבל אין למדריכות השירות האזרחי את המיומנות שיש לשוטר, שוטרת, שנכנסים לכיתה.

<רון מוסקוביץ: אני אומר פה בגילוי לב – ישנו פער בין הצורך במגזר הערבי לבין מספר השעות או בתי-הספר שאנחנו מגיעים אליהם.

<רון מוסקוביץ: זו אחת המשימות שעומדת לפתחנו.

עמרם מצנע: לפי המספרים שלך, דיברת על 1,000 בתי-ספר בערך.

עמרם מצנע: לפי הערכתי זה 60% בערך מסך הכול בתי-הספר.

<רון מוסקוביץ: כן.

<רון מוסקוביץ: 50%–60%.

מסעוד גנאים: איך זה פועל?

מסעוד גנאים: מי מחליט שבית-ספר זה מצטרף או לא?

ציפי חוטובלי: באיזה עוד מקומות חסר חוץ מאשר במגזר הערבי?

<רון מוסקוביץ: חסר גם במגזר היהודי, אבל בסופו של דבר צריך להבין שאנחנו לא פועלים בכל בתי-הספר מאחר שיש הרבה מאוד בתי-ספר שהם לא רלוונטיים.

<רון מוסקוביץ: הזכרתי את המגזר ההתיישבותי.

<רון מוסקוביץ: הילדים מגיעים מהמושבים אל פתח בית-הספר בהסעה, אין שם את כל המכלול של מעברי חצייה, תנועה וכן הלאה.

<רון מוסקוביץ: זאת אומרת, הפעילות הזאת מתרחשת בבתי-ספר יסודיים שהם רלוונטיים, שיש לידם מעברי חצייה.

<רון מוסקוביץ: לכן, הפעילות לא מכסה את כל השנתון.

<רון מוסקוביץ: אני מזכיר לכם ששנתון הוא בערך 120,000 ילדים.

<רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים על פחות ממחצית הילדים שמקבלים את אותן עשר שעות בשלב הזה.

עמרם מצנע: תעשה הפרדה בין ההדרכה בתוך כותלי בית-הספר, שזה צריך לקבל גם ילד שגר במושב או בקיבוץ - -

חמד עמאר: נכון.

<רון מוסקוביץ: זאת הכוונה.

עמרם מצנע: - - לבין משמרות הזה"ב, שזה יותר רלוונטי בבתי-ספר שנמצאים בצמתים.

<רון מוסקוביץ: אדוני היושב-ראש, זו התוכנית.

<רון מוסקוביץ: התוכנית היא שכל ילד, כשהוא מגיע לכיתה ה', יקבל לפחות - - -

עמרם מצנע: וזה מבוצע?

<רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים על לפחות חמש שעות, לא עשר – בין אם יש מעבר חצייה או אין מעבר חצייה – כי אם אין מעבר חצייה לבית-הספר, מחר הוא ייסע לתל-אביב, הוא יפגוש מעבר חצייה.

עמרם מצנע: בפועל, זה קיים?

עמרם מצנע: זה מתבצע?

<רון מוסקוביץ: לא.

<רון מוסקוביץ: זאת הכוונה.

<רון מוסקוביץ: על זה דיברתי, שאנחנו הולכים עכשיו למהלך גדול.

<רון מוסקוביץ: אנחנו רוצים להרחיב את הפעילות המבורכת הזאת ולהגיע לכל השנתון.

<רון מוסקוביץ: זאת הכוונה.

<רון מוסקוביץ: זה דורש היערכות אחרת, מעבר לרענון תוכנית הלימודים שדיברנו עליה.

<רון מוסקוביץ: זאת הכוונה.

<רון מוסקוביץ: היום, העניין הזה פועל בפחות מ-50% מהשנתון.

<רפ"ק רויטל ריבק: אני רק רוצה להתייחס לזה שאנחנו כן משתדלים להיכנס לבתי-ספר במושבים שבהם מגיעים בהסעות כי מאוד חשוב לנו הנושא של "שטח מת" ואיך הנהג רואה את הילד, אם הוא רואה אותו בכלל.

<רפ"ק רויטל ריבק: גם לנושא הזה אנחנו נכנסים, ובאמת זו עבודה מאוד סיזיפית – עד כמה שנראה שזה לא, אבל לעמוד ולהדריך כל היום בנושא של בטיחות בדרכים, זהירות בדרכים, בכל יום בכיתה אחרת, בבית-ספר אחר, זה לא פשוט.

<רפ"ק רויטל ריבק: אני מקווה שנגיע לאיזשהו פתרון היום.

עמרם מצנע: ברשותך, חברת הכנסת חוטובלי, כבר באוגוסט השנה הייתה סכנה בביטול הפרויקט של משמרות הזה"ב כפי שהוא בוצע לאורך השנים, בגלל – לפי מיטב ידיעתי – ויכוח פנימי בתוך הרשות לבטיחות בדרכים.

ציפי חוטובלי: נכון מאוד.

עמרם מצנע: והסיכום כדי לאפשר את פתיחת השנה היה שעד ינואר – שזה שנת תקציב 2013 – זה יפעל במתכונת.

<יהודה סקר: 2014.

<רון מוסקוביץ: עד יוני 2014.

עמרם מצנע: עד ינואר 2014, וצריך כמובן להתייחס לזה.

עמרם מצנע: אני רוצה לשים על שולחנך לפחות את המלצתנו אז והמלצתי גם היום, לא לתקן משהו שלא מקולקל.

עמרם מצנע: משמרות הזה"ב הוכיחו את עצמם.

עמרם מצנע: הוויכוח האם זה יהיה מתקציב הרשות או מתקציב המשרד לביטחון הפנים הוא לא ענייננו בעצם לצורך העניין, הוא עניין לפי דעתי טכני.

עמרם מצנע: בסופו של דבר, אם רוצים לנסות לעבור למערך של מתנדבים, הדבר הנכון לעשות הוא להשאיר את המערך של משמרות הזה"ב כפי שהוא, ולהתחיל בפיילוטים מסודרים, במספר יישובים, לראות איך זה עובד.

עמרם מצנע: גם כשזה יעבוד טוב, יצטרכו שילוב של השניים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להשיב לך.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, בסוגיה הזאת עמדתי היא חד-משמעית, דעתי אפילו יותר קיצונית מדעתך.

ציפי חוטובלי: לא רק שאני לא חושבת שצריך לעשות שינוי - - -

עמרם מצנע: זה בדרך כלל כך...

ציפי חוטובלי: גם בתחום הזה.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שמשמרות הזה"ב – אני מדברת גם כניסיון חיים שלי כילדה, שעמדה שם במשמרות ופיקדה על צוות; אני זוכרת שהיה נורא מרגש לצאת משיעורי בית-הספר לפני הזמן - גם כחוויית ילדות שלי, גם כמי שבאמת רואה את הפרויקט הזה, פתחנו את שנת הלימודים עם נשיא המדינה לצד משמרות הזה"ב, זה אולי הפרויקט החינוכי מספר אחת שמחנך ילדים לבטיחות, ובעיני, להעביר את זה למערך מתנדבים זה דבר שהוא לא נכון.

ציפי חוטובלי: גם אם עכשיו היו מביאים לי תוכנית מופתית, הייתי אומרת – לא הייתי מוותרת על הכלי החינוכי הזה.

ציפי חוטובלי: כשאני ביררתי את העלויות – רון, תקן אותי אם אני טועה – מדובר בסכום של חמישה מיליון שקלים.

<רון מוסקוביץ: כן, אמרנו את זה קודם.

ציפי חוטובלי: זה סכום שהוא זניח, קטן, בוודאי שזה לא סכום שעליו תתנהל מהומת אלוהים כשמדובר ברשות שיושבת על מאות מיליוני שקלים.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם, אני מגבה לחלוטין את המערך כפי שהוא קיים היום.

ציפי חוטובלי: אני לא מעוניינת ברפורמה.

ציפי חוטובלי: אני אומרת את זה ואפילו מרחיקה לכת, שאם נידרש לחקיקה בכנסת שתעגן את המציאות כמו שהיא היום, אפילו נעשה את זה בדרך הזאת.

ציפי חוטובלי: אני רואה בדיון הזה דיון שחסרים בו תלמידי ישראל שעוסקים במלאכה החשובה הזאת, אז חבל.

ציפי חוטובלי: הם בטח בבית-ספר בשעה הזאת.

עמרם מצנע: סביר.

<מקס אבירם: הם לא רק בבית-ספר, הם עוסקים עכשיו בפעילויות שקשורות ליום הבטיחות.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא רוצים להפריע להם, אבל אני אקח את זה על עצמי ליום הבטיחות הבא כן להביא לכאן כיתות כי זה עניין חשוב שהם חלק בלתי נפרד גם מחינוך דור העתיד בעניין הזה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לברך אותך על זה שאתה נותן מקום חשוב, שמכל הנושאים החינוכיים שאפשר לעסוק בהם ביום הזה, בחרת בנושא משמרות הזה"ב כי בעיני - אני לא יודעת מי התחיל עם זה, למי הקרדיט הלאומי בהתחלת משמרות הזה"ב.

ציפי חוטובלי: מישהו יודע?

<רון מוסקוביץ: משהו בשנות החמישים.

<מקס אבירם: מורה לחינוך גופני בשנות החמישים, שלימד בירושלים והוא המציא את הפטנט.

ציפי חוטובלי: יפה.

<רון מוסקוביץ: המודל קיים בעולם, אגב.

<רון מוסקוביץ: אם תרצו, ניתן סקירה – הולנד, קנדה, ארצות-הברית.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שהדבר הזה הוא בהחלט דבר ששווה להילחם עליו ולהגן עליו במתכונת הנוכחית, ואני אמרתי את עמדתי.

ציפי חוטובלי: בעניין הזה, אם נדרש שיפור, אפשר לשפר, אבל בוודאי לא רק לא לתקן את מה שלא מקולקל, אלא לא לתקן את מה שעובד היטב והוא כלי חינוכי אדיר.

ציפי חוטובלי: כל הכבוד לכל השוטרים החשובים שעוסקים בזה, ובאמת בסכומים שבהם מדובר זאת פשוט בושה להתחיל לדבר על ביטול, שינוי, רפורמה.

ציפי חוטובלי: בוודאי שכל רפורמה תעלה יותר מאשר העניין הזה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אפילו רק בשביל זה היה שווה לערוך את הדיון הזה הבוקר.

עמרם מצנע: מישהו מהמתנדבים, מהפעילים, רוצה לדבר?

<משה ענבי: שמי ענבי משה, מתנדב גם במשמרות הזה"ב וגם בפורום פעול"ה, ועוד.

עמרם מצנע: פעם מתנדב, תמיד מתנדב.

<משה ענבי: הנושא הזה מחייב, כמו שהזכירה רב-פקד רויטל, נוכחות בשעות הבוקר, מספר ימים בשבוע, כי התוכנית המינימלית שלנו היא שש שעות בכיתות ה' ו-ו', כולל הרענון שעושים לכיתות ו', וזו מחויבות גדולה.

<משה ענבי: למצוא מתנדבים, היה לנו ניסיון – כתוספת, לא חלילה כהחלפת אנשים שעובדים בהפעלה של מתנדבים – זה ממש לטעמי האישי, אני מניח על דעת אנשים נוספים, אסור לעשות, ולא הצלחנו כי דרישות הנוכחות, הידע, העמידה בפני הכיתה – 40 ילדים שובבים בכיתה ה', צריך לדעת לעמוד מולם, יש להם שאלות ענייניות מאוד וצריך לדעת לענות להם.

עמרם מצנע: אתם עושים את זה במדים?

<משה ענבי: בוודאי, כולל השעתיים המינימליות בכביש עצמו – ארבע שעות בכיתה, כיתה ה' ו-ו' – ואם באותו בית-ספר יש כמה כיתות ה', צריך לבוא כמה פעמים לאותו בית-ספר, שלוש פעמים לפחות.

<משה ענבי: מהלב אני אומר את זה – אני עושה את זה, אבל למצוא כמות כזאת, לא מאמין.

<משה ענבי: תודה רבה.

עמרם מצנע: עמותת אור ירוק, אילן גרודסקי.

<אילן גרודסקי: אדוני, אני מבקש להצטרף לברכות שעלו כאן על-ידי קודמיי, לציין את חשיבות הדיון הזה ולהודות לכל חברי הוועדה ולסגנית השר על הבחירה של הנושא הזה והדיון הענייני.

<אילן גרודסקי: עמותת אור ירוק גם היא חברה בפעול"ה, ואני באמת מברך כאן את חבריי על ההצטרפות.

<אילן גרודסקי: משמרות הזה"ב, בעינינו באור ירוק, זאת תרומה לבטיחות – במתכונת הנוכחית שלה כמובן – זאת תרומה לתודעה החיובית של משטרת ישראל, ולדבר הזה חשיבות גבוהה מאוד בעינינו, זה מנוע להגברה של מודעות ואחריות של הילדים כפי שציינו כאן, גם ברמה החינוכית וגם ברמה התרבותית.

<אילן גרודסקי: אם אני אוכל לסכם בחצי משפט את עמדתנו – עמותת אור ירוק מבקשת לקבע את התהליך הזה, במתכונת הזאת, וכמובן לשאוף להגיע למאה אחוז מבתי-הספר ולא לדרוך במקום.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יורם הירשפלד: שמי יורי הירשפלד, אני עובד החברה למתנ"סים ומייצג את פורום פעול"ה.

<יורם הירשפלד: פורום פעול"ה הוא קואליציה בת 13 שנים שמאגדת משרדי ממשלה, ארגונים, חברות, עמותות, שמאגמים משאבים למען הבטיחות בדרכים.

<יורם הירשפלד: הנושא הזה של משמרות הזה"ב, לצערי, עולה בפנינו חדשות לבקרים.

<יורם הירשפלד: תמיד כשלמישהו משעמם, הוא מחפש במה הוא יכול לעסוק, והוא מעלה את הנושא הזה, כמין חוליה חלשה.

<יורם הירשפלד: אנחנו מתנגדים בצורה נחרצת למחשבה לפטר עובדים מקצועיים שמשיגים תוצאות, ולהמיר את עבודתם המקצועית במתנדבים.

<יורם הירשפלד: זה רע לעולם ההתנדבות, ובוודאי לא מכבד את עולם השכירים.

<יורם הירשפלד: העניין הזה של העסקת עובדים מקצועיים שמשיגים תוצאות צריך להימשך, בלי הרבה חוכמות, כמו שסגנית השר אמרה בצורה הכי ברורה שאפשר.

<יורם הירשפלד: העסקת מתנדבים – יפה מאוד – מתנדבים זה דבר חשוב מאוד, אבל הם לא באים בשום פנים ואופן במקום עובדים שכירים שעושים את מלאכתם נאמנה.

<יורם הירשפלד: ומשמרות הזה"ב, משרד החינוך, משטרת ישראל, זה עולם ומלואו שמשיג תוצאות.

<יורם הירשפלד: בואו נעזוב אותם לנפשם ונעודד אותם להרחיב את הפעילות ולהמשיך בהצלחה הזאת.

<יורם הירשפלד: נתמקד בדברים באמת בעייתיים.

עמרם מצנע: בטרם.

<אביטל אפל-פנקס: אביטל אפל-פנקס, מנהלת תחום מדיניות ציבורית בארגון בטרם לבטיחות ילדים.

<אביטל אפל-פנקס: תודה רבה על הדיון.

<אביטל אפל-פנקס: אני מצטרפת לדעת קודמיי.

<אביטל אפל-פנקס: אני רוצה להזכיר כמה נתונים לפני כן, שיתמכו בנושא.

<אביטל אפל-פנקס: קודם כול, אנחנו יודעים שילדים עד גיל תשע-עשר, יש להם מיומנויות מאוד נמוכות בחציית כביש, מיומנויות שבעצם גורמות להם להיות הרבה הרבה יותר פגיעים בדרכים.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו גם יודעים מסקרי תצפיות שהדרכים לבית-הספר הן לא בטוחות.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו רואים הרבה ליקויי בטיחות בדרך לבית-הספר, כך שכאשר אנחנו משקללים את שני הדברים האלה, אנחנו רואים כמה חשוב לאפשר להורים למצוא דרכים בטוחות להביא את הילדים שלהם לבית-הספר ולא לשלוח אותם במכוניות, מה שמגביר הרבה פעמים את הכאוס סביב בתי-הספר, כאוס שאנחנו מכירים מאוד טוב בכל בוקר ובוקר.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו יודעים מסקרים אחרונים שעשינו, שרק 60% מהילדים מבתי-הספר, נצפו בהם משמרות זה"ב.

<אביטל אפל-פנקס: כאשר נשאלו הילדים, אגב, כשהם לא במשמרות זה"ב, כמה נהגים עוצרים ונותנים להם זכות קדימה, 77% מהילדים דיווחו שהנהגים לא עוצרים באופן קבוע ונותנים להם זכות קדימה, מה שמגביר את הצורך בכוח עזר שיבוא ויאפשר להם לחצות את הכביש.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו חושבים שלצד כמובן שימור הפרויקט החשוב הזה ואפילו הגברה והרחבה שלו גם במגזר הערבי – אנחנו מקבלים הרבה תלונות על המגזר הערבי ששם אין משמרות זה"ב – אנחנו חושבים שגם צריך לפעול - - -

עמרם מצנע: שמענו שיש.

<אביטל אפל-פנקס: לא.

<אביטל אפל-פנקס: לא מספיק.

<אביטל אפל-פנקס: בהחלט לא מספיק.

עמרם מצנע: לא מספיק, אין ספק.

<אביטל אפל-פנקס: מאוד חשוב.

<אביטל אפל-פנקס: הילדים בחברה הערבית נפגעים הרבה יותר בדרכים, כאשר אנחנו רואים שגם אין פרויקטים שיעזרו להם, אז אנחנו מרחיבים את הפער.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו יודעים שבערים שיש להן יותר כסף גם משלמים למעבירי דרך שכר, כך שכל הזמן במקומות העשירים יותר אנחנו נותנים סל שירותים הרבה יותר טוב, ובמקומות שהמצב הסוציו-אקונומי שלהם נמוך בעצם אנחנו ממשיכים להרחיב את הפער והילדים האלה נותרים חשופים.

<אביטל אפל-פנקס: דבר אחרון, אנחנו ביחד עם עמותת "עיניים בדרכים" כבר העלינו את הנושא הזה בישיבה.

<אביטל אפל-פנקס: אנחנו מאוד מקווים שלצד פרויקטים חשובים כמו משמרות הזה"ב, יוצאו הנחיות לתשתיות – להנחות את מהנדסי הערים איך לבנות ואיך לשמר תשתיות בטוחות בדרך לבית-הספר, לאור כל המפגעים שאנחנו מכירים.

<אביטל אפל-פנקס: יש ידע מקצועי, יודעים איך לעשות את זה.

<אביטל אפל-פנקס: כיום יש לקונה מאוד מאוד חמורה בנושא ואני מקווה שעל-ידי ביצוע שני הנושאים האלה אנחנו באמת ניתן לילדים שלנו להגיע בשלום לבית-הספר.

<אביטל אפל-פנקס: תודה.

עמרם מצנע: יחיאל, "עיניים בדרכים".

<יחיאל מונטג: לא נותר לי הרבה להשלים אחרי מה שאביטל אמרה, אבל זו הזדמנות טובה לפנות לסגנית השר חוטובלי להרים את הכפפה ולסייע בידינו להביא את ההמלצות האלה לידי הנחיות.

<רון מוסקוביץ: זה מול השלטון המקומי.

עמרם מצנע: אנחנו גם כאן באוגוסט איתרנו בעיה שיש אי התאמה בין הצורך לשילוט, תמרור מיוחד ליד בית-ספר, היכן שמורידים את הילדים, לבין תקנות משרד התחבורה.

עמרם מצנע: משרד התחבורה אוסר בעצם על הרשות המקומית לשים תמרורים, שלטים שהם לא תקניים – שזה ברור לי, אבל את הדבר הזה צריך לפתור.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין.

ציפי חוטובלי: יש כאן גורם מהמשרד?

ציפי חוטובלי: אין כאן אף נציג של המשרד?

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע גורם מקצועי על הסיפור של התמרור.

עמרם מצנע: אני העליתי את זה כבר אז.

ציפי חוטובלי: לא מכירה את זה.

ציפי חוטובלי: מישהו כאן מכיר אולי?

<רון מוסקוביץ: אני יכול להסביר לך את זה בקליפת אגוז.

<רון מוסקוביץ: ההנחיות אוסרות לשים שילוט, זהירות כאן ילדים וכן הלאה – למרות זאת, אגב, יש לא מעט רשויות שכן מוסיפות תמרור, ותמרור אפילו בולט עם תאורה, עם לדים.

<רון מוסקוביץ: צריך לשנות, אולי לשקול במשרד – גורמי המקצוע – לתת הנחיות ספציפיות או לאפשר שילוט מסוים בסביבת מוסדות חינוך.

חמד עמאר: אין שילוט?

<רון מוסקוביץ: אם יש, הוא מנוגד לתקנות.

ציפי חוטובלי: מה הרציונל?

ציפי חוטובלי: מה הרציונל לאסור את זה?

עמרם מצנע: אני אסביר לך, ציפי.

עמרם מצנע: עמותת "עיניים בדרכים" לקחה על עצמה לטפל בחלק הזה של הגעת הילדים לבית-הספר ועזיבתם את בית-הספר בשעות הצהרים.

עמרם מצנע: אחד הפרויקטים, שלפי דעתי הוא פרויקט מצוין, זה תורנות הורים - לקבל את המכוניות, להוריד את הילד מהמכונית כך שההורה שמביא את הילד נשאר ליד ההגה, מישהו מההורים התורנים פותח את הדלת, לוקח את התיק ומעביר אותו מהאוטו אל שער בית-הספר.

עמרם מצנע: זה חייב לעשות ליד בתי-הספר כמה דברים.

עמרם מצנע: אחד, לסמן על הכביש את המקום שבו המכוניות האלה עוצרות לאותן שניות שנדרשות, ולנסוע הלאה, לעשות על זה שילוט ותמרור שלא מופיע בספר התמרורים.

עמרם מצנע: למשל, יש לפעמים מעקות בטיחות שניצבים במקומות שהם מהווים סכנה, דווקא ליד בית-הספר.

עמרם מצנע: זה סוג הדברים.

עמרם מצנע: יחיאל, פחות או יותר תיארתי את זה?

<קריאה: יש פרויקט כזה אצלנו.

<קריאה: "נשק וסע".

<יחיאל מונטג: אתה קלעת בול.

<יחיאל מונטג: המסמך שכתבנו יחד עם ארגון בטרם ועם מרכז השלטון המקומי, הוא מכסה את התחום שנופל בין הכיסאות – התחום שלא כל כך בטיפול הרשות הלאומית, לא כל כך בטיפול הרשות המקומית – וזה נותן מענה.

<יחיאל מונטג: כל מה שאנחנו צריכים זה לגליזציה של המסמך הזה ולהפוך אותו לתקנות.

<יחיאל מונטג: זה ישפר מאוד את המצב, כולל בהשקה עם משמרות הזה"ב.

עמרם מצנע: נוציא הוראות למהנדסי הערים כדי שישתפו פעולה.

עמרם מצנע: בבקשה.

יפעת קריב: אני יושבת ומקשיבה, הנושא הזה הוא נושא מאוד חשוב.

יפעת קריב: יש לי ארבעה ילדים, שניים מהם בתוך מערכת החינוך.

יפעת קריב: אני רוצה פעם אחת להתייחס לזה בפן של הילדים.

יפעת קריב: כשהילדים עצמם מגיעים למשמרות הזה"ב זו התרגשות מאוד גדולה.

יפעת קריב: האמת היא שמבחינתי, אם זה היה כל בוקר – הם מגיעים בזמן, הם לא מאחרים, גשם, לא גשם – זו איזושהי חדווה ואחריות ולמידה, ומגיעים לכיתה ו' והם נהיים גדולים.

עמרם מצנע: זו הוכחה חוזרת ונשנית, לתת להם אחריות והם לוקחים אותה ועושים אותה בצורה מיטבית, לא רק בתחום הזה אלא בהרבה מאוד תחומים.

<רון מוסקוביץ: לוקחים עד הסוף.

יפעת קריב: זה משהו שהוא מאוד משמעותי ואני חושבת שזה חלק מתהליך הלמידה.

יפעת קריב: אני יכולה להגיד שכאמא אני חרדה לילדים שלי בדרך שהם הולכים לבית-ספר ובחזרה, וגם התמונות – אפילו רק של הימים האחרונים – באמת, יש דברים כל כך קשים.

יפעת קריב: המודעות של לעמוד מאחורי רכב או לא לעמוד מאחורי רכב, שזה כל כך בסיסי וצריך לחזור על זה ולשנן את זה כל הזמן כמה אסור לעמוד מאחורי רכב – באמת, אסונות מאוד קשים שאנחנו חווים.

יפעת קריב: אני חושבת שזה נושא מאוד מאוד חשוב.

יפעת קריב: דיברת על כך שזה לא בכל בתי-הספר בארץ, ברור לי שאי-אפשר בכולם – כמו המועצות האזוריות – אבל כל בית-ספר שאפשר, אם אפשר לסייע בכך שזה יהיה שם זה חשוב מאוד.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס גם לנושא של "עיניים בדרכים" וליחיאל, שעוד כחברת מועצה בשלטון המקומי עשינו פרויקט ביחד, ולומר שבשני בתי-ספר שהילדים שלי נמצאים – באחד, באמת אני יודעת שאתה מלווה את זה וזה נעשה באופן מאוד מקצועי, אנחנו יודעים על איזה בית-ספר אני מדברת.

יפעת קריב: ההורים באים, פותחים את הדלת והילדים יורדים, באמת משהו שמאוד נקלט ומסודר.

יפעת קריב: בבית-ספר אחר זה בלעדיכם, הורים לקחו את זה באופן התנדבותי, ואני רוצה להגיד לכם שזה מתנהל בצורה על גבול המחפירה.

יפעת קריב: הורים לא מבינים מה הם צריכים לעשות, זה הופך להיות שיח הורים.

יפעת קריב: כל פעם כשאני מגיעה בבוקר ההורים עומדים ומדברים ביניהם, נפגשים למפגש בוקר, יורדים או לא יורדים - - -

<מקס אבירם: ברשותך, מי מנחה אותם?

יפעת קריב: בבית-הספר הספציפי – בלי להזכיר שמות – בית-הספר לקח על עצמו לעשות את זה לבד.

יפעת קריב: זה לא בצורה מסודרת, זה לא בצורה של הארגון, זה בלי הרשות, זה לא משהו שהוא מאורגן.

עמרם מצנע: בעצם, ועד ההורים.

יפעת קריב: ועד הורים לקח את הרעיון.

עמרם מצנע: מנהלת בית-ספר, אין לה אחריות.

<מקס אבירם: אבל צריכה להיות איזושהי הנחיה מקצועית לעניין הזה.

יפעת קריב: אין את ההנחיות, ואני יכולה לומר לכם שבבית-ספר שבו אין את ההנחיות לא נעים לי להעיר להם כי אז יגידו, הנה הח"כית הזאת מעירה להם כל בוקר, אבל זה לא שיח הורים שהם באים ונפגשים למפגש בוקר שלהם לדבר, וזה מה שזה הופך להיות שם.

<מקס אבירם: תגלי לנו בסוד ואנחנו נטפל בזה.

<רון מוסקוביץ: אני אגלה לך ואנחנו נטפל בזה בקרוב.

יפעת קריב: כמו שנאמר, צריך להכניס את זה לתקנות, זה צריך להיות מסודר, זה צריך להיות בכל בית-ספר.

יפעת קריב: זה מיזם מבורך בשני הצדדים שלו – גם של משמרות הזה"ב וגם של "עיניים בדרכים" – פשוט חובה, אני ממש תומכת בזה ומברכת את כל העוסקים במלאכה.

<יחיאל מונטג: קלעת בול.

<יחיאל מונטג: זה מיזם שלא מתנהל מעצמו, הוא צריך ליווי מקצועי לאורך שנים.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים להתחיל לסכם.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מקס אבירם: שמי מקס אבירם, אני מאגף זה"ב במשרד החינוך, אני רוצה להציג כמה נקודות בהקשר של הדיון הזה.

<מקס אבירם: אל"ף, אני מברך מאוד על הדיון ואני מקווה מאוד שבסופו של דבר תוחלט ההחלטה הנכונה, שכמו שכבוד היושב-ראש אמר, once יש פרויקט שהוא מוצלח, צריך להשאיר אותו ולא להתחיל כל שנה לחפש מה עושים אתו.

<מקס אבירם: אני רוצה להזכיר כמה נקודות.

<מקס אבירם: נקודה מרכזית אחת – במשרד החינוך יש אגף שנקרא האגף לזהירות ולבטיחות בדרכים והוא אמון על החינוך לבטיחות בדרכים מגן הילדים ועד "פרחי ההוראה" שלומדים במכללות השונות להוראה.

<מקס אבירם: אנחנו מפעילים תוכניות ופעילויות ורכזי בתי-ספר – אני עושה את זה על קצה המזלג – בכל המגזרים, כולל המגזר הערבי, והתוכנית הזאת של משמרות זה"ב היא תוכנית אחת מני רבות שאמורה לטפל באספקטים השונים הכוללים של החינוך לבטיחות בדרכים, בשימושי הדרך השונים – הולכי-רגל, רוכבי אופניים, נוסעים ברכב, נהגים וכן הלאה וכן הלאה.

<מקס אבירם: זאת נקודה אחת.

<מקס אבירם: נקודה שנייה, אנחנו מנסים לקדם כרגע איזושהי תוכנית - ואנחנו גם נצליח – שתטפל בארבעה מרכיבים מרכזיים של הגעת תלמידים לבית-הספר ויציאה ממנו.

<מקס אבירם: זה לא רק משמרות הזה"ב.

<מקס אבירם: צריך להבין שבקרב משתמשי הדרך האלה, קרי התלמידים, יש הגעות שונות לבית-הספר.

<מקס אבירם: יש קודם כול את התלמיד הבודד מגיל תשע ומעלה, שמגיע ברגל לבית-הספר וממנו, וצריך ללמד אותו בבית-הספר את הדרך הבטוחה מביתו לבית-הספר, וחזרה.

<מקס אבירם: זאת נקודה אחת.

<מקס אבירם: הנקודה השנייה היא משמרות הזה"ב שכולנו פה, אני חושב, מסכימים על כך שהפרויקט הזה צריך להמשיך, יש לו הצלחה, יש לו אג'נדה חינוכית, יש לו המון המון מרכיבים שלאו דווקא קשורים לבטיחות בדרכים, הם קשורים למנהיגות וכן הלאה, שאותם ילדים שעושים את הפעולה הזאת מקבלים בעצם את כל הפרמטרים האלה.

<מקס אבירם: נקודה שלישית, ולא פחות חשובה, זה האלמנט של "נשק וסע" שאנחנו צריכים להסדיר אותו לגבי כל התלמידים שמגיעים בהסעות ההורים לבית-הספר, ובאמת יש כאוס בהמון המון מוקדים כאלה שצריך לסדר אותם ולארגן אותם.

<מקס אבירם: הדבר הרביעי, הלא פחות חשוב, זה ההסעות.

<מקס אבירם: גם שם יש צורך לסדר את העניין, ואם אנחנו נוכל לקדם וליצור חבילת בטיחות שמאגדת את כל ארבעת הנושאים האלה ביחד ומטופלת על-ידי כל הגורמים השונים השותפים לעניין הזה, אני חושב שאנחנו נגיע לאיזושהי אופטימיזציה של הגעת התלמיד בשלום לבית-הספר וממנו.

<מקס אבירם: אני חושב שגם כל הפרמטרים האחרים שאנחנו עוסקים בהם, כל התוכניות האחרות, שואפות לחנך את התלמיד הבודד או את התלמידה הבודדת להיותו משתמש דרך זהיר ונבון גם אחר הצהרים ולא רק בבוקר.

<מקס אבירם: זאת נקודה שחשוב מאוד להדגיש אותה.

<מקס אבירם: ברשותך, עוד נקודה אחת.

<מקס אבירם: רון הזכיר את זה, אני רוצה להדגיש שוב – אנחנו, בשיתוף עם המשטרה ועם הרשות הלאומית, הקמנו ועדה שעובדת עכשיו על התכנים של משמרות הזה"ב על מנת להפוך אותם לתכנים אחידים שיילמדו בכל הארץ בצורה אחידה ומוסכמת.

<מקס אבירם: תודה.

עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שבאוגוסט היה דיווח – אני לא זוכר אם זה אתה – על כך שנכתבת תוכנית לימודים חדשה בנושא תעבורה בדרכים לכיתות - - -

<מקס אבירם: י'-י"א.

עמרם מצנע: איפה זה עומד?

<מקס אבירם: אנחנו כבר בשלבי סיום של כתיבת התכנים לכיתות י', ואני מאוד מקווה שבקרוב מאוד אנחנו נוכל לעשות פיילוט על התוכנית הזאת.

עמרם מצנע: אנחנו עוקבים אחריכם, תזכרו.

<מקס אבירם: אנחנו שמחים שאתם עוקבים אחרינו.

<טל פדידה: אבל יש תוכניות ליסודיים, לכיתות ו', ויש תוכניות החל מכיתה י', י"א, כשכבר מתחילים י"ב, להוציא רישיון.

<טל פדידה: שמי טל פדידה, אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

עמרם מצנע: הנה, יש כאן תלמידה.

ציפי חוטובלי: הם גדולים, הם לא במשמרות הזה"ב.

עמרם מצנע: אתן גדולות כבר.

<טל פדידה: אבל אנחנו זוכרות את התקופה הזאת.

<טל פדידה: באמת יש פעילויות ביסודי, כיתה ו', שזה כל משמרות הזה"ב, ויש את הפעילויות בכיתה י', י"א, י"ב, שזה לקראת רישיון, אבל מה קורה בחטיבה, בשנים בין ז' ל-ט', מלבד מה שהיה אצלי בבית-ספר, שהיו החידונים.

<מקס אבירם: איפה זה אצלך בבית-ספר?

<טל פדידה: אני בנתניה, בש"י עגנון.

<טל פדידה: אצלנו דווקא מאוד מעודדים, אבל היו לנו גם את החידונים.

<טל פדידה: מעבר לזה, אני לא זוכרת שהיה לנו עוד משהו.

<טל פדידה: השאלה אם שווה לחשוב על דרכים כי זה הגיל שנוער הולך להתנדב ויוצא בצהרים עם חברים, יוצא לכל מיני פעילויות, והרבה לא יודעים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך את עמדתי בעניין הזה.

ציפי חוטובלי: מאחר שסוגיית החינוך היא סוגיה של תקצוב, עמדתי האישית היא שחשוב להשקיע בגיל הרך ובכיתות ההכשרה לקבלת רישיון, זה בעצם הגיל הקריטי שבו הידע הופך להיות שימושי.

ציפי חוטובלי: בעיני, הגילאים האחרים, גילאים שבהם אפשר לתת הרבה מאוד מקום לכל מערך ההסברה ולמערך האלטרנטיבי של תנועות הנוער, שם יש מקום בהחלט להכניס את הנושא הזה כנושא חינוך בלתי פורמלי.

ציפי חוטובלי: כרגע, בהיעדר תקציב ל-א' עד י"ב, שזה תמיד הכי טוב שחינוך תעבורתי יהיה חלק בלתי נפרד מהכול, הדגש שלנו כרגע על כיתות י'-י"א, שאלה כיתות ההכשרה, ואנחנו בקרוב נשיק – דיברנו עם שר החינוך על תוכנית שהיא ממש מחוץ לקופסה, היא יוצאת אפילו מגבולות בית-הספר והיא מייצרת משהו חוויתי עבור התלמידים, שהוא בלתי נשכח.

ציפי חוטובלי: אני מאוד מקווה שעוד השנה הזאת אנחנו נוכל להציג את התוכנית.

<טל פדידה: וזה לנוער שנמצא בחינוך הבלתי פורמלי.

ציפי חוטובלי: לא.

ציפי חוטובלי: זה לחינוך הפורמלי, כיתות י'-י"א.

ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים לשפר את הכשרת הנהג הצעיר.

ציפי חוטובלי: אלה השנים הקריטיות לדעתי שבהן אתם מקבלים רישיון ויוצאים לדרך.

ציפי חוטובלי: זה כמו הכשרת חיילים – מעבירים אותם טירונות, אנחנו מעבירים אותם לפעילות המבצעית אחר כך.

עמרם מצנע: אתי, אחרונה, בבקשה.

<אתי בנימין: תודה רבה.

<אתי בנימין: שני דברים.

<אתי בנימין: אחד, כל הנושא של סימון מעברי חצייה ליד בית-הספר.

<אתי בנימין: לצערי, הרשויות המקומיות לא מקפידות לסמן לפחות פעמיים בשנה את מעברי החצייה, את גדרות הבטיחות, את כל המערך הזה סביב בתי-הספר.

<אתי בנימין: בדרך כלל עושים את זה בסוף חודש אוגוסט, לפני פתיחת שנת לימודים, תוך כמה חודשים מעבר החצייה נמחק, ואני חושבת שיש חשיבות גדולה מאוד שמעברי החצייה וכל הסימונים ליד בתי-הספר יהיו תקינים והרשויות יקפידו לסמן אותם לפחות פעמיים בשנה.

<אתי בנימין: זה דבר אחד.

<אתי בנימין: הדבר השני, הזכרת פה את ועדי ההורים.

<אתי בנימין: אנחנו, ביחד עם יחיאל, בונים כרגע תוכנית להרחיב את כל הפרויקט של "נשק וסע" לכלל ועדי ההורים בארץ, כמה שרק אפשר, ואנחנו מאמינים שנצליח.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מישהו מחברי הכנסת רוצה להתייחס?

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות לכולם ולהיפרד.

ציפי חוטובלי: זה יום מאוד עמוס עבורי בגלל רצף הוועדות שעוסקות בנושא בטיחות.

ציפי חוטובלי: אני מודה שוב ליושב-ראש ועדת החינוך על הבחירה של הנושא החשוב הזה, לרשות הלאומית כמובן שמלווה אותנו בכל התהליכים, ולכל הגורמים שעוסקים במלאכה.

<יהודה סקר: כל התלמידים וההורים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: עוד מישהו מחברי הכנסת?

עמרם מצנע: בבקשה.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את חמד עמאר ואת סגנית השר על יום הבטיחות בדרכים.

מסעוד גנאים: בקשר למשמרות הזה"ב, אני חושב שעניין המעורבות של החינוך, מאחר שכולנו יודעים שבעיית הנהיגה, בעיית הבטיחות היא בעיה קודם כול חינוכית ותרבותית, אז לחנך תלמידים זה חשוב מאוד, אבל בקשר לבתי-ספר ערביים אני חושב שאם יש בעיה בקשר לשוטרים כי אין שוטרים, אפשר דרך מתנדבים, אפשר דרך הכשרת אנשים אחרים לעשות את הפרויקט החשוב הזה, שגם ייכנס לכל בתי-הספר הערביים.

<רון מוסקוביץ: אולי סטודנטים, מלגות.

מסעוד גנאים: אולי סטודנטים.

מסעוד גנאים: אני חושב שאתם תמצאו אנשים שם.

<טל פדידה: מה עם תלמידי כיתות י', מחויבות אישית, הם יכולים לבוא ולהתנדב במשמרות הזה"ב ולעזור?

מסעוד גנאים: למשל.

<רון מוסקוביץ: נבחן את הרעיונות הללו.

<טל פדידה: אפשר להעביר להם הדרכה של שנה או חצי שנה, ואז באמת זו תהיה המחויבות האישית שלהם.

עמרם מצנע: זה רעיון טוב מאוד.

<רון מוסקוביץ: הבעיה זה שעות הלימודים, אבל צריך לבחון את זה, יכול להיות.

עמרם מצנע: יש עוד מישהו שפספסתי לקראת סיום?

עמרם מצנע: בבקשה.

<ד"ר שי סופר: שמי ד"ר שי סופר, אני המדען הראשי של הרשות לבטיחות בדרכים.

<ד"ר שי סופר: אני מסכים עם כל מה שנאמר בהקשר למשמרות הזה"ב, אבל רציתי גם להתייחס לבטיחות בסביבת בתי-הספר.

<ד"ר שי סופר: אני חושב שבשנים האחרונות נעשתה פעילות מצוינת בנושא הסובות.

<ד"ר שי סופר: היום, הורה שמגיע לבית-הספר, לא חוזר באותה דרך, הוא יכול להסתובב בצורה מאוד מאוד בטוחה, זה דבר שהוא מצוין.

<ד"ר שי סופר: דבר שני, ב-2010 השר אישר למעשה דוח של ועדה בנושא מהירויות.

<ד"ר שי סופר: כל הנושא של העלאת המהירות בבין-עירוני אושר, אבל אימוץ אזור ה-30 קמ"ש טרם אושר.

<ד"ר שי סופר: אני מקווה מאוד שזה יאושר כי זה מאוד רלוונטי לאזור של בתי-ספר, מאוד דומה למה שנעשה באירופה.

<ד"ר שי סופר: נושא אחרון, לגבי התמרור.

<ד"ר שי סופר: אני רק מזכיר שאנחנו חתומים על אמנת וינה, אמנה שחתומות עליה חלק גדול מהמדינות שחברות באומות המאוחדות, באו"ם, ולכן כל תמרור חייב להיעשות במתווה של אמנת וינה.

<ד"ר שי סופר: זאת אומרת, אנחנו לא נוכל לעשות תמרור שהוא תמרור שסותר או עומד בניגוד להנחיות של האמנה.

<ד"ר שי סופר: האמנה נחתמה ב-67', לפני 46 שנים, אבל מאז היא עודכנה פעמים רבות, ושוב, התמרור חייב להיות לאור האמנה.

<ד"ר שי סופר: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לך שאני שמעתי כבר פעם אחת את הטיעון הזה, אבל הבנתי שבאמנה הזאת אין הוראה ברורה חד-משמעית או תקן חד-משמעי, שאומר – זה התמרור ואין בלתו – אלא יש בהחלט אמירות שמדינות יכולות להוסיף ולשפר, כל עוד זה לא סותר את הדברים המקצועיים שמופיעים באותה אמנה.

עמרם מצנע: לכן, צריך למצוא את הדרך ולא להתחבא מאחורי האמירה הזאת.

עמרם מצנע: היה פה באוגוסט גם מישהו ממשרד התחבורה, שהוא נופף בדגל הזה.

<ד"ר שי סופר: אני לא מנופף בדגל הזה.

<ד"ר שי סופר: אני גם חבר בוועדה באו"ם שעוסקת באמנה, WP1, והראייה היא – בגלל שהיום, רישיון הנהיגה הוא בין-לאומי – לא לתמרר תמרורים שהם בלתי נהירים לכלל הנהגים.

<ד"ר שי סופר: אני לא חושב שאנחנו מתחבאים מאחורי האמירה, אבל אם יש שלט למשל של זהירות ילדים בדרך, שהוא שלט הוריה מאוד ברור, מאוד מסוכן להוסיף עוד שלט שלא ברור לנהגים אחרים.

עמרם מצנע: אני לא רוצה להיכנס איך פותרים את הבעיה הטכנית, אבל צריך להתמודד אתה כי הרעיון הזה של מה שנקרא פה "נשק וסע" הוא רעיון טוב שמסדיר.

עמרם מצנע: הלוא בתי-הספר, לפחות הישנים ביניהם, נבנו ללא שום התייחסות לבטיחות בדרכים, ללא שום התייחסות להגעה לבית-ספר.

<רון מוסקוביץ: נכון.

עמרם מצנע: אני מכיר את זה מחיפה.

עמרם מצנע: בירוחם אין כל כך בעיית מכוניות מסיבית מדי, אבל בחיפה יש היום אפילו ויכוח – מי שמכיר באחד מהצמתים הראשיים בכרמל – איך פותרים את הבעיה.

עמרם מצנע: ולכן, צריך להיות פה יצירתי ולמצוא את הדרכים.

עמרם מצנע: אני לא בעד להפר אמנות בין-לאומיות שאנחנו חתומים עליהן, אבל אפשר למצוא להערכתי את הדרך איך לעשות את זה נכון, מבלי לסתור את הרוח של האמנה.

עמרם מצנע: עוד מישהו שפספסנו?

עמרם מצנע: רון, אתה רוצה להגיד עוד כמה משפטים?

<רון מוסקוביץ: אני רוצה לומר לוועדה שאנחנו נשמח לבוא ולעדכן בהמשך בהתפתחות הנושא של משמרות הזה"ב.

<רון מוסקוביץ: אני חושב שהמסר היה ברור, הובהר לנו.

<רון מוסקוביץ: אנחנו בסך הכול די מסכימים עם כך שהפרויקט הזה הוא פרויקט דגל, שצריך לשמר אותו ולהרחיב אותו, ואני שמח באמת על הדברים המחכימים והתומכים שקיבלנו פה בדיון.

עמרם מצנע: עוד מישהו מחברי הכנסת?

עמרם מצנע: אני קודם כול רוצה באמת להודות לכל מי שמעורב במאבק הכול כך חשוב הזה של תאונות דרכים.

עמרם מצנע: אמרתי בתחילת הדיון שמושקעים המון מאמצים, המון אנרגיות, הרבה אנשים מעורבים, ועדיין אנחנו לא מצליחים להדביר את המחלה הכרונית הזו של החברה המודרנית.

עמרם מצנע: אני גם לא בטוח, למרות שאמרתי את זה בתחילת דברי, שיש נוסחת זהב.

עמרם מצנע: אין ספק שהמאמץ צריך להתקיים, ולא להתייחס למאבק בתאונות דרכים כמו למזג האוויר בלונדון, זאת אומרת, מדברים על זה ועוברים לסדר-היום.

עמרם מצנע: עלו פה מספר דברים שאני רוצה להדגיש בסיכום: 1.

עמרם מצנע: באמת, מחויבות משרד החינוך לסיים את הכנת התוכנית החדשה לכיתות י'-י"א.

עמרם מצנע: 2.

עמרם מצנע: הרשות עדכנה אותנו על כתיבת התוכנית הלאומית למלחמה בתאונות דרכים.

<רון מוסקוביץ: יש לנו תוכנית רב-שנתית, עם יעדים מאוד ברורים.

עמרם מצנע: צריך להציג אותה בהזדמנות בוועדה.

<רון מוסקוביץ: נשמח להציג אותה גם פה.

עמרם מצנע: על זה סיכמנו במפגש באוגוסט.

עמרם מצנע: 3.

עמרם מצנע: אני מציע לקחת ברצינות את הרעיון של נציגות מועצת התלמידים הארצית, טל ואביגיל, להשתמש באמת ולשתף את התלמידים, בעיקר מחטיבת הביניים שהם פחות עסוקים, כפי שאנחנו יודעים, והפרויקט האישי שעושים הרבה מאוד בתי-ספר.

<רון מוסקוביץ: מחויבות אישית.

עמרם מצנע: במחויבות האישית, כחלק מהנושא הזה – להדריך, לסייע, לעמוד אולי יחד עם משמרות הזה"ב.

עמרם מצנע: 4.

עמרם מצנע: הדבר הכי חשוב, אני חושב שקיבלתם רוח גבית די משמעותית – גם מסגנית השרה, יש לכם את זה גם מאתנו – לא לפגוע בתוכנית של משמרות הזה"ב.

עמרם מצנע: היא תוכנית טובה, היא תוכנית נכונה, היא תוכנית שמשיגה הרבה מאוד מטרות, אלא ההיפך, לראות איך מגדילים את היקף כוח-האדם שעוסק בזה, גם המקצועי השכיר וגם המתנדב, כדי להגיע לכל בתי-הספר בארץ.

עמרם מצנע: זה צריך להיות יעד.

עמרם מצנע: לא ייתכן שתוכנית, שהיא מוגדרת כתוכנית נכונה וטובה, מגיעה לקצת יותר מ-50% מבתי-הספר רק בגלל שחסרים עוד כמה מיליונים.

עמרם מצנע: ואם רוצים לעבור גם למתנדבים, לעשות את זה בהדרגה, עם פיילוט - -

<רון מוסקוביץ: תהיה בחינת פיילוט.

עמרם מצנע: - - של מספר יישובים, לראות איך זה פועל.

עמרם מצנע: ולהערכתי, גם בסוף הפיילוט הזה יסתבר שהשילוב של אנשי מקצוע שזה תפקידם, ומתנדבים, הוא השילוב המנצח, כמו בהרבה מאוד תחומים אחרים שבהם אנחנו עוסקים.

עמרם מצנע: אני יכול לומר לך ולאחרים – הוועדה הזאת לא תאפשר לפגוע בפרויקט המוצלח הזה שנקרא משמרות הזה"ב, ואני מבקש מהמשרדים השונים, אם הדברים האלה לא יסתדרו, יעלו סימני שאלה, לחזור אלינו לוועדה.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.