הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 19, 2013-10-29 12:00

עדי קול: צהריים טובים.

עדי קול: תודה שהגעתם.

עדי קול: אנחנו פותחים את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור של הכנסת.

עדי קול: אנחנו מתארחים בחדר הוועדה לעלייה וקליטה בלי שום סיבה מיוחדת.

עדי קול: המארח שלנו, יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת רזבוזוב, לא נמצא.

עדי קול: הוא מתנצל ואולי הוא יצליח לבוא להגיד שלום .

עדי קול: אני אסביר קודם איך מתנהלת בדרך כלל ישיבה של הוועדה ואז אני אגיד כמה דברים.

עדי קול: הוועדה לפניות ציבור היא ועדה מיוחדת בכנסת כי היא מתכנסת בעקבות פניות אזרחים.

עדי קול: זה יכול להיות פנייה בכל נושא, ולכן זו ועדה מיוחדת כי יש לה סמכות בכל נושא כמעט.

עדי קול: דיון כזה היה יכול להיות גם בוועדת החינוך והספורט, אבל מכיוון שהגיעה אלינו הפנייה, ואנחנו שמחים מאוד על כך, אנחנו נקיים את הדיון.

עדי קול: זה לא אומר שיש לנו פחות סמכויות, לוועדה הזאת יש סמכויות כמו של כל ועדה אחרת בכנסת.

עדי קול: מאז שהתחלנו להתעסק עם נושא הבריכה חבריי פה אמרו: למה את עושה דיון בנושא ספורט?

עדי קול: את מי ספורט מעניין?

עדי קול: אתם מכירים את המשפט הזה.

עדי קול: קודם כל, אותי ספורט מעניין מאוד, ובטח ששחייה וכדור מים.

עדי קול: אני מתחילה בגילוי נאות.

עדי קול: פעם ידעתי לשחות, לא מאוד טוב אבל ידעתי.

עדי קול: בוקי גם היה המאמן שלי כשהייתי ממש קטנה.

עדי קול: אחר כך שיחקתי כדור מים ועשיתי עוד דברים, אבל לא הייתי בארץ הרבה שנים.

עדי קול: בפעם האחרונה, כשעזבתי את הארץ ב-2001, דיברו על בניית הבריכה המפורסמת שתחליף את הבריכה בווינגייט שבה התנאים לא ראויים, אין מזגן, חם בתחרויות, אין מספיק תאי שירותים, אין מספיק מקלחות, יש קולר אחד רק בקצה, יש מעט מסלולים.

עדי קול: זה לא מותאם לקבוצות שונות, הבריכה קטנה, אי-אפשר לארח בה תחרויות.

עדי קול: הבריכה שתבוא ותחליף את המתקן הישן היתה חלום.

עדי קול: והנה חזרתי ונבנתה הבריכה, אבל היא עדיין לא עונה על כל הדברים שהוגדרו מראש.

עדי קול: בעיניי, זה לא דיון על ספורט.

עדי קול: אני מנסה כבר שבועיים להבין איך דבר כזה קרה בישראל, איך נבנתה בריכה בתקציב מתוכנן של 40 פלוס מיליון שקלים והיא עלתה בסוף מעל 90 מיליון שקלים, איך נבנתה בריכה שלא מותאמת לשתי קבוצות אוכלוסייה שהן אוכלוסיית היעד: שחיינים אולימפיים שהם גם שחיינים בעלי מוגבלויות וגם שחקנים רגילים.

עדי קול: איך נבנתה בריכה בלי לדבר עם השחיינים על איך בריכה אמורה להיות, איך נבנתה בריכה בלי דיאלוג עם איגוד השחייה וענפים נוספים, איגוד כדור המים שאני יודעת שלא היה חלק.

עדי קול: איך נבנתה בריכה שלא רצו שהיא תהיה פיל לבן כשהם נתקעו עם התקציב.

עדי קול: ביום שלישי שעבר החלטתי ללכת ולראות את הבריכה.

עדי קול: בעיניי היא עדיין פיל לבן.

עדי קול: בריכה ענקית ריקה.

עדי קול: יש בה קבוצה אחת שמתאמנת ואני חושבת שזו היתה הקבוצה הצעירה באותו זמן.

עדי קול: פגשתי את חנן גלעד.

עדי קול: אני גם חייבת להגיד שהייתי מאוד מאוד עצובה שהיתה רק בת אחת בבריכה ובזה אני מבינה שאנחנו צריכים לטפל בדרך אחרת.

עדי קול: אשמח לעזור אם אפשר.

עדי קול: אבל בריכה מדהימה, יפהפייה, עם כשלים.

עדי קול: אני יודעת שיש פה הרבה אנשים שיגידו שאין כשלים, אבל אני ראיתי כשלים מהכניסה, מהרגע הראשון.

עדי קול: ולו באמת הדבר שהיום כתבתי בפייסבוק ומישהו ענה שזה שולי, איך נבנתה בריכה לשחיינים מתאמנים בלי שעוני עצר משני הצדדים כדי שאפשר יהיה להתאמן, שהולכים עם שעון אדום נייד כזה וצריך להעביר אותו והוא גם נמצא רק בצד אחד.

עדי קול: זה נראה לי באמת דבר בסיסי גם עם היכולת המוגבלת שלי בשחייה להבין מה שחיינים מתאמנים צריכים.

עדי קול: אנחנו יכולים להתחקות אחרי כל התהליך.

עדי קול: על פניו, ואני אשמח לחשוב אחרת בסוף הדיון הזה, בעיניי זה דורש חקירה של מבקר מדינה איך קרה דבר כזה, איך הכספים האלה חולקו, איך הם הושקעו, איך לא היה מעורב בתהליך הזה גורם חיצוני שמומחה בבנייה, בניהול, באחזקה של קומפלקס מהסוג הזה.

עדי קול: אנחנו לא לבד בעולם.

עדי קול: יש כאלה, אני גם ראיתי ואני מניחה שכל מתעסק בשחייה ראה כאלה בעולם.

עדי קול: איך היום, חודש אחרי שהבריכה נפתחה, יש בלטות מתנדנדות.

עדי קול: נראה לי מסוכן לעלות על הרמפה שליד אדני הזינוק אז אני לא רוצה לחשוב איך אנשים שיש להם מוגבלויות אמורים לעלות.

עדי קול: איך בסוף מגיעה פנייה לוועדה בכנסת.

עדי קול: אני חושבת שהפנייה הגיעה בהתחלה בלי קשר לעובדה שיש לי אהבה מיוחדת לשחייה.

עדי קול: בפנייה קורא מאמן נבחרת ישראל לנכים בשחייה שבעיניי הקבוצה הכי מעוטרת, הגאווה הכי גדולה של מדינת ישראל בספורט שכל אולימפיאדה חוזרת באמת עם הכי הרבה הישגים ובסוף הם מרגישים שהם לא יכולים להתאמן בבריכה הזאת.

עדי קול: בעיניי זה באמת מחדל שהוא אחד הגדולים.

עדי קול: בהערת אגב אני אעיר שהעובדה שנח רם לא נמצא, ואני לא נכנסת לפרטים של איך ומי, אבל כשאלינו לוועדה מגיעה אמירה שהמליצו לו לא להיות פה, לא לדבר על הפנייה הזאת כאן - זה מטריד, זה מטריד מאוד.

עדי קול: אין לי סמכויות חקירה.

עדי קול: אני ד"ר למשפטים ואם מישהו רוצה להעיר הערות משפטיות אז שייזהר.

עדי קול: אני באמת חושבת שצריך לבדוק איך הדברים התנהלו.

עדי קול: שוב, אם היה לנו את כל הזמן שבעולם הייתי מתחילה מהרגע מאיפה צץ הרעיון, איך הוא הגיע להימורים בספורט, איך הוא הפך להיות באחריות של מכון וינגייט, איך נבחר המקום, למה לבנות אותו דווקא במכון וינגייט ולא במקום אחר, וכל אחד מהשלבים שקרו בדרך.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות את זה.

עדי קול: יכול להיות שמבקר המדינה צריך לעשות את זה ולא אנחנו, ויכול להיות שזה יהיה רק דיון אחד מיני רבים שאנחנו נעשה כדי לעלות על הכשלים בדרך, ובעיקר כדי למנוע הישנות של דבר כזה.

עדי קול: מה שאני כן רוצה לצאת מפה, ואני מציבה את זה כמטרה, זה להסתכל קדימה.

עדי קול: איך אנחנו פותרים את הכשלים שישנם עכשיו ואיך אנחנו מאפשרים גם לשחיינים להתאמן, אבל לא רק השחיינים האולימפיים או לנבחרות ישראל, גם לשחקנים אחרים, לקבוצות אחרות.

עדי קול: לא נמצאים פה נציגי איגוד כדור המים אבל הם העבירו פנייה כמובן על המחיר הבלתי הגיוני שלא מאפשר להם להתאמן שם.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו צריכים ליצור מצב שזה לא יהיה פיל לבן ושאפשר יהיה להשתמש בבריכה הזאת, ובעיקר שיהיה דיאלוג ונעשה את זה בצורה הכי מקצועית.

עדי קול: אני אומרת את זה כבר הרבה פעמים, החלק הראשון שאני קוראת זה הספורט, וגם עכשיו כשאני בפוליטיקה.

עדי קול: בספורט אני מתחילה מהסוף להתחלה, מהענפים הקטנים.

עדי קול: תמיד אני אומרת: מתי הם לא יהיו הענפים הקטנים?

עדי קול: שזה לא יהיה שלוש שורות שקיבלו שחיינים ורק בגלל שהדגל לא התנוסס באיזו תחרות, אלא בגלל שזה יהיה ספורט שאנחנו שמים אותו על המפה.

עדי קול: אני חושבת אם אנחנו נמשיך להתנהל כך זה לא יקרה.

עדי קול: אם זו ההתנהלות של הספורט שלנו זה תמיד יישאר שלוש שורות בעמוד האחורי.

עדי קול: זו האחריות של כל האנשים פה, ובעיניי גם שלי, לראות שזה לא יקרה.

עדי קול: זו היתה הפתיחה שלי מהלב.

עדי קול: אני באמת חייבת להגיד שזה זעזע אותי.

עדי קול: אני יודעת שחלק מכם יגיד שלא כל הפניות הן נכונות.

עדי קול: בוועדה לפניות הציבור מתחילים הפונים, המשיבים משיבים רק אחר כך.

עדי קול: אני יודעת שתגידו שלא כל הפניות הן נכונות וזה לא מדויק ויש הכנה לקולר והשעון נתלה.

עדי קול: אבל זה לא משנה, השורה התחתונה היא שהיום יש בריכה שלא מאפשרת אימונים בצורה הולמת ולא מאפשרת לשחות בה.

עדי קול: אנחנו ניתן לך לדבר.

עדי קול: אחד הדברים היפים בכנסת הוא שלי יש זכות דיבור ואני יכולה לתת למי שאני בוחרת.

עדי קול: בשביל זה באתי, אין שום יתרון אחר למקום הזה.

עדי קול: אבל אנחנו נצטרך לפתור את זה ולא בהתקטננות של: רגע, פה יש 90 ס"מ ולא 96 ס"מ, זה טעויות בנייה שקורות בכל מקום.

עדי קול: אגב, גם זה לא תשובה טובה באמת.

עדי קול: טעויות בנייה לא צריכות לקרות.

עדי קול: אני מצטערת, אנחנו מנסים להיות חברה טובה יותר.

עדי קול: בוא ננסה בלי התשובות האלה להסתכל קדימה.

עדי קול: אנחנו נתחיל עם בוקי כי הוא הפונה הראשון.

עדי קול: סוכו ירצה להצטרף אליו, אחר כך אולי סימון ואנחנו נעבור אליכם.

עדי קול: אני מאוד מאוד מודה למי שהגיע לכאן.

עדי קול: זה מראה כמה זה חשוב לכל אחד מהמשתתפים שבאמת יהיה פה אחרת.

עדי קול: בוקי, בבקשה.

<ברוך צ'יש: קודם כל, תודה רבה.

<ברוך צ'יש: תודה רבה שנעניתם לבקשה שלנו.

<ברוך צ'יש: הבקשה שלנו נובעת מכך שאנחנו אוהבים את השחייה, אוהבים את השחיינים והנושא של השחייה ושל השחיינים ושל שחקני כדור המים ושחייני השחייה הצורנית והשחיינים הנכים, כולם חשובים לנו.

<ברוך צ'יש: התוודענו לכל התהליך.

<ברוך צ'יש: אני מודה שאני הכנתי פה איזשהו מסמך בן ארבעה עמודים שהתייחסתי בו לכשלים העכשוויים.

<ברוך צ'יש: אני עובד בווינגייט 35 שנה.

<ברוך צ'יש: ליוויתי את התהליך של בניית הבריכה מהקטע של 2001 ודרומה והתקופה שהפנייה היתה תוך כדי, והעצירות וכו'.

<ברוך צ'יש: לא הייתי חלק מאלה שתכננו את הבריכה, אני מודה.

<ברוך צ'יש: כן עקבתי וגם דיווחתי בפייסבוק שלי על התהליכים של הבריכה ואפילו היתה לי התערבות עם סימון אם היא תהיה מוכנה בתאריך כזה או אחר וכו', וכל זאת רק מתוך התעניינות אישית ואכפתיות אישית שלי כאיש שחייה כל כך הרבה שנים לדבר הזה שנקרא הבריכה הלאומית החדשה של מדינת ישראל.

<ברוך צ'יש: גם אני כמו כולם קיוויתי שהבריכה הלאומית של מדינת ישראל תהיה בריכה לאומית.

<ברוך צ'יש: כמו רבים אחרים, ואת ציינת את זה, ראינו בריכות ואנחנו רואים בריכות.

<ברוך צ'יש: לאלה שלא יודעים, אני פרשן של הטלוויזיה.

<ברוך צ'יש: הייתי באטלנטה, בסידני ובברצלונה עכשיו באליפות עולם ובלונדון, וראיתי בריכות.

<ברוך צ'יש: יש פה אנשים שראו הרבה יותר בריכות ממני, כולל יושב-ראש איגוד השחייה וסוכו ושחיינים רבים.

<ברוך צ'יש: כולנו קיווינו: או, בונים בריכה.

<ברוך צ'יש: לקח לבנות אותה איזה שבע-שמונה שנים.

<ברוך צ'יש: תהליך התכנון היה קודם.

<ברוך צ'יש: בסופו של דבר, כשאתה נכנס היום לבריכה אז כן, הבריכה יפה לעין.

<ברוך צ'יש: שבע שנים אני לימדתי תכנון מתקני ספורט, שלוש שנים בקנדה, ועוד איזה חמש-שש שנים במכללה בווינגייט וזה דבר ידוע - פונקציונליות קודמת ליופי ולאסתטיות.

<ברוך צ'יש: ולהגיד: זו בריכה יפה, תראה את המים, את הצבע, את החלונות הנהדרים, זה הכול טוב ויפה, אבל הפונקציונליות של הבריכה היא פגומה והיא פוגמת בהרבה מאוד חלקים וקבוצות שאמורות להשתמש בבריכה הזאת.

<ברוך צ'יש: כמו שאני כותב במסמך, אנחנו לא עוסקים בסיבות לעלויות, שעלויות התכנון עלו מ-X כסף ל-Y כסף.

<ברוך צ'יש: אני השתדלתי להתייחס לנושאים שעדיין אפשר לשנות אותם ולתקן אותם כדי שהבריכה בסופו של יום תהיה מתאימה ביותר לשימוש של כל קבוצות האוכלוסייה שמשתמשות בבריכה והיום זה לא כך.

<ברוך צ'יש: אם את הזכרת את נח רם, ערכנו שם שלושה סיורים: נח, סוכו ואני.

<ברוך צ'יש: אמרתי לנח בסיום אחת הפגישות שלנו:

<ברוך צ'יש: צריך בכניסה לבריכה לכתוב: הכניסה לנכים אסורה.

<ברוך צ'יש: הם לא יכולים לעלות, אין מעליות.

<ברוך צ'יש: אני לא יודע אם מצולם המעבר.

<ברוך צ'יש: המעבר בין המלתחות לבריכה מאפשר רק מעבר של כיסא אחד, 1.26 מטר.

<ברוך צ'יש: מדדנו, באנו עם מטר - 1.26 מטר.

<ברוך צ'יש: רוחב של כיסא הוא בערך 70 ס"מ.

<ברוך צ'יש: אתה צריך לחכות עד שכולם ייכנסו ואז אתה יכול לצאת.

<ברוך צ'יש: יש שם המון המון כשלים שעדיין אפשר לתקן אותם.

<ברוך צ'יש: לא את זה, למשל, כי פה צריך לפרק כיסאות.

<ברוך צ'יש: אבל יש הרבה דברים שמופיעים ברשימה ואני בהחלט מציין שזו רק רשימה חלקית כי מה שהעין שלי או של סוכו או של נח רואות או מה שאת ראית בסיור אחד קצר אי-אפשר לראות.

<ברוך צ'יש: יש הרבה דברים שעם הזמן עוד יתברר שמעבר לדברים שאנחנו כתבנו, כי יש פה אינפוט מאוד משמעותי לנח, לסוכו ולי, אם יש פה 23 סעיפים, תאמינו לי יש גם 30 סעיפים.

<ברוך צ'יש: אני לא יודע איפה לשים את האצבע על הדבר העיקרי או המרכזי בדברים שאפשר לתקן.

<ברוך צ'יש: זה ברור לכל אחד שאם הוכנה, וזה דבר למשל שאני לא יודע, עדי, אם הוכנה התשתית למיזוג.

<ברוך צ'יש: אני מניח שכן, את זה נשמע.

<ברוך צ'יש: אני אמרתי: אני לא יודע את מי לשאול כי אני לא יודע בדיוק אם הבריכה היתה באחריות מינהל הספורט או מכון וינגייט או מי.

<ברוך צ'יש: זאת אומרת, אני לא יודע מי היה הגוף שניהל את כל המהלך כי מדובר פה במהלך של שבע שנים.

<ברוך צ'יש: זה מורכב, זה בעייתי, יש תחלופה של אנשים שעוברים ממקום למקום ואולי במעברים האלה נפלו דברים ויצאו דברים שלא כהקשרם.

<ברוך צ'יש: עוד נקודה אחת.

<ברוך צ'יש: אחד מהאדריכלים של הבריכה לא הופיע לטקס הפתיחה כי הוא טען שבמהלך הקיצוצים והשינויים פגעו במה שהוא תכנן כבריכה, כבריכה כראות עיניו.

<משה עצמון: ביופי, ביופי.

<משה עצמון: זה אני.

<משה עצמון: אתה אמרת שזה יפה אבל לא פונקציונלי?

<משה עצמון: לא ויתרו על מסמר אחד פונקציונאלי אבל ויתרו על היופי ולי זה כאב ובגלל זה לא באתי.

עדי קול: אנחנו שמחים שבאת היום.

<ברוך צ'יש: לצערי הרב, מי שתכנן את הבריכה בפונקציונאליות של שחייה לא הבין או לא מבין, בפונקציונאליות של שימוש בכדור מים או שחייה צורנית לא הבין או לא מבין, בפונקציונאליות של שחייה לנכים לא הבין או לא מבין.

<ברוך צ'יש: מדבריו של נח, ואני כן אצטט את נח, אמרתי לו: תגיד לי, לא זימנו אתכם לישיבה?

<ברוך צ'יש: הוא אומר: זימנו, זימנו אותנו לישיבה של הוועדה, ועדת האיגוד או ועדת התכנון ואז אמרתי: צריכים אחד, שתיים, שלוש, ארבע, ואז מישהו אמר לי: אה, חכם.

<ברוך צ'יש: זה יעלה שבעה-שמונה מיליון שקלים יותר, ומאז לא שמעתי מהם והדברים שהגשתי להם כרשומים כמאמן נבחרת ישראל לנכים לא מופיעים.

<ברוך צ'יש: אז נכון, אפשר להגיד שהכסף הוא הזה והקיצוצים הם הסיבה, אבל מהרשימה של הדברים שמופיעים פה, לדעתי, אפשר להבין.

<ברוך צ'יש: אני כמובן לא אעבור על הרשימה.

<ברוך צ'יש: מי שירצה יקרא, מי שירצה יגיב.

<ברוך צ'יש: בכל מקרה, אני חושב שעדיין ניתן לשנות.

<ברוך צ'יש: זה לא עניין של חודש-חודשיים, אבל עדיין ניתן לשנות ולעשות דברים כדי שהבריכה תהיה לפחות דרגה אחת פונקציונאלית מתאימה יותר לשחייה, שחיית נכים, שחייה צורנית, כדור מים, וכמובן שימוש של הקהל היום יומי שגם הוא אלמנט מאוד מאוד חשוב, בין אם זה הקבוצות.

<ברוך צ'יש: אתם לא מתארים לעצמכם מה קורה במחירים שדורשים על השימוש בבריכה החדשה.

<ברוך צ'יש: רוב הבריכות בארץ עובדות מול טבלת התשלומים של וינגייט.

<ברוך צ'יש: ברגע שהתשלום עלה כל הבריכות מסביב, ותשאלו את אלה שמנהלים את הבריכות ומנהלים את המועדונים, ואני מייצג מועדון אחד, ישר קאנטרי קלאב כפר-סבא העלה לנו את המחירים ב-60%.

<ברוך צ'יש: 60%, לא עליית המדד.

<ברוך צ'יש: למה?

<ברוך צ'יש: הם קיבלו את טבלת המחירים החדשה של וינגייט שבה מופיעה בריכה חדשה וגדולה.

<ברוך צ'יש: זאת אומרת, יש השפעות מאוד מאוד משמעותיות ומרחיקות לכת לבריכה החדשה.

<ברוך צ'יש: אני לא מאמין שהיא תהיה פיל לבן כי אני מאמין שאנשי מכון וינגייט כן ידעו להפעיל אותה ואנשי איגוד השחייה כן ידעו להשתמש בה.

<ברוך צ'יש: אבל ככל שהיא תהיה יותר פיל לבן כך היא תהיה יותר בעיה, לא רק למכון וינגייט ולבריכה הלאומית אלא לכל האגודות.

<ברוך צ'יש: תודה.

<דוד סיבור: שמי סיבור למי שלא מכיר, בשחייה מ-1951.

<דוד סיבור: הייתי שותף לבניית בריכת כפר המכבי, קיבוצי לשעבר, וביטנתי אותה וכך הלאה, ובריכה שבה הושגו המון שיאים ישראלים כי אז נספרו רק שיאים בבריכות קצרות ולא היו בריכות ארוכות.

<דוד סיבור: אחר כך עברנו לאליפויות בבת-גלים שאיננה, בגלי-גיל שאיננה, בכפר בלום קיימנו אליפויות, במוצקין קיימנו אליפויות שחייה.

<דוד סיבור: אני הייתי מאמן, מזכ"ל, וכך הלאה.

<דוד סיבור: לימים יועץ בריכות שחייה להרבה מתקנים גדולים גם בארץ וגם בחוץ-לארץ.

<דוד סיבור: אני פשוט הייתי מאושר.

<דוד סיבור: כשקיבלתי את ההזמנה לבוא הנה לדיון הזה ולא ידעתי מי קבע, מי הזמין.

<דוד סיבור: אחר כך נודע לי, בוקי היה.

<דוד סיבור: אבל זה שמתקיים דיון כזה - חברים, כואב לי הלב שנושא תכנון הבריכות בישראל לקוי בכל המישורים.

<דוד סיבור: ניתן כסף ופעם נתנו לכל בריכה, גם לבריכה שלנו בכפר מכבי.

<דוד סיבור: 25,000 לירות קיבלנו בשביל לבנות משהו.

<דוד סיבור: ניתן הרבה כסף ונבנו הרבה בריכות.

<דוד סיבור: כל הבריכות בישראל לקויות מיסודן, לא עונות על חוקת השחייה הבין-לאומית ויש לי פה את החוברת הזאת.

<דוד סיבור: אני חושב שאלה שתכננו את זה לא קראו מעולם את החוברת הזאת שיש לי פה.

<דוד סיבור: לכן, זו הזדמנות בלתי רגילה של הוועדה המכובדת הזאת שהיא סוף סוף תקבע נוהלים וזאת תהיה התוצאה.

<דוד סיבור: לא ישברו את הבריכה, הבריכה לא שווה את כל זה - מה שבוקי אמר.

<דוד סיבור: אי-אפשר לנהל שם אליפות אירופה בשחייה צורנית שזה אחד הענפים שפתאום הולך, למה?

<דוד סיבור: כי הרצפה היא 2.85 ולא 3 מטר לפי חוקת FINA.

<דוד סיבור: ניהלתי התכתבות עם חבר טוב שלי שהוא יושב-ראש הוועדה הטכנית של - - -.

<דוד סיבור: קוראים לו סורין גולבו.

<דוד סיבור: אנחנו שפטנו ביחד ב-91' באליפות אירופה באתונה.

<דוד סיבור: מאז יחסים אישיים.

<דוד סיבור: שאלתי אותו, שלחתי לו תמונות מהבריכה, אני מוכן להראות מה הוא עונה.

<דוד סיבור: אפשר לעשות כשלא תהיה אלטרנטיבה, אבל במצב הנוכחי בלתי אפשרי.

<דוד סיבור: זה תחום אחד, אני לא נכנס לדברים אחרים.

<דוד סיבור: אבל יש לי פה קטע מעיתון מה-28.4.2010 – "פיל לבן".

<דוד סיבור: כתב את זה העיתונאי גידי ליפקין.

<דוד סיבור: יש פה פרק אחד ואני אקרא לכם ארבע שורות שמאוד מאפיינות המצב.

<דוד סיבור: כותבים: לידיעות אחרונות הגיע דוח של המבקרת הפנימית במכון וינגייט גברת אורית גדות-הורניק שבו כתבה בין היתר: קבלת ההחלטה על הקמת הבריכה לא לוותה בניתוח מעמיק ובהצגה מלאה של הסיכונים הנובעים ממרכיבים של אי-ודאות.

<דוד סיבור: אני לא קורא את כל המאמר.

<דוד סיבור: זה הבסיס.

<דוד סיבור: ההתנהלות היתה מתחת לכל ביקורת.

<דוד סיבור: אני הייתי מעורב בהתחלה ואני נורא מצטער שאיגוד השחייה לא היה מעורב.

<דוד סיבור: זה הבסיס.

<דוד סיבור: איך דבר כזה שבבריכה כלשהי בעולם האיגוד הלאומי לא מעורב או האיגודים שרלוונטיים לנושא הזה.

<דוד סיבור: הוא לא היה מעורב.

<דוד סיבור: אני גם יודע מאחר, והתעניינתי כל הזמן, שביקשו פרוטוקול מוועדת ההיגוי והמנכ"ל של וינגייט לא העביר לאיגוד את הפרוטוקולים, לא רצה להעביר.

<דוד סיבור: איך בונים דבר כזה?

<דוד סיבור: חבל על הכסף, אבל חבל בעיקר על השחייה על גווניה השונים, כדור מים וכו', בישראל שבנו משהו גדול עם צבעים, עם עמודים שאני לא יודע מי אישר אותם כי זה נראה בצורה נוראית.

<דוד סיבור: 50 ק"מ אתה רואה גבעה עם עמודים וכך הלאה.

<דוד סיבור: אי-אפשר את זה, אפשר לתקן חלקים, אבל יש הרבה.

<דוד סיבור: אתם רואים את זה גם בתמונות שאני צילמתי וצילמתי 30 תמונות של מפגעים.

<דוד סיבור: אני גם לא מדבר שכשיש פיסוארים, שני פיסוארים בבריכה.

<דוד סיבור: אני לא יכול לעשות פיפי כי אני צריך מדרגה כי הפיסואר הוא בגובה כזה שפשוט לא מאפשר לי.

עדי קול: מה זה פיסוארים?

<קריאות: משתנות.

<דוד סיבור: זה לא שייך לשחייה.

<ישראל אבן זהב: זה כן שייך, אחרת יעשו בבריכה.

<דוד סיבור: עשו פעם.

<דוד סיבור: תשאל את בוקי, הוא היה שחיין.

<דוד סיבור: הם עשו את זה.

<דוד סיבור: אני ובוקי היינו בשירותים פה.

<דוד סיבור: אמרתי לבוקי: סוף סוף אני יכול לעשות פה, שם אי-אפשר.

<דוד סיבור: אני הייתי בוועדה והייתי יועץ לחברת מירטה בין-לאומית שבונה את כל הבריכות בלונדון ובכל מיני מקומות בעולם.

<דוד סיבור: הם הזמינו אותי ב-2005 לסמינר של 150 מומחי תכנון בריכות בעולם.

<דוד סיבור: כתב לי המארגן: אתה יכול להביא אדריכל ישראלי שמתמחה בבריכות ואני מקווה שהוא יביא לזה שהבריכה תהיה בריכה של מירטה.

<דוד סיבור: מירטה אכן הגישה תוכנית, איציק יודע את זה.

<דוד סיבור: יש לי פה תוכנית.

<דוד סיבור: אמרו לי שהתוכנית יקרה ב-20%, אבל אילו היה מירטה אז כעבור שנתיים היתה בריכה, לא 11 שנה.

עדי קול: זה גם קצת יצא קצת הרבה יותר יקר בסוף.

<דוד סיבור: המחיר הזה שהם קבעו עלה פי 3 על המחיר הזה.

<דוד סיבור: אליפות עולם במונטריאול והצעתי לשלמה גנדלר שהוא אחד מהאדריכלים שמתעסק בבריכות להצטרף.

<דוד סיבור: הוא הצטרף, הוא היה המום מהנושאים שהועלו שם.

<דוד סיבור: אמרתי לו: תישאר, למחרת מתחילה אליפות עולם ותראה תחרות.

<דוד סיבור: איך אפשר לתכנן בריכות בלי לראות תחרות?

<דוד סיבור: הוא נסע לבקר את אחיו ולא נשאר במקום.

<דוד סיבור: לכן, כל ההתנהלות פגומה מיסודה וצריך לעשות סוף לזה, עדי.

<דוד סיבור: אני חושב שבידכם.

עדי קול: אני מאוד מקווה.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: אני יכולה לייצג את הנכים בעצמי, אבל אני חושבת שאני אעשה את זה פחות טוב ולכן ביקשתי מחנוך להגיע.

עדי קול: קודם כל, תודה שהגעת.

עדי קול: כיוון שנח רם לא נמצא כאן אני מבקשת שתציג את הגישה שלך ואחר כך ניתן לאחרים.

עדי קול: כולם ידברו, לאט, לאט.

עדי קול: אולי, חוץ מהלוביסטים.

<רותי פילץ-בורשטיין: הם לא לוביסטים, יועצים משפטיים של המכון.

עדי קול: זו שאלה, הסרט הכתום אומר אחרת.

עדי קול: את עושה ככה ואני אסביר.

עדי קול: אין לי שום דבר נגד לוביסטים.

<אמיר שרף: שוב, אנחנו לא לוביסטים, אנחנו יועצים משפטיים של המכון.

<אמיר שרף: יכול להיות שלפי ההגדרה אנחנו שדלנים.

עדי קול: נכון.

עדי קול: כיוון שאני מתעסקת עם חוק השדלנות אני מכירה את ההגדרה היטב.

עדי קול: כיוון שנמצאים פה אנשים אני מצפה שתייצגו את עצמכם, אתם לא צריכים מישהו שידבר בשמכם.

עדי קול: אתם אנשים מבוגרים.

עדי קול: אם היו פה ילדים אולי הייתי צריכה מישהו שידבר בשמם, אבל אני מבקשת שאתם תציגו את הדברים.

<חנוך בודין: לי קוראים חנוך בודין.

<חנוך בודין: אני כבר לא שוחה היום אבל הייתי שחיין פאראלימפי במשך למעלה מעשרים שנה.

<חנוך בודין: השתתפתי שש פעמים במשחקים פאראלימפיים, משחקים אולימפיים במקביל.

עדי קול: אני חייבת להגיד שגם ב"הישרדות", ולכן העוזרות שלי פה מתרגשות.

<חנוך בודין: באמת הייתי בעשרות מתקנים בכל רחבי העולם.

<חנוך בודין: קשה לי לדבר על עבר כי אני חושב שאם היו עושים עבודה רצינית אז אנחנו, השחיינים הבכירים של מדינת ישראל, היינו חלק ממנה.

<חנוך בודין: אף אחד לא דיבר איתנו.

<חנוך בודין: אני לא מתפלא שנח רם לא פה.

<חנוך בודין: אחד המאבקים הכי גדולים שאנחנו, השחיינים, פעם ניהלנו נעשה על מנת לשמר את מקום העבודה של נח רם שהוא אחד האנשים הכי טובים שהגיעו אי-פעם לשחיית הנכים.

<חנוך בודין: הוא פוטר מסיבות מוזרות.

<חנוך בודין: אנחנו נאבקנו מאבק מאוד רציני והחזרנו אותו, הצלחנו להחזיר אותו.

<חנוך בודין: אני חושב שההאשמה היא גם בנו כי גם אנחנו, הגורמים שמנהלים את ספורט הנכים, לא יודעים להתנהל, לא יודעים לעבוד, לא יודעים לשמור על מעמדם, לא יודעים להיות מספיק חזקים, לצערי.

<חנוך בודין: זה בנפשנו גם ואנחנו נפגעים מזה.

<חנוך בודין: אני שונא להסתכל על העבר ואני אגיד את זה בקצרה.

<חנוך בודין: זה באמת היה, באמת.

<חנוך בודין: יש כל כך הרבה בריכות בעולם שנעשו עם כל כך הרבה כבוד לנכים.

<חנוך בודין: למדינת ישראל אין כבוד לנכים, אין כבוד, פשוט כך.

<חנוך בודין: נכה צריך להסתדר בעצמו.

<חנוך בודין: בעל מוגבלות צריך להגיע לכל מקום, ולא משנה בן כמה הוא ולא משנה מה הסיבה שלו, לא משנה אם הוא נכה צה"ל, אם הוא נכה ביטוח לאומי, זה לא משנה בכלל.

<חנוך בודין: הוא צריך שתהיה מעלית, הדלת צריכה להיות רחבה.

<חנוך בודין: הוא צריך ללכת לשירותים לבד.

<חנוך בודין: גם אם יש לו מלווה הדלת צריכה להיפתח מאליה, העיוורון שלו לא צריך להשפיע על היכולת שלו להתנהל.

<חנוך בודין: יש המון המון דברים שזה באמת בנגיעה קטנה.

<חנוך בודין: עד היום אני מעורב ומסתובב בכל הבריכות בעולם.

<חנוך בודין: מאוד קל לראות את הכבוד שנותנים בעולם לנכים.

<חנוך בודין: זה צד אחד וזה עבר וזה חבל.

<חנוך בודין: לגבי המחירים של הבריכות - אני לא יוכל להגיד לכם.

<חנוך בודין: אבל בית-הלוחם, למשל, עולה הרבה יותר.

<חנוך בודין: לא לוקחים לנו כסף, אבל משלמים באיברים.

<חנוך בודין: זה לא מומלץ.

<חנוך בודין: הבריכה בבית-הלוחם היא אחת הטובות שיש.

<חנוך בודין: להסתכל על עתיד - אני לא יודע מה אפשר לעשות באמת.

<חנוך בודין: אבל אני חושב שאם יש כבוד עצמי לנו כציבור, כבני אדם, ואני לא מדבר על הנכים, אז אנחנו צריכים לכבד קודם כל את עצמנו בזה שאנחנו ניתן הזדמנות שווה לבעלי מוגבלויות, וזה החלק שלי שהוא הכי חשוב, להתנהל בתוך בריכה לאומית.

<חנוך בודין: יש בריכות פשוטות בכל העולם שהכבוד שם לנכים הוא הרבה יותר גדול.

<חנוך בודין: זה בנפשנו מבחינת האנשים ומבחינת מדינה.

<חנוך בודין: בעל המוגבלות, ולא משנה מי הוא, הוא יכול להיות שכן שלנו, יכול להיות אבא שלנו, הוא יכול להיות הבן שלנו, צריך להיכנס ולזה צריך לדאוג.

<חנוך בודין: לדעתי, לא משנה פה שום עלות.

<חנוך בודין: צריכה להיות מעלית ואני לא יודע איך באמת.

<חנוך בודין: צריך דרכי גישה, שירותים - כל הדברים האלה חובה עליהם להתקיים.

<חנוך בודין: בריכה לאומית זה תפקידה.

<חנוך בודין: כך אני רואה את הדברים.

<חנוך בודין: אני מאוד מצטער שבאמת - - -

<דוד מלכא: מר בודין, מעלית לאן?

עדי קול: דוד, תודה רבה שהגעת.

עדי קול: שנית, זכות דיבור רק אני נותנת.

עדי קול: לא להפריע.

עדי קול: אתם כולכם תקבלו.

עדי קול: אנחנו שמשרד הספורט הגיע, אבל בזמנו.

<חנוך בודין: מעלית - אם יש אזורים בבריכה שצריך להגיע אליהם אז כל אחד צריך להגיע אליהם.

<חנוך בודין: אם יש עלייה למעלה אז צריך להגיע, אין מה לעשות.

<חנוך בודין: זאת עובדה.

<שמואל חיימוביץ: בנו פיר והוא חסום מכל צדדיו ואי-אפשר לראות אותו בכלל.

<חנוך בודין: זה לאו דווקא נכים שמגיעים עם כיסאות גלגלים, זה גם צופים.

<חנוך בודין: זאת ההסתכלות שלי.

<חנוך בודין: אני לא אכנס לכל בעיות מדינת ישראל.

עדי קול: יש כמה.

<חנוך בודין: ללא ספק פה צריך לבדוק מבקר מדינה, בלי שום ספק הוא צריך להיכנס פה לדברים האלה וחבל שהוא לא נכנס לזה קודם.

<חנוך בודין: אבל אם אנחנו מסתכלים על עתיד אני לא יודע איך אפשר לפתור את זה, אבל אני חושב שמה שצריך לצאת מהוועדה הזאת, מבחינתי האישית, ולשם כך אני הוזמנתי, זה ללא ספק קריאה שהדברים האלה יתוקנו ויתוקנו בעדיפות ראשונה.

<חנוך בודין: תודה.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: הזמנו שחיינים כי אני חושבת שצריך לתת לאנשים שהם חווים.

עדי קול: גם מאמנים זה חשובים, שחיינים נמצאים בבריכה ואני חושבת שהכי חשוב לשאול אותם ולשמוע מהם איך הם מרגישים.

עדי קול: אניה, בבקשה.

<אניה גוסטומלסקי: אני אניה גוסטומלסקי ולמי שקורא עיתון באמת מהסוף מהתחלה אולי מוכר לו השם.

<אניה גוסטומלסקי: אני שחיינית אולימפית.

<אניה גוסטומלסקי: הייתי בשתי אולימפיאדות וגם היום אני עדיין מתחרה ברמה ארצית ואפילו השתתפתי במכביה.

<אניה גוסטומלסקי: חיכיתי כל כך לשחות בבריכה חדשה ונראה לי שזו אחת הסיבות שלא פרשתי עד היום, אני בת 32.

<אניה גוסטומלסקי: בנוסף לזה, אני גם מנהלת של אגודה היום הכי חזקה בארץ הפועל דולפין-נתניה ואני אביע דעתי תחת שני הכובעים.

<אניה גוסטומלסקי: בכובע הראשון בתור שחיינית אני אתחיל מהטוב.

<אניה גוסטומלסקי: הבריכה היא מאוד מאוד מרשימה ויזואלית אבל היא גם מאוד מהירה.

<אניה גוסטומלסקי: למעשה, פעם ראשונה יש לנו בישראל בריכה שהיא מצמצמת את הפערים שיש בחו"ל.

<אניה גוסטומלסקי: עד עכשיו שחינו בבריכה הישנה בווינגייט, כל אליפויות ישראל היו שם.

<אניה גוסטומלסקי: הרמה של הבריכה הזאת היא הרבה יותר נמוכה מהבריכות בעולם.

<אניה גוסטומלסקי: הפעם באמת גם במכביה וגם באליפות ישראל היו תוצאות מאוד מאוד מרשימות והרבה שחיינים שהיו בנבחרות באליפות עולם ובאוניברסיאדה חזרו ושיפרו את התוצאות שלהם בבריכה החדשה.

עדי קול: פעם כאשר אמרתי למישהו שיש בריכות מהירות הוא שאל מה זה ולא הצלחתי להסביר.

עדי קול: הוא שאל: זה כנראה יותר קצר קצת, קצת.

עדי קול: לא, זה לא קצר.

עדי קול: זה פשוט מהיר.

<אניה גוסטומלסקי: השאלה הזאת עלתה.

<אניה גוסטומלסקי: אני הבנתי שביקשו למדוד אותה כי באמת חשבו שהיא קצרה.

<אניה גוסטומלסקי: יש משמעות לעומק.

<אניה גוסטומלסקי: סוכו אמר שהעומק לא תקני, אבל מבחינתי 2.75 זה הרבה יותר מה-1.20 מטר שהיה בבריכה הישנה בווינגייט וזה מאוד משפיע על התוצאות.

<אניה גוסטומלסקי: כמובן שהכשלים עליהם דיבר בוקי, אם זה השעון שאין בשני הצדדים, התנאים לאימון הם מאוד מאוד קשים.

<אניה גוסטומלסקי: לי בתור שחיינית מאוד מפריע נושא המקלחות.

<אניה גוסטומלסקי: בגדול יש שני חדרי מקלחות לבנים ושניים לנשים, אבל אחד סגור אז זה משאיר לנו רק אחד.

<אניה גוסטומלסקי: אחד זה נכים, אבל פתוח אחד.

<אניה גוסטומלסקי: יש שם ארבעה דושים מקולקלים.

<אניה גוסטומלסקי: זאת אומרת, אין את הראש דוש, יש פשוט צינור צבאי כזה ויש רק ארבע מקלחות.

<אניה גוסטומלסקי: הפועל דולפין נתניה, ואני לפעמים מצטרפת לאימון, אנחנו 70 שחיינים שמסיימים את האימון באותו הזמן ויש נגיד 60 בנים ו-40- - -

עדי קול: כמה ילדים מגיעים לאליפות ישראל עד גיל 14 והורים ומשפחות?

עדי קול: כמה אנשים מגיעים לתחרות?

סימון דוידסון: כ-600 שחיינים סך הכול.

עדי קול: נראה לי שארבע מקלחות שבורות מתאים בול.

<אניה גוסטומלסקי: אני מדברת ברמת האימון.

<אניה גוסטומלסקי: אנחנו 70 שחיינים מגיל 11 ועד גיל 32 ואנחנו מצטופפים במלתחות שהן רק עם ארבעה דושים והחלל נורא נורא קטן.

<אניה גוסטומלסקי: אני מניחה שכשתכננו את זה בנו על המקלחות הגדולות שיש בבריכה הישנה אבל כבר ביום שישי האחרון, אפילו שהיה מזג אוויר נעים, האוויר כל כך קר בחוץ כי החלל כנראה גדול ובלתי אפשרי אולי לחמם את זה שעד שנגיע למקלחות הרחוקות אנחנו פשוט נהפוך לקרחונים.

<אניה גוסטומלסקי: זה משהו שבאמת מאוד מאוד מקשה.

<אניה גוסטומלסקי: כמובן שנושא המיזוג.

<אניה גוסטומלסקי: במכביה עוד היה בסדר, אבל שבועיים אחר כך זה כבר היה באמת עד לרמה של להתעלף מהחום.

<אניה גוסטומלסקי: אני מאוד מאוד מקווה שיהיה לזה פתרון.

<אניה גוסטומלסקי: בכובע של מנהלת אגודה - הנושא הכספי הוא קריטי כאן.

<אניה גוסטומלסקי: אנחנו קבוצה מאוד מאוד גדולה.

<אניה גוסטומלסקי: כמו שאמרתי, אנחנו 70 שחיינים.

<אניה גוסטומלסקי: אנחנו שוחים על מספר מסלולים נורא נורא מצומצם בגלל העלויות הגבוהות.

<אניה גוסטומלסקי: אנחנו משתדלים לא לעבור את העשרה מסלולים.

<אניה גוסטומלסקי: בממוצע זה יוצא שבע במסלול.

<אניה גוסטומלסקי: בריכה קצרה זה צפוף וזה כבר תנאים לא טובים, זה כבר התחלה לא טובה.

<אניה גוסטומלסקי: העלויות של זה הן מאוד מאוד גבוהות.

<אניה גוסטומלסקי: אנחנו מגיעים למשהו כמו 70,000 שקל לפני כמובן ההנחה של נתניה לחודש.

<אניה גוסטומלסקי: זה יוצא 770,000 שקל בשנה.

<אניה גוסטומלסקי: זה פשוט תקציב שהוא לא הגיוני לאף אגודה, גם לאגודה הכי חזקה בארץ.

<אניה גוסטומלסקי: זה פשוט לא הגיוני.

<אניה גוסטומלסקי: מה שקורה פה הוא שאנחנו כל הזמן צריכים להעלות את התשלומים החודשיים של השחיינים.

<אניה גוסטומלסקי: השחיינים כבר מגיעים למצב שהם אומרים: אנחנו לא יכולים לשלם כאלה סכומים גבוהים בחודש והם פשוט עוזבים ואז אנחנו מאבדים הרבה שחיינים כי הם עולים חדשים והם לא יכולים להרשות לעצמם 600 שקלים ומעלה בחודש על אימונים.

<אניה גוסטומלסקי: אני לא מבינה בזה, אבל אם המדינה יכולה איכשהו לעזור בזה.

<אניה גוסטומלסקי: אני חושבת שברגע שהמחירים ירדו גם שחיינים מחו"ל ירצו להגיע ואז הבריכה לא תהיה פיל לבן.

<אניה גוסטומלסקי: היא תהיה מאוד מאוד פעילה, והשעות בבריכה יתמלאו.

עדי קול: סימון, בקצרה.

עדי קול: תציג עצמך לפרוטוקול.

סימון דוידסון: אני סימון דוידסון.

סימון דוידסון: אני מתעסק היום בכל מיני עסקים, בעיקר בריכות שחייה, מועדוני ספורט, קאנטרי קלאבים.

סימון דוידסון: אני יושב-ראש הפועל דולפין נתניה, אגודת השחייה כמו שציינה אניה.

סימון דוידסון: אני עושה את זה כמובן בהתנדבות, מהלב ומכיסי.

סימון דוידסון: אני מפסיק לעשות את זה כי אין כסף.

סימון דוידסון: קודם כל, אני אציין את העזרה הגדולה של רותי ושל איציק ושל מכון וינגייט.

סימון דוידסון: אי-אפשר רק לזרוק חול ולהגיד שהם לא בסדר.

סימון דוידסון: אני חושב ששמו את מכון וינגייט ואת רותי בפינה שצריכים פשוט לראות מה קרה בעבר.

סימון דוידסון: כל מה שקרה בעבר, לפני עשר שנים, התוצאות פשוט נראות היום.

סימון דוידסון: הגיעו למצב שלא היה כסף להגברה ואם לא המלחמה המטורפת של נועם צבי יושב-ראש איגוד השחייה אז גם הגברה לא היתה.

סימון דוידסון: כמובן מזגן אין ויש הרבה דברים שחסרים אבל פשוט אין כסף.

סימון דוידסון: הטוטו סגר את הבנק ופשוט אי-אפשר היה להשלים את הדברים האלה.

סימון דוידסון: אני הייתי בוועדת ההיגוי של הבריכה ושמעתי את הדברים האלה מקרוב.

סימון דוידסון: צר לי שהגענו למצב הזה, אבל אני חושב שחבל שראשי הטוטו לא נמצאים פה כדי לשמוע.

עדי קול: יש פה.

סימון דוידסון: יואל נמצא פה והוא יעביר.

סימון דוידסון: אני גם מכיר את הדעות של כולם וכולם רוצים וכולם רוצים לעשות טוב, אבל חייבים עוד כסף כדי לסיים את זה.

עדי קול: מנקודת מבטך, למה הבריכה עלתה כל כך- - -?

סימון דוידסון: אני לא הייתי מצוי בפרטים.

סימון דוידסון: בשנה האחרונה הייתי בוועדה הזאת ואני יודע שכולם מאוד רצו, במיוחד מכון וינגייט ויושב-ראש איגוד השחייה וכולם נלחמו על הפירורים האחרונים כדי שתהיה מכביה.

סימון דוידסון: אז היתה מכביה ויש הגברה אבל המון דברים חסרים.

סימון דוידסון: ישבתי בטקס הפתיחה של הבריכה וישבו מאחוריי אורי שפר ועוד כמה חברים ופשוט הזיעו.

סימון דוידסון: אני שמעתי אותם אומרים: חברים, אנחנו לא יכולים לשבת פה.

סימון דוידסון: אנשים הזיעו, היו רטובים ממים, ברחו מהבריכה.

סימון דוידסון: אי-אפשר לעשות דבר כזה בלי מזגן, פשוט אי-אפשר.

סימון דוידסון: זו נקודה אחת.

סימון דוידסון: שוב, אני רוצה לציין.

סימון דוידסון: אני ראיתי את איציק בכל המלחמות שהוא עשה ואת רותי - עשו כל מה שאפשר.

סימון דוידסון: אנחנו צריכים לחפור הרבה הרבה אחורה איך הגיעו למצב הזה שזה באמת עלה כל כך הרבה לדבר שהוא לא מוגמר.

סימון דוידסון: הדבר השני שאני רוצה לומר אותו, והוא הכי כואב לי, אני חושב שאני האדם היחידי שיכול לשים את זה על השולחן.

סימון דוידסון: אף אחד לא עושה פה למען הספורט בהתנדבות מה שמעט מאוד אנשים בספורט הישראלי עושים ואני אחד מהם.

סימון דוידסון: אניה ציינה 70 שחיינים, זה לא 70.

סימון דוידסון: זה מאות ילדים.

סימון דוידסון: 70 השחיינים זה הצמרת שמתאמנים בווינגייט כי אי-אפשר להביא את כולם.

סימון דוידסון: הטירוף הזה של 230 שקל לשעת אימון למסלול הוא לא משהו שדומה למקומות אחרים בעולם ואני יודע מה קורה בעולם.

סימון דוידסון: שתבינו, אימון אחד עולה קרוב ל-2,000 שקל לקבוצה של 15 - 20 שחיינים, כ-2,000 שקלים.

סימון דוידסון: אנחנו ביקשנו עכשיו להשכיר את הבריכה ליום תחרות.

סימון דוידסון: זה עולה 14,000 שקל ליום תחרות, יום אחד.

סימון דוידסון: מי יכול לקיים תחרות?

סימון דוידסון: מי יכול להתאמן?

סימון דוידסון: זה פשוט דברים לא הגיוניים שאי-אפשר לעמוד בהם אז בשביל מה בנו את הבריכה הזו?

סימון דוידסון: בשביל מה?

סימון דוידסון: בואו נוריד את המים, נשים שם סקטים.

סימון דוידסון: פעם היו עושים סקטבורד על רמפות כאלה.

סימון דוידסון: המדינה חייבת להתעורר ולהבין שצריך לעזור במימון הבריכה הזאת.

סימון דוידסון: למכון וינגייט אין כסף לשלם משכורות, איך הם יחזיקו את הבריכה הזאת?

סימון דוידסון: מאיפה?

סימון דוידסון: המכון צריך לקבל כסף כדי להחזיק את הבריכה הזאת ולא עם ראש דוש שבורים אלא שהכול יהיה פיקס.

סימון דוידסון: אנחנו מדינה מתוקנת.

סימון דוידסון: לכל מקום שתלכו בעולם, ואני מזמין אתכם לראות בריכות בעולם, המדינה מחזיקה את הבריכות כדי שהספורטאים יוכלו להתאמן.

סימון דוידסון: אם הספורטאים לא יוכלו להתאמן לא יהיה ספורט במדינה ואנחנו נהיה כמו מדינה עולם רביעי.

סימון דוידסון: הספורט הוא שר החוץ הטוב ביותר שלנו.

סימון דוידסון: עכשיו חזרה משלחת מדובאי, נועם היה שם, עם שחקנים שזכו במדליות.

סימון דוידסון: דגל לבן, דגל ישראל - זה לא משנה.

סימון דוידסון: שחיינים זכו במדליות, שחיינים ייצגו את מדינת ישראל.

סימון דוידסון: אם לא יהיה להם איפה לשחות אנחנו לא נגיע גם לשם.

סימון דוידסון: אני מאוד מבקש מהמדינה, ועדי, את הנציגה שלנו.

עדי קול: לא, גם דוד מלכא.

סימון דוידסון: יואל יבוא עוד מעט, הוא שלח לי עכשיו אס.

סימון דוידסון: אם.

סימון דוידסון: אס כי אני משגע אותו.

סימון דוידסון: המדינה צריכה להתעורר ולהבין שמכון וינגייט צריך את העזרה הזאת כדי להחזיק את המתקן הזה, עם מסלול למטה, עם מסלול למעלה, עם קיר כזה, עם קיר אחר - זה לא משנה, העיקר שאפשר יהיה להתאמן.

סימון דוידסון: אם אנחנו והפנימייה לא יתאמנו שם אז אפשר לסגור את הבריכה, להוריד את המים ולהגיד תודה רבה.

סימון דוידסון: אני מקווה שזה יקרה מתישהו, תודה רבה.

עדי קול: תודה.

עדי קול: נועם, יושב-ראש איגוד השחייה.

עדי קול: בביקורי היתה שמועה לא מבוססת שהאיגודים לא נכנסים למשרדים שם כי יש בעיית קרינה מלמטה.

עדי קול: אני גם אשמח שגם הדבר הזה לא קיים כי זה מטריד.

עדי קול: נועם, בבקשה.

<נעם צבי: באנו פה לדון בתלונות בנושא הבריכה וגם אני אתייחס לבעיות שהיו לאורך כל התהליך של ההקמה וגם לבעיות שיש היום.

<נעם צבי: אבל אני דווקא רוצה להתחיל מזה שלא יהיה שום ספק שיש לנו פה בריכה אחת מהכי מהירות בעולם בגלל שהיא נבנתה ותוכננה לפי כל התקנים הכי מתקדמים שיש, ויש לנו בריכה שלטעמי היא אחת מהיפות באירופה.

<נעם צבי: הבריכה הזאת הולכת לארח בעוד חצי שנה את אליפות מדינות הים התיכון וב-2015 אנחנו מאוד מאוד מקווים שתהיה פה אליפות אירופה לבריכות קצרות.

<נעם צבי: זו אליפות שמשודרת בכל אירופה, ביורוספורט, ארבעה ימים ברציפות.

עדי קול: גם בשביל השידור והאירוח הזה נדרשה השלמה כספית שאני רוצה לשמוע אם היא הסתיימה הבעיה או לא הסתיימה וגם מי מממן אותה.

<נעם צבי: המפעל הכי ענק שאנחנו יכולים להביא לישראל בנושא שחייה בגלל סטנדרטים של קהל ואחרים זה הכי גדול.

<נעם צבי: אנחנו מאוד מקווים לעשות את זה, אנחנו בדיאלוג עם מינהל הספורט.

<נעם צבי: צריכים חצי מיליון יורו בשביל להביא מפעל כזה לישראל.

<נעם צבי: אנחנו מאוד מקווים שהכסף הזה יאותר וב-2015 יהיה פה אירוע שאני חושב שבכל הענפים האישיים זה בכלל האירוע הכי גדול אי-פעם.

עדי קול: צריכים גם לדאוג למיזוג כדי שיהיו תחרויות, לא?

<נעם צבי: אני אתייחס לזה.

<נעם צבי: אני כרגע רוצה להגיד מה טוב פה ומה שטוב שהמתקן הזה בנוי וערוך לארח תחרות מהסוג הזה.

<נעם צבי: ב-2016 הולך להיות פה הגביע העולמי בשחייה אומנותית כי הבריכה הזאת היא מאה אחוז לפי כל התקנים FINA לשחייה אומנותית.

<נעם צבי: בניגוד למה ששמענו פה, כל מה שצריך לפי FINA זה ריבוע בגודל מסוים שהוא 3 מטרים עומק, ויש לנו את הדבר הזה.

<נעם צבי: הנושא הזה סודר, בסופו של יום, ותהיה פה, אתם תראו.

<נעם צבי: הגביע העולמי בשחייה אומנותית זה שוב אירוע ענק, וב-2017 תהיה פה אליפות אירופה לנוער עם 500 שחיינים מ-48 מדינות שזה הממוצע שמגיעים לאירועים האלה.

<נעם צבי: הולכים להיות פה אדירים וענקיים שלא יכולנו לחלום עליהם והבריכה הזאת תיתן את התשובה כך שבשורה האחרונה המטרה המרכזית של מתקן בין-לאומי ברמה הכי גבוהה יש לנו.

עדי קול: איך יתארחו כל השחיינים האלה בארבע מקלחות שבורות?

<רותי פילץ-בורשטיין: כנראה שנתקן אותם עד אז.

עדי קול: אני מאוד מקווה.

<יצחק גזית: עובדתית זה לא נכון שיש רק ארבע.

<יצחק גזית: עובדות, אני שומע פה המון דברים שעובדתית הם פשוט מטעים ולא נכונים.

<רותי פילץ-בורשטיין: אין להם שום קשר למציאות.

עדי קול: כשנעם יסיים לדבר ניתן לכם להגיב.

<נעם צבי: ההתחלה של כל נושא הבריכה הלאומית היה ביוזמה של איגוד השחייה משנת 2001 שחייב להיות מתקן כזה וזה העתיד של השחייה הישראלית.

<נעם צבי: הכנו אז חוברת יפה והפצנו ורצנו, אבל זה לא היה יכול לצאת לדרך עד שמועצת ההימורים לא החליטה על תוכנית עשור שבמסגרתה אחד הנושאים היה הקמת מתקן לאומי לשחייה.

<נעם צבי: חלק מהתוכנית הכוללת הזאת היה שבמקום שבו תהיה הבריכה הזאת צריך להיות מטצ'ינג של הרשות המקומית, צריך להיות 50% מהרשות המקומית.

<נעם צבי: לכן, כל הפניות שנעשו, ואיגוד השחייה עבד בנושא הזה יום ולילה, לתל-אביב ולחיפה ולירושלים ולרעננה וכל מקום אפשרי, אף רשות מקומית לא העמידה את המטצ'ינג של 50%, ולכן הכול נפל.

<נעם צבי: מה שנשאר בסוף זה מכון וינגייט שבנה קונסטרוקציה כזאת ואחרת ומועצת ההימורים אישרה להם את התוכנית.

עדי קול: אני רוצה להבין.

עדי קול: קונסטרוקציה - כמה כסף מכון וינגייט התחייב לתת?

<נעם צבי: אני לא נכנס לזה, אני רק מציין את הקטע של המעורבות של איגוד השחייה שבסוף הודיעו לנו שהמקום היחידי שהמועצה מוכנה לאשר זה במכון וינגייט ואנחנו אמרנו אז שיהיה במתקן וינגייט.

<נעם צבי: המתקן הזה מאוד חשוב ואני לא מתחרט לשנייה אחת שהמתקן הזה קיים ואנחנו כבר מביאים את כל מה שאנחנו מביאים לארץ.

<רותי פילץ-בורשטיין: עדי, את תקבלי על זה תשובות.

עדי קול: אני רק מסמנת כוכביות.

עדי קול: נעם הוא פוליטיקאי מצוין והוא מתחיל עם הדברים הטובים.

עדי קול: מטצ'ינג- איזה מטצ'ינג מכון וינגייט נתן?

עדי קול: באיזה אופן?

עדי קול: האם המטצ'ינג הזה ניתן במלואו?

עדי קול: אני מסמנת כוכבית לשאלות אחר כך.

<נעם צבי: הדבר שאיגוד השחייה ביקש מההתחלה, ואני טוען שזה שורש הרע של הדברים שקרו עד היום וגם שורש הרע של מה שקורה היום, זה שאנחנו אמרנו: תביאו מומחה, תביאו חברה, שבנו מתקנים כאלה בעולם ושהם יובילו את המערכת.

<נעם צבי: הרי איגוד השחייה עצמו לא בונה בריכות ואני לא מפקח על בריכות ואני גם לא עושה מבצעי בילוש מה עשו ומה לא עשו אלא אני סומך על זה שיש גורם בין-לאומי ברמה גבוהה שעשה את זה והוא מוביל את הפרויקט.

עדי קול: והיה גורם כזה?

<נעם צבי: לנו אמרו שיש.

<נעם צבי: גילינו באיזשהו שלב שאין.

<נעם צבי: אני גם יכול לספר מתי גילינו את זה, כשיום אחד הסתבר לנו שאת קרקעית הבריכה בנו עקום והחליטו - מישהו - לעשות שיפוע שמתחיל מ-2.75 בדפנות ויורד למטה ל-3 מטר.

<נעם צבי: כיוון שראשית איגוד השחייה דרש שכל הבריכה תהיה 3 מטר, נקודה, ומישהו בכל זאת החליט לעשות את זה בניגוד למה שהאיגוד דרש - - -

<ברוך צ'יש: מי זה המישהו?

<נעם צבי: אני לא יודע, אני לא יודע.

<נעם צבי: בנוסף, אני מודיע, אין בריכה אולימפית אחת כזאת בעולם עם רצפה עקומה, אין.

<נעם צבי: זה האקזמפלר היחידי בעולם, מה שעשו פה במכון וינגייט.

<נעם צבי: ואז אני באתי ושאלתי: חבר'ה, תגידו לי מי המומחה שמלווה פה את הפרויקט הזה כי אני רוצה להבין ממנו למה הוא עשה אצלנו את האקזמפלר הזה.

<נעם צבי: הסתבר אז שאין כזה.

<נעם צבי: הנימוקים שקיבלתי שמישהו רצה שכאשר מרוקנים את המים כמו באמבטיה שפשוט המים יצאו צ'יק צ'ק למטה והוא לא הבין שבריכה של 4,000 קוב שהמים האלה עם החומרים ועם החימום והכול זה 100,000 שקל, אף אחד לא מרוקן את הבריכה הזאת אף פעם.

<נעם צבי: מי מרוקן מים וצריך בשביל זה לעשות שיפועים בבריכה?

<נעם צבי: הבנתי שמי שחשב על זה לא בא מהתחום של הבריכות מהסוג הזה ומהמתקנים האלה, הוא בא ממקומות אחרים.

<נעם צבי: ואז באתי ואמרתי: רבותי, תביאו עכשיו ומיד אדם מומחה לנושאים האלה שילווה את התהליך.

<נעם צבי: כשראיתי שזה לא קורא דרשתי פגישה עם מועצת ההימורים כי הם המממנים של התהליך.

<נעם צבי: היתה פגישה אצלם והם זימנו פגישה נוספת בינואר 2012 יחד עם אנשי מכון וינגייט, ובסיכום, ויש לי פה את הפרוטוקול של אותה פגישה, כתוב שעל המכון להביא מומחה בין-לאומי.

<נעם צבי: אני יכול להקריא בדיוק את ההחלטה מהפרוטוקול של מועצת ההימורים האומרת: סיכום והחלטות - שכירת שירותים של מומחה לבריכות בפן התכנוני האדריכלי אשר יבדוק את המצב בבריכה כיום אל מול התכנון, - - - בדיקה פונקציונלית והיבטים שונים וכו' וכו'.

<נעם צבי: אבל זה לא קרה.

<נעם צבי: לא עשו ולא הביאו.

עדי קול: אז לא מומחה מקצועי לבנייה בריכות ולא מומחה מקצועי שיכול להחליט איך בונים בריכה אולימפית שתתאים ל-, נכון?

<נעם צבי: אני כרגע מדבר על שלב הבנייה.

<נעם צבי: אני אומר, בשלב הזה לא הביאו את הבן-אדם ואני חושב שגם זה גרם לכל מיני סרבולים בתהליכים.

<נעם צבי: אבל בסופו של יום את אותה בעיה שהיתה עם השיפוע שמנע מצב של הריבוע של 3 מטר פתרו, הגביהו את הבריכה.

<נעם צבי: עלה כסף, אבל פתרו את הנושא הזה והיום מהבחינה הזאת הבריכה תקינה.

עדי קול: שאלתי בהתחלה איך הגענו מ-40 מיליון ל-90 מיליון ואני פשוט מבינה שלא היה תכנון הולם ולכן היו טעויות שצריך היה לתקן שעלו הרבה כסף.

עדי קול: אני שמה את זה על השולחן.

<רותי פילץ-בורשטיין: מעולם לא היה 40 מיליון.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל עוד פעם, תנו לנו את רשות הדיבור ונגיב על 90% מהדברים.

עדי קול: בסדר גמור.

<נעם צבי: מה שחסר היום, מבחינתנו, זה קודם כל מקומות ישיבה, 500 מקומות ישיבה שהכול מוכן וערוך.

<נעם צבי: נדמה לי שזה סדר גודל של 200,000 שקל שמשום מה דווקא בזה חוסכים ונושא המיזוג.

<נעם צבי: גם אם לא יפתרו את המיזוג כולו אז לפחות תחליפים ברמת אוורור ראויה.

<נעם צבי: זה דברים שיכולים להגיע למיליון שקל ואותם צריכים לעשות וזה בדחיפות העליונה.

<נעם צבי: עם זה אנחנו יכולים להתקדם קדימה.

<נעם צבי: אני רוצה להגיד שהדברים שאני בא ואני אומר פה זה לא שחיכיתי עד היום.

<נעם צבי: אני כבר עייף מלחזור עליהם.

<נעם צבי: רותי ואחרים כבר שומעים אותי וגם הם כבר מתעייפים כי מכירים בעל-פה את כל מה שאני אומר.

<נעם צבי: באתי ואמרתי ואמרתי ואמרתי וכשלא עזר פניתי לוועדת ביקורת של מכון וינגייט ובוועדת ביקורת עשרה אימיילים, עשרים אימיילים, עוד מכתב, עוד מכתב ועוד מכתב.

<נעם צבי: הם בסוף מצאו שכמעט הכול בסדר והעבירו את זה לחבר הנאמנים של המכון בדיווח שלהם.

<נעם צבי: אני קמתי לפני כל חבר הנאמנים ואמרתי: רבותי, זה לא ועדת ביקורת, זה ועדת טיוח.

<נעם צבי: אני מבקש לדחות את ההמלצות שלהם.

<נעם צבי: מה שקורה עם הבריכה זה הרבה מאוד מחדלים.

<נעם צבי: אתם לא יכולים לקבל את מה שהם אומרים, ופה אחד אישרו את הדוח של ועדת הביקורת.

<נעם צבי: כמובן פחות או יותר התעלמו מהדברים שאמרתי שם.

<נעם צבי: אם אני מגיע לבעיה המרכזית, לטעמי, כיום ולעתיד הבריכה, גם היום, ואני שוב וחזרתי את זה המון פעמים, אני משעמם את עצמי, צריכים להביא מישהו שניהל בריכה כזאת בעולם ולשים אותו לשלושה חודשים, לחצי שנה, לשנה.

<נעם צבי: יכול להיות שזה יעלה חצי מיליון, שיעלה מיליון, אבל שהוא ייתן את ההנחיות, שהוא יבנה את ספר הבריכה, שהוא יגיד מה צריך לעשות, איך מתחזקים בריכה שעלתה 90 מיליון שקל ולא תיראה בעוד שלוש שנים כבריכה שצריכה שיפוץ חדש.

<נעם צבי: מישהו ברמה צריך לבוא ולעשות את זה.

<נעם צבי: אי-אפשר לקחת את מנהל הבריכה הקיים שגם הוא בתפקיד אולי שנה-שנתיים - הקיים, אני מתכוון של הבריכה הישנה - ולהגיד לו: בוא בהזדמנות, קח גם את החדשה.

<נעם צבי: תנהל את העסק שלך.

<נעם צבי: זה לא עובד כך.

<נעם צבי: הדברים שאנחנו שומעים פה על ברזים שבורים, על רצפות מלוכלכות, על ניקיון שהוא לא ניקיון, בכלל לא מתחזקים את המקום ברמה הראויה למקום הזה.

<נעם צבי: זה לא נכון, ולכן קודם כל צריך להביא את הבן-אדם.

<נעם צבי: אחרי זה צריך לראות מה התקציב שהסיפור הזה עולה.

<נעם צבי: אני טוען שהמדינה צריכה להעביר 2.5 מיליון שקל, זה פחות או יותר התחשיבים שאנחנו עשינו, כדי שהמתקן הזה יתוחזק כראוי.

<נעם צבי: אם כל נושא האחזקה יפעל כמו שצריך גם העלויות לאגודות ולאיגודים יהיו סבירים ויאפשרו את השימוש בבריכה.

עדי קול: אניה, חוץ מהפועל דולפין נתניה איזה עוד אגודות מתאמנות?

<אניה גוסטומלסקי: אני חושבת שהרצלייה מגיעים, לא באופן קבוע.

<אניה גוסטומלסקי: מגיעות אגודות אחת לשבוע, פעמיים בשבוע.

<ברוך צ'יש: כפר-סבא, בית ברל, פעם בשבוע.

<אניה גוסטומלסקי: אלו אגודות שיש להן בריכות בבית, לנו אין בריכה בבית.

<אניה גוסטומלסקי: זו בריכת הבית שלנו.

<אניה גוסטומלסקי: אבל עדיין לא ראיתי נבחרות מחו"ל, חוץ מאלה שאנחנו מביאים בשבוע הבא.

סימון דוידסון: מגיעים איטלקים לבריכה השבוע.

עדי קול: נבחרת ישראל בכדור מים, אני יודעת שיש דבר כזה, היה פעם לפחות, שחייה צורנית, מתאמנים שם בבריכות?

<אניה גוסטומלסקי: כדור מים ראיתי בבריכה הישנה, בבריכה החדשה לא.

<נעם צבי: שחייה אומנותית לא יכולים להתאמן שם כי הם לא יכולים לשלם את המחירים.

עדי קול: וכדור מים?

<נעם צבי: כדור מים אני לא מתעסק.

עדי קול: הם מאוד יכולים לשלם כי כידוע זה ספורט מאוד רווחי.

<ברוך צ'יש: יש להם נציגות בכנסת.

עדי קול: אני רוצה לעשות הקדמה ואני אתן לך לדבר, בבקשה.

עדי קול: אני יודעת שהנושא מחולק לשני חלקים: אחד היסטורי, איך הדבר נוצר, איך תוכנן, מי ליווה את זה, מי היה צריך לבקר את זה, מי השתתף בתהליך, והנושא של מה שקורה עכשיו.

עדי קול: התחלתי את זה ואמרתי שאני לא רוצה שנתקטנן האם יש ארבעה ראשי מקלחות או שיש רק חמישה או שיש רק אחד.

עדי קול: בסופו של דבר יש סיטואציה.

עדי קול: השחיינים אומרים, לא מתווכחים עם שחיינים.

עדי קול: אין לאניה שום סיבה לבוא ולהגיד שלא טוב לה, שיש לה בעיות בבריכה הזאת.

עדי קול: אין שום סיבה, שום אינטרס.

עדי קול: בתור מי שכבר רצה בבגד ים בחורף מבריכה לבריכה, זה לא הגיוני.

עדי קול: אם אנחנו חושבים שאנחנו רוצים ליצור פה איזשהו ספורט עם עתיד, עם מערכת שתביא הישגים, אחרי זה אחרי כל אולימפיאדה כתוב: השחיינים הישראלים לא הציגו תוצאות ב-, למרות שהם משיגים תוצאות נפלאות.

עדי קול: צריך לבנות תשתית, ואתם הראשונים שיודעים את זה, כדי שאפשר יהיה להתאמן.

עדי קול: אם שחיינים לא יכולים להרשות לעצמם להתאמן בבריכה הם לא יהיו שחיינים.

עדי קול: אם שחיינים מתאמנים והם יהיו חולים, לא יהיו שחיינים.

עדי קול: אם המערכת כולה מתוסכלת מהסיטואציה הזאת הספורט הישראלי ימשיך לדשדש.

עדי קול: אני רוצה, בבקשה, לחלק לשניים.

עדי קול: אני חושבת שאחר כך אבקש מנציג ההימורים בספורט לדבר בתור המממנים.

<יהושע גורא: אני ביקשתי רשות דיבור.

עדי קול: אתה תקבל, יש פשוט הרבה אנשים שרוצים.

עדי קול: נכון, ביקשת ואחרי רותי אני אתן לך.

עדי קול: אם כך, גם היסטורית איך הדברים קרו, איך נבנתה בריכה בלי נציגות של יועץ בין-לאומי, איך קרה שהתקציב גדל.

עדי קול: אז זה לא היה 42 מיליון, את יודעת מה?

עדי קול: אני מוכנה להגיד שזה היה 60, עדיין אנחנו ב-90.

עדי קול: איך נתגלו התקלות בדרך?

עדי קול: אני אספר לכם סיפור ששמעתי במסגרת הבדיקות שלי לגבי הבריכה.

עדי קול: שחיין ישראלי שהתאמן בחו"ל והתקשרו אליו ושאלו אותו אם הוא מוכן לצלם את הרצפה של הבריכה שבה הוא מתאמן בטקסס כדי שייראו איך בונים רצפות של בריכות כי לא יודעים איך עושים את זה בארץ.

עדי קול: באמת, אני לא חושבת ששמעתי אי-פעם סיפור כזה, איך מבקשים ממישהו לצלם את תחתית הבריכה כדי שנדע איך בונים בריכות בארץ.

עדי קול: חלם, אבל לא עד כדי כך.

עדי קול: בבקשה.

<רותי פילץ-בורשטיין: תודה רבה.

<רותי פילץ-בורשטיין: שמי ד"ר רותי פילץ-בורשטיין, אני מנכ"לית מכון וינגייט.

<רותי פילץ-בורשטיין: ראשית, אני מתחברת לראייה שלך שמה שחשוב כרגע זה ההסתכלות קדימה יותר מהחפירות אחורה.

<רותי פילץ-בורשטיין: קצת חרה לי שהרבה מאוד נושאים שהוצגו כאן מטעם הפונים כשאלות לדיון הצגת אותם כעובדות, אבל אני אנסה לתקן איפה שאפשר.

<רותי פילץ-בורשטיין: כן כמה משפטי רקע.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני קיבלתי את הבריכה כירושה או מתנה - תלוי איך רוצים להסתכל על זה.

<ברוך צ'יש: או כעול.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, אני לא אומרת עול.

<רותי פילץ-בורשטיין: בסוף במבחן התוצאה יש מתקן מרשים שאני חושבת שהוא גם יישומי ואפשר לעשות את התיקונים הנדרשים.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל בכל זאת טיפה על הרקע.

<רותי פילץ-בורשטיין: צריך לזכור שכשהתמודדו, כמו שנעם אמר, התמודדו מספר מקומות על הנושא הזה של מתקן לאומי לשחייה.

<רותי פילץ-בורשטיין: מה שמכון וינגייט הציע זה בעצם מערכת של תשתיות תומכות שהן מאוד חשובות.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, השטח עצמו.

<רותי פילץ-בורשטיין: שנית, בריכות לצידם.

<רותי פילץ-בורשטיין: עוד שתי בריכות: אחת של 50 ושל 25 שזה בעצם בריכות אימונים וחימום, ובית הנבחרות ושירותי רפואה ומתקני כושר וכל הדברים - אם הם לא היו, מן הסתם רעננה או כל מקום אחר היה צריך להתקין אותם ולהקים אותם.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה שווה כסף של הרבה עשרות מיליונים.

<רותי פילץ-בורשטיין: אולי זאת היתה הלגיטימציה או הרציונל למה הוחלט בסופו של דבר, מעבר לזה שכמו שנעם אמר - - -

עדי קול: רק שאני אבין עובדתית, זה המטצ'ינג שדיברו עליו?

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, לא.

<רותי פילץ-בורשטיין: תיכף אענה על המטצ'ינג.

<רותי פילץ-בורשטיין: יכול להיות שזה מה שהכריע בסופו של דבר את הכף להחליט למקם את זה במכון וינגייט ולא בכל מקום אחר.

<רותי פילץ-בורשטיין: מבחינה המטצ'ינג - לא התכוונתי כרגע להגיב על זה אבל אם כבר העלית, המועצה להסדר הימורים, ויואל בוודאי יציג, בדרך כלל עובדת עם הרשויות המקומיות על מטצ'ינג.

<רותי פילץ-בורשטיין: מכון וינגייט מעולם לא נתפס כרשות מקומית ובפרויקטים קודמים שהמועצה להסדר הימורים תמכה, באולם נתניה ורבים אחרים במכון וינגייט בשנים האחרונות, אף פעם וינגייט לא השתתף במימון, לא מטצ'ינג, לא 10% ולא שום דבר.

<רותי פילץ-בורשטיין: המתקן הזה הוא פעם ראשונה שנדרש מווינגייט לשים כסף, לא מטצ'ינג.

<רותי פילץ-בורשטיין: מה שנדרש מווינגייט לשים בזמנו זה 3 מיליון דולר וזה בשנים שהדולר היה כ-5 שקלים או קרוב ל-5 שקלים שזה קרוב ל-15 מיליון שקל.

<רותי פילץ-בורשטיין: בפועל מה שמכון וינגייט שם זה 18 מיליון שקל, מתוכם 10 מיליון שקל היו גיוס תרומות שהמכון הצליח לגייס, ועוד 8 מיליון שקל מתקציב שוטף שהתנהל לאורך השנים.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה בעצם בכסף אמיתי מעבר לשווה כסף של מה שאמרתי השטחים, המתקנים וכו' שמכון וינגייט שם לצורך העניין הזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: טיפה על ההתנהלות ואיך הכול היה.

<רותי פילץ-בורשטיין: כמו שנעם תיאר את ההתחלה, את הרעיון וכו', נקבע צוות של יועצים שזה קשור גם לאדריכלות וגם לקונסטרוקציה וגם למערכות וכו' וכו' ומשרד פיקוח שלצערי הרב לא נמצא כאן כרגע, משרד קידן, שהם היו הניהול הפרויקט והפיקוח ההנדסי שכל מה שהתנהל בפרויקט עד היום בעצם, ומונתה ועדת היגוי.

<רותי פילץ-בורשטיין: ועדת ההיגוי פעלה במרבית הזמן.

<רותי פילץ-בורשטיין: באמצע היתה לה איזושהי הפסקה אבל היא ליוותה את הפרויקט מהתחלה וחודשה הפעילות שלה לפני שנה וחצי בערך, אני לא זוכרת בדיוק.

<רותי פילץ-בורשטיין: בוועדת ההיגוי היו נציגים של מכון וינגייט, של משרד הספורט, של איגוד השחייה, של איגוד כדור מים.

<רותי פילץ-בורשטיין: של ספורט הנכים, של עיריית נתניה ושל השחיינים מיקי חליקה - - -

עדי קול: דיברו שיואב ברוק היה הנציג.

עדי קול: מיקי חליקה רק התמנה בסוף ויואב ברוק לא היה באף ישיבה.

<רותי פילץ-בורשטיין: נכון.

<רותי פילץ-בורשטיין: הם החליפו אחד את השני, זה הכול.

עדי קול: בדקתי את זה.

עדי קול: יואב ברוק לא נכח באף ישיבה של ועדת ההיגוי.

<רותי פילץ-בורשטיין: ומיקי חליקה נכנס לתפקיד - - - ומיקי הקפיד להגיע.

עדי קול: לפני שנה וחצי.

<יצחק גזית: קודם כל, עובדתית זה לא נכון כי הייתי נוכח כשהוא היה.

<יצחק גזית: הוא זומן לכל הישיבות, הוא לא בא לכולן.

עדי קול: בסדר, אני רק אומרת שוב לא היה שחיין ומיקי חליקה אמר לי שהוא פשוט הצטרף בשנה וחצי האחרונות - -

<רותי פילץ-בורשטיין: נכון, כשחידשנו את - - -

עדי קול: - -כשהבריכה כבר נבנתה, אז איך השחיינים יוכלו לתת את האינפוט שלהם?

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל עדי את יודעת שמכון וינגייט יכול לזמן את האנשים, הוא לא יכול לחייב לא את יואב ברוק ולא אף אחד אחר להגיע.

עדי קול: אבל הוא יכול לבנות בריכה מבלי שהשחקנים יהיו חלק מוועדת היגוי?

עדי קול: אני באמת שואלת את השאלה הזאת.

עדי קול: אפשר לבנות בריכה מבלי ששחקנים ייתנו את האינפוט?

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל הם היו חלק מוועדת ההיגוי.

עדי קול: אבל הם לא מגיעים.

עדי קול: השאלה היא למי האחריות.

עדי קול: בסופו של דבר נגיע תיכף לנושא הנכויות.

עדי קול: הבניין, נכון, הבניין לא עונה להגדרה החוקית של בניין קיים וחלק מהדרישות החוקיות הוא לא חייב היה.

עדי קול: האם זה מספק את מכון וינגייט להגיד: החוק השתנה ב-2008, הבריכה נבנתה קודם ולכן אנחנו צריכים לעמוד בתקן?

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, לא - - -

עדי קול: הרי אנחנו יודעים שיש תקן.

עדי קול: האם זה מה שאתם רוצים להגיד בסופו של דבר?

עדי קול: זה חלק מהתשובות שקיבלתי.

<שמואל חיימוביץ: מי כתב אפיון לבריכה?

<שמואל חיימוביץ: זה הבסיס להכול.

<רותי פילץ-בורשטיין: עדי, את גם שואלת וגם עונה.

עדי קול: זה מדהים כמה כוח יש לי כחברת כנסת.

<שמואל חיימוביץ: מי כתב אפיון?

<שמואל חיימוביץ: באפיון צריך להיות כתוב הכול.

<רותי פילץ-בורשטיין: חיכיתי בסבלנות, הקשבתי לכל מה שכולם דיברו ואני חושבת שמן הראוי שאגיב.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, בהתחלה עבדנו כמובן לפי פרוגרמה שהוגשה על-ידי האיגוד שמתבססת על FINA.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה ששלפו כאן

<רותי פילץ-בורשטיין: תוכנית ואמרו שאף אחד לא קרא את התקנות של FINA, אני ראיתי איך נעם מתפתל בכיסא אז גם אני מתפתלת בכיסא.

<נעם צבי: אני לא התפתלתי, אני סתם צחקתי.

<רותי פילץ-בורשטיין: בסדר.

עדי קול: סמנטיקה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אין דבר כזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: כמובן ש-FINA היה התנ"ך בכל התכנון הזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: היה בתחילת הדרך יועץ מאנגליה שליווה את המשרד.

<רותי פילץ-בורשטיין: סיים את תפקידו באיזשהו שלב.

<רותי פילץ-בורשטיין: בינואר 2012, מה שנעם אמר, אנחנו הזמנו לארץ אדריכל בשם פוז'ול שהוא מספרד והוא ראש - - -

עדי קול: אם היינו בבית-משפט אז המשפט שלך הקודם של "סיים את תפקידו באיזשהו שלב" לא היה מתקבל, כי מה זאת אומרת יועץ?

עדי קול: היה?

עדי קול: למה הוא הלך?

עדי קול: מה קרה?

<רותי פילץ-בורשטיין: הוא היה בחלק שתכננו.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא יודעת לענות לך, אני אומרת שאני לא יודעת לענות לך.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל הוא היה בשלב הראשוני של התכנון.

<רותי פילץ-בורשטיין: הגיע פוז'ול שהוא מטעם FINA, יושב-ראש, היועץ של ועדת מתקנים שלהם, או איך שזה נקרא.

<רותי פילץ-בורשטיין: הוא הגיע למכון, הוא נפגש גם עם אנשי המכון, גם עם אנשי האיגוד, גם עם האדריכלים, בדק את כל מה שהיה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אגב, הנושא של הרצפה - הוא הציע לנו את הפתרון כדי שתתאפשר גם שחייה צורנית.

עדי קול: למה לא חשבו על זה קודם?

עדי קול: למה היה צריך להביא מישהו שיתקן את הבריכה החדשה שנבנתה?

עדי קול: אני באמת לא יכולה להבין את זה.

עדי קול: האם השחייה הצורנית נוצרה רק בשנים האלה ואז הבינו את התנאים?

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, לא.

<רותי פילץ-בורשטיין: לפעמים את צריכה להגיב למצב קיים, למזער נזקים.

עדי קול: אני מבינה, לכן אני אומרת שוב ועדת חקירה, התחלתי עם זה.

עדי קול: איך יכול להיות שנבנתה בריכה ואז פתאום הבנו שרגע, יש כאן בעיה?

עדי קול: דיברתם על תקנים.

עדי קול: יש לנו מרכז מחקר - - -

<משה עצמון: למה את לא נותנת למנכ"לית וינגייט לגמור את דבריה?

<משה עצמון: את לא הפסקת אף אחד אחר.

עדי קול: קודם כל, כי מותר לי, אני מצטערת.

<משה עצמון: יכול להיות שמותר לך, אבל יפה זה לא.

עדי קול: מרכז המחקר והמידע שלנו דיבר על תקן נוסף של International Paralympic Committee שמדבר על התקן לבריכות שמשמשות לתחרות פאראולימפיות.

עדי קול: אני אשמח אם תתייחסו לזה גם.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל היה לנו גם נציג של התאחדות הנכים בוועדת ההיגוי.

<רותי פילץ-בורשטיין: ד"ר רון בולוטין היה ואיש מקצועי ומכיר את הנושא ומכיר את התחום וליווה אותנו אז זה לנושא אחד.

<רותי פילץ-בורשטיין: צוות של המכון עם האדריכלים יצא גם לאירופה לפני שהתחילו לבנות.

<רותי פילץ-בורשטיין: יצא לאירופה באמת כדי לעשות סבב של בריכות, למד, הקיש מזה, הסיק מזה מסקנות ובאמת בהתאם עשו גם שינויים מבחינת תכנון הבריכה.

<ברוך צ'יש: אנשי שחייה היו בסיור הזה?

<רותי פילץ-בורשטיין: אנשי שחייה היו בסיור?

<קריאה: לא.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא חושבת.

<רותי פילץ-בורשטיין: אדריכלים, אנשי תכנון ואנשי מכון וינגייט היו בסיור.

<דוד סיבור: איך אפשר בלי שחייה?

<דוד סיבור: אני לא מבין.

<רותי פילץ-בורשטיין: כנראה שאפשר.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה לגבי ההיסטוריה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני רוצה לדבר קצת על הנושא של נגישות נכים.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, אני רוצה להצטרף במידה מסוימת למה שאמר חנוך.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני חושבת שהמודעות לתרבות נגישות נכים, אם היא בסדר או לא בסדר, היא לא רק אופיינית למתקן כזה או אחר.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה איזושהי תרבות בכלל ואולי יש פה קוריוז של הדבר.

<רותי פילץ-בורשטיין: כן תיקנו, ואני אשמח לעבור איתכם סעיף סעיף מכל מה שהופנה אלינו בשני מכתבים שונים: אחד מסוף יולי, אחד ממחצית אוקטובר.

<רותי פילץ-בורשטיין: אנחנו טיפלנו בכל הדברים.

<רותי פילץ-בורשטיין: יש עוד שני דברים שמטופלים בימים אלה.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה לגבי נגישות נכים.

<רותי פילץ-בורשטיין: יש לנו גם פה תמונות.

<רותי פילץ-בורשטיין: אנחנו נשמח להעביר את זה אלייך ואל מי שתראי לנכון כך שהנושאים תוקנו וטופלו.

עדי קול: אני מבדילה בין שני סוגים: נגישות נכים באופן כללי והתאמה של הבריכה לתחרות פאראולימפית בעיניי זה שני דברים.

<אבי לרמן: על זה לא מדברים פה ואולי כדאי שתדעי על מה את אומרת.

עדי קול: אוקיי, מיד אתן לך לדבר ותוכל להגיד.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני אשמח לעבור סעיף סעיף ושנעשה את זה.

עדי קול: לא, לא.

עדי קול: מן הסתם זה לא יהיה הדיון האחרון שלנו.

עדי קול: אני גם רוצה שאנחנו נתקדם.

<רותי פילץ-בורשטיין: אין בעיה.

<רותי פילץ-בורשטיין: נושא שלישי שחשוב לי לדבר עליו והוא עלה פה וזה נושא עלויות תפעול.

<רותי פילץ-בורשטיין: קשה מאוד לקרוא למתקן כזה בריכה לאומית כשבאמת מבחינת ההקמה שלה היא היתה לאומית כי זה כספי הטוטו ברובם, ובנושא התפעול להסתכל על זה כאילו מכון וינגייט.

<רותי פילץ-בורשטיין: עלויות התפעול והתחזוקה, ונועם צודק וכל מי שדיבר פה, היא צריכה להיות מתוחזקת ברמה הגבוהה ביותר שאפשר.

<רותי פילץ-בורשטיין: והיום, אין מה לעשות, מכון וינגייט אין לו את המשאבים לתפעל אותה ברמה הזאת.

עדי קול: בחוזה המקורי שנכתב מולכם מי לקח על עצמו את עלויות התחזוקה?

<רותי פילץ-בורשטיין: מכון וינגייט.

עדי קול: והיום אתם אומרים: טעינו, לא ידענו?

עדי קול: אני רק רוצה להבין.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני אומרת אמיתית - - -

<ישראל אבן זהב: שאין כסף.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא שאין כסף.

<רותי פילץ-בורשטיין: ההבנה מה עולה לתחזק מתקן כזה שונה לחלוטין לחלוטין ממה שיש היום ואנחנו מתפעלים בריכות לאורך הרבה מאוד שנים.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה באמת מתקן ברמה בין-לאומית, ואמר את זה גם נעם, וטרח להגיד את זה גם בדברי הפתיחה של הבריכה.

<רותי פילץ-בורשטיין: כדי להחזיק את זה בסטנדרט הזה אם היא לאומית אז שתהיה בכספי לאום.

עדי קול: אם היה מלווה את בניית הבריכה מההתחלה יועץ מקצועי שיש לו ניסיון בניהול קומפלקסים כאלה, האם היה ניתן להעריך את עלויות התחזוקה כדי שלא תיקחו על עצמכם מחויבות כזאת שהיא גדולה?

<רותי פילץ-בורשטיין: ראשית, יכול להיות שכן.

<רותי פילץ-בורשטיין: פה אני מתחברת דווקא למה שאמרו.

<רותי פילץ-בורשטיין: יכול להיות שעכשיו אם זה יוגדר באמת אמיתית כמתקן לאומי, לא חצי היריון, אמיתית כמתקן לאומי והמדינה תיקח על עצמה את הנושא הזה ואז אפשר יהיה להביא מישהו כמו שנעם אמר לשלושה חודשים אפילו לחנוך צוות ולדאוג לכל הסטנדרטים הבין-לאומיים שהיינו רוצים שכך זה יהיה ולתחזק את זה ברמה הזאת.

<רותי פילץ-בורשטיין: מכון וינגייט מכספיו נכון להיום ולארבעים השנים האחרונות לא מסוגל לעשות דבר כזה.

<קריאה: והבאות.

<רותי פילץ-בורשטיין: הבאות - אני לא יודעת.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני לא נביא.

עדי קול: לא מסוגל ובכל זאת חתם על הסכם שבו הוא התקשר עם הטוטו או לפחות בא ואמר:

עדי קול: אני לוקח על עצמי את הדבר הזה.

<קריאה: אני לא הטוטו.

עדי קול: אני יודעת שלא.

עדי קול: אני סתם ימין ושמאל.

עדי קול: אני עושה מעליך.

<רותי פילץ-בורשטיין: עדי, אני אומרת באמת.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני מניחה שמה שהיה ברקע זה שלקחו עלויות בריכה שאנחנו מכירים ועשו לזה איזשהו אקסטרפולציה לפי השטח.

<רותי פילץ-בורשטיין: בפועל הדרישות לניקיון ולכוח-אדם, לאנרגיה, לכל הדברים שבאמת מצריך מתקן כזה, ואנחנו עושים מאמצים רבים להתייעל, הם לא היו ברקע, מצטערת.

עדי קול: רותי, אני יודעת שלא היית שם, אני יודעת שלא היית המנכ"לית.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, אני לא מנסה ל- - -

עדי קול: אני לא נולדתי היום והכנסת זה לא התפקיד הראשון שלי.

עדי קול: כדי לבנות פרויקט צריך לעשות הערכת עלויות והעלויות כוללת גם את זה.

עדי קול: מי עשה?

<דוד מלכא: שמי דודו מלכא, אני סגן ראש מינהל הספורט.

<דוד מלכא: אין בידי את הנתונים אבל אנחנו עשינו איזושהי בדיקה או שהתגלה לפנינו מישהו שעשה או בדיקה או מחקר או סקר.

<דוד מלכא: כמעט כל המתקנים בסדר גודל כזה והגדולים יש טעויות גדולות בהערכה של הבנייה.

<דוד מלכא: זה לא מוצדק, אבל זה ידוע שמכוונים לסכום מסוים, לעיתים מגיעים לפי 2 ולפי 2 ויותר.

<דוד מלכא: אני לא יכול להגיד לך שאנחנו נמציא את הפתרון, אבל בוודאי כשאנחנו מדברים על חוסר ניסיון, כפי שעכשיו מסתבר לנו, אז ברור שהטעות היתה צפויה ולא אגיד שזה מוצדק.

<ברוך צ'יש: מי טעה?

<דוד מלכא: שוב, זה בכל העולם.

<דוד מלכא: לא מצליחים להגיע לכך.

<דוד מלכא: לכן, לבוא ולומר למה וינגייט או למה הטוטו לא צפה את עלות הבריכה מראש?

<דוד מלכא: הייתי דירקטור במקרה - - -

עדי קול: דוד, אני חושבת שנתת את התשובה בעצמך במה שאמרת עכשיו.

עדי קול: כיוון שיודעים שכמעט בכל פרויקט בנייה יש טעויות - - -

<דוד מלכא: היום, לא לפני עשר שנים.

עדי קול: כל קבלן יגיד לך שבכל פרויקט בנייה יש טעויות ולוקחים איזשהו אחוז טעות.

עדי קול: אמרו פה 20%?

עדי קול: 20% טעות, ועדיין אנחנו מדברים על עלויות בנייה.

עדי קול: כשאני מדברת על עלות אחזקה אני מבינה שווינגייט לא יכולים לעמוד בזה וזה ברור לי שהם לא יכולים לעמוד בזה.

עדי קול: אני גם יודעת שמשרד הספורט אמר באי-אלו סיטואציות שהוא ייקח את עלויות האחזקה.

עדי קול: אנחנו מחכים לאירוע החגיגי בסוף הדיון שתגיד את זה.

<דוד מלכא: אני אתייחס לזה.

עדי קול: אין פה אשמים בחדר, עזבו.

עדי קול: מישהו צריך לבדוק איך הדבר הזה נעשה כדי שטעויות כאלה לא יישנו, לא יכול להיות דבר כזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: עוד משפט אחד על העלויות.

עדי קול: גם של הקבוצות, בבקשה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני אגיד גם על זה.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, לגבי עלויות הבנייה - המתחם הזה הוא בהיקף של 15,000 מטר מרובע.

<רותי פילץ-בורשטיין: אם תחלקי את העלות אז העלות בפועל של מה שזה עלה זה 6,000 שקל למטר.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה הרבה מתחת למה שמוערכות עלויות של מתקן כזה אמיתית בפועל.

<רותי פילץ-בורשטיין: עלויות של מתקן כזה הן בערך 10,000 שקל למטר מרובע.

עדי קול: את סותרת עכשיו את ההערה של דוד, וחבל.

עדי קול: אתם פוגעים אחד בשני בטענות.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, זה לא נכון כי מסתכלים על מה היה התקציב ומסתכלים על מה שקרה ואומרים: איך גלשתם?

<רותי פילץ-בורשטיין: לא איך גלשנו, איך מלכתחילה.

עדי קול: עכשיו העלויות האלה, הדרישה מהקבוצות.

<רותי פילץ-בורשטיין: אתמול פגשתי בבריכה את ד"ר ליאוניד קאופמן שהוא המאמן הלאומי כידוע שחזר מהתחרויות לאחרונה.

<רותי פילץ-בורשטיין: נלהב מהמתקן שהם חזרו ממנו.

<רותי פילץ-בורשטיין: איציק שאל אותו כמה זה עלה - 100 מיליון דולר.

עדי קול: אנחנו מאוד קרוב, אנחנו נגיע לאט לאט.

<רותי פילץ-בורשטיין: את יודעת מה?

<רותי פילץ-בורשטיין: אם כן אז אני דואגת למיזוג אוויר.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל אם את נשארת בתקציב הנוכחי אז כנראה שלא יהיה מיזוג, אבל גם לזה יש פתרונות חליפיים.

<רותי פילץ-בורשטיין: ייאמר לזכות נעם שמהיום שאני מכירה אותו בתפקידי הוא היה האיש בשער שהטיף לזה שצריכים 2.5 מיליון שקל לתחזוקה ושהם צריכים לבוא מהמדינה.

<רותי פילץ-בורשטיין: ההערכות שלנו היו אחרות בשלבים הראשונים לפחות.

<רותי פילץ-בורשטיין: ואז יהיה אפשר לתת לדולפין נתניה ולכל מיש באמת מגיע לו מחירים נורמאליים וכולל האיגוד.

<רותי פילץ-בורשטיין: היום - - - לא יכול לסבסד את זה.

עדי קול: אני רק רוצה שני דברים שונים: האחד, קדימה.

עדי קול: אני חושבת שהבנו את הסוגיה לגבי תחזוקה והאחריות - וינגייט לא יכולים.

עדי קול: לגבי פתרון הבעיות הנקודתיות - אנחנו לא פרטנו ואנחנו תיכף נפרט.

עדי קול: אני לא בטוחה שנספיק לפרט את כולן ולכן לדעתי נעשה דיון נוסף.

עדי קול: אבל מי אמור לשלם את זה?

עדי קול: שעון העצר, התיקונים הקטנים שעכשיו יגרמו לאנשים להיות מסוגלים להתאמן.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, אני לא יודעת באיזה יום ובאיזה שעה הגעת לבריכה וחבל שלא סיפרת לי שאת באה.

<רותי פילץ-בורשטיין: הייתי שמחה לארח אותך וללוות אותך.

עדי קול: זה מה שלמדתי פה.

עדי קול: כשאני מספרת אז תמיד הדברים נראים יפה יותר.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, בוחן פתע, זה בסדר.

<רותי פילץ-בורשטיין: יש לי פה רשימה של כל האגודות שמתאמנות בבריכה החדשה ואני אשמח להקריא אותן.

<רותי פילץ-בורשטיין: כולם מכירים את כולם אז אני לא יודעת איך אמרתם שזה פיל לבן.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה ממש לא פיל לבן ומי שמבקש היום עוד שעות כרגע לחדשה, ללאומית, אין לנו שעות עודפות, וחשוב לדעת את זה.

עדי קול: ושעות הבוקר, בתי-ספר?

<רותי פילץ-בורשטיין: בתי-ספר לא מגיעים.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה גם משהו שאמרו כאן.

<רותי פילץ-בורשטיין: הבריכה הזאת היא לשחיינים, היא לא לקהילה בגלל שביטלנו את הרצפה המתרוממת ובדיוק מהנסיבות שנעם הציג ושבקטע מסוים אמרו: לא עושים גם וגם, זה יפריע לצד המקצועי, ולכן זה בוטל בהנחיה של המועצה להסדר הימורים בספורט.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה לא בריכה לקהילה, זה בריכה למקצוענים.

<רותי פילץ-בורשטיין: לקהילה יש בריכה אחרת צמודה לזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: בעיות - שעוני עצר.

<רותי פילץ-בורשטיין: מחר עד הצהריים שני שעוני העצר יהיו במכון וינגייט בבריכה ויותקנו.

עדי קול: אני אבוא לבדוק.

עדי קול: אניה תגיד לי, היא תדווח.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני אשמח.

<רותי פילץ-בורשטיין: אניה, מחר אחרי שתים-עשרה מסודר.

<רותי פילץ-בורשטיין: מתקן הורדה למים הותקן, הופעל, נוסה, הכול קיים.

עדי קול: מתי?

<רותי פילץ-בורשטיין: לפני שבוע בערך.

עדי קול: אני שמחה מאוד.

עדי קול: חבל שאנחנו צריכים לעשות דיון בכנסת בשביל שיהיה דבר כזה.

<אמיר שרף: זו לא הסיבה להתקנה של זה.

עדי קול: כנראה שאנחנו אף פעם לא נדע כי אנחנו לא נבדוק.

<אמיר שרף: לא, הסיבה היא שהדברים האלה היו מתוכננים ונבנו ולא בגלל הפנייה שקיבלנו מהוועדה.

עדי קול: ולכן גם לא ניסיתם לבטל את ישיבת הוועדה.

<אמיר שרף: אנחנו פנינו וביקשנו לקבל את התלונות שמהוות בסיס לדיון הזה ולא קיבלנו שום דבר.

<אמיר שרף: פנינו עוד פעם ולא קיבלנו.

<אמיר שרף: אני חושב שזה בסיסי כדי שנוכל להתכונן בצורה רצינית לקבל את החומר.

עדי קול: הכללים הם אחרים.

<רותי פילץ-בורשטיין: כל נושא פתיחת הדלתות שהזכירו כאן, כל מגיפי דלת - אני יודעת אפילו לדקלם שזה צריך להיות עד 2.2 ניוטון.

<שמואל חיימוביץ: קילו.

<רותי פילץ-בורשטיין: אז הכול בסדר, זה הוסר.

<רותי פילץ-בורשטיין: יש פה גם צילומים של זה כדי להראות שגם זה בוצע.

<שמואל חיימוביץ: בוצע או שיחליפו את המנגנון הקיים?

<שמואל חיימוביץ: אפשר היה להגיע לזה באמצעות המנגנונים הקיימים או צריך להחליף אותם?

<רותי פילץ-בורשטיין: ניסו והורידו.

עדי קול: רמפה לאדנים.

<רותי פילץ-בורשטיין: רמפה לאדנים זה נושא בעייתי.

<רותי פילץ-בורשטיין: אם איציק רוצה להרחיב על זה אז תסביר.

עדי קול: אפשר לקיים תחרות פאראולימפית בלי רמפה לזה?

<רותי פילץ-בורשטיין: כן, כן.

<רותי פילץ-בורשטיין: בהחלט כן.

<ישראל אבן זהב: המלתחות נגישות שם בכלל?

<רותי פילץ-בורשטיין: המלתחות נגישות, השירותים נגישים.

<ישראל אבן זהב: גם לקהל?

<רותי פילץ-בורשטיין: כן.

<רותי פילץ-בורשטיין: יש לנו היום שבעה מתוך השמונה תאי שירותים שהם נגישים לנכים והם על-פי התקן.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני רוצה רק לסבר את האוזן יחסית מה קורה למתקנים אחרים.

<רותי פילץ-בורשטיין: למשל, באצטדיון בחיפה שמכיל 30,000 צופים יש 15 תאים.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה 1 ל-2,000 איש.

<רותי פילץ-בורשטיין: בנתניה - - -

עדי קול: אני מצטערת, לא להשוות בבקשה בין הצורך של אנשים ללכת לשירותים במשחק כדורגל לבין בריכה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל הפרופורציות.

<רותי פילץ-בורשטיין: לנו יש 1 ל-150 - - -

<משה עצמון: מה הקשר?

<משה עצמון: מה, שחיינים עושים יותר פיפי?

<קריאות: כן, כן.

עדי קול: אתה רוצה שתישאר לך זכות?

עדי קול: אז כדאי שלא תתפרץ.

עדי קול: מה עם הקולר?

<רותי פילץ-בורשטיין: קולר בטיפול, יותקן.

עדי קול: מתי?

עדי קול: אחת הבעיות שהיתה בווינגייט שתמיד היה קולר אחד בקצה בפינה.

עדי קול: אני חושבת שאם בונים מתקן גדול כזה ראוי שיהיה יותר מקולר אחד.

עדי קול: כמה קולרים ומתי?

<רותי פילץ-בורשטיין: ראשית, יש שם במתחם.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא ממש בתוך הבריכה אבל במתחם יש עוד שני קולרים במרחק 50 מטר.

<רותי פילץ-בורשטיין: שנית, בכל התחרויות אנחנו מביאים מתקני מים לתחרויות.

<רותי פילץ-בורשטיין: שלישית, קולר קבוע יותקן בשבועיים הקרובים.

עדי קול: שניים.

<רותי פילץ-בורשטיין: למה צריך שניים?

עדי קול: אחד מכל צד.

עדי קול: יש לכם אלף אנשים שאמורים להגיע לכאן לתחרויות שחייה.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, עדי בתחרויות אנחנו מביאים מתקני מים קרים.

<רותי פילץ-בורשטיין: לא קשור, לא קשור לדיון בוועדה.

<רותי פילץ-בורשטיין: יושב פה סימון וכולם יודעים.

<רותי פילץ-בורשטיין: היו מתקני מים.

עדי קול: אבל למה?

עדי קול: אני באמת שואלת, למה?

עדי קול: יש בריכה ענקית, 50 מטר.

עדי קול: שחיינים צריכים לשתות לפני שהם עולים למשחה, אחרי.

עדי קול: יש שני צדדים.

עדי קול: אני לא מבינה את זה.

עדי קול: קולר.

עדי קול: אני אומרת, שני קולרים.

<קריאה: אז תוסיפי קולר.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה באמת נהיה חנות מכולת, אבל - - -

עדי קול: זה הפך להיות נקודתי ואני לא רוצה כי אני רוצה - - -

<רותי פילץ-בורשטיין: אם זו הדרישה למרות שבתחרויות - - -

עדי קול: אני רוצה שיהיו יותר דרישות כי אלה הדרישות שאני יכולה להגיד בשליפה ואני לא מבינה בזה כלום.

עדי קול: שוב אני חוזרת לשאלה, איפה האנשים שמבינים בזה?

עדי קול: אף אחד פה, ותסלחו לי, אני לא יודעת אם יש פה אדריכלים, אף אחד כאן לא בונה בריכות אולימפיות מקצועי?

עדי קול: נכון?

עדי קול: אין פה אף אחד בחדר הזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: כנראה שאת צודקת.

עדי קול: אז באמת השאלה על מה אנחנו מדברים?

עדי קול: שחיינים, מאמנים, מנהלים, עסקנים, ספורטאים, אף אחד לא יודע איך עושים את זה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אנחנו מדברים על ההערות שהובאו אלינו בשני - - -

עדי קול: הערה לגבי ההערות האלה.

עדי קול: אחת הטכניקות של המדינה הזאת היא שולחן עגול.

עדי קול: אני לא אוהבת אותה, אבל אני בסופו של דבר לא יכולה לעלות על כל הנקודות אחת לאחת, ובטח שלא בדיון הזה.

עדי קול: אני רשמתי את אוסף הדברים.

עדי קול: נעם דיבר על היציעים.

עדי קול: עוד לא דיברנו בכלל על המיזוג.

עדי קול: הבנתי גם שלא תוכנן מקום לשעון אלקטרוני ועכשיו הוא תלוי, כן על בלימה, לא בלימה.

<רותי פילץ-בורשטיין: מי אמר דבר כזה?

עדי קול: אני שמעתי אלפי הערות ואני לא יודעת מה נכון ומה לא.

<רותי פילץ-בורשטיין: נשמח לעזור לך, באמת.

עדי קול: לכל אחד יש אינטרסים כאלה ואחרים ואני רוצה לצאת מפה עם התחייבות שאתם יושבים אחד עם השני ומגיעים להסכמה עד שאתם אומרים שהבריכה הזאת מוכנה, שחיינים, שחיינים נכים, שחיינים מקצועיים, מאמני שחייה והארגונים עד שאנחנו מגיעים למצב שהבריכה תהיה מסוגלת להכיל תחרויות ואימונים של שחיינים מקצועיים.

עדי קול: את אמרת: זאת הבריכה.

עדי קול: ייעודה לאפשר לשחיינים מקצועיים להתאמן.

<רותי פילץ-בורשטיין: לחלוטין.

עדי קול: אני רוצה שלדיון תשבו כולם ותראו איך אתם מיישרים את בעיות השחיינים עם הבעיות שלכם ותבואו אליי ותגידו לי: זה פתרנו, זה לא.

עדי קול: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לכל פריט, אני רוצה לדעת שהשחיינים והמאמנים יכולים לבוא ולהגיד לי.

<ברוך צ'יש: גם נכים, גם כדור מים וגם - - -

עדי קול: יבואו ויגידו: תשמעו, זה מה שחסר.

עדי קול: תגידי לי בסוף זה אין לי כסף ואני לא עושה, אבל אנחנו רוצים לראות מה המקסימום שאפשר לעשות כדי שתחרויות יוכלו להיות שם.

עדי קול: אני באמת לא רוצה להיכנס לכל פרט כי אני לא מבינה בזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: שני דברים מהותיים שקיבלנו עליהם הערות ובוצעו וחשוב לי שזה ייכנס לפרוטוקול: האחד זה נושא חניות שקיבלנו הערה השבוע.

עדי קול: ראיתי אותם.

<רותי פילץ-בורשטיין: גם סימנו.

<רותי פילץ-בורשטיין: וגם נגישות שהיתה שם איזושהי בעיה עם מפלס המדרכה, גם היא תוקנה, טופלה.

<רותי פילץ-בורשטיין: להכול יש כאן תמונות וצילומים.

<רותי פילץ-בורשטיין: בוצע, אפשר לעשות וי.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: אדוני, בבקשה תציג עצמך לפרוטוקול.

<יהושע גורא: שמי יהושע גורא, אני חבר ועדת הביקורת של וינגייט וגם חבר בהנהלת הוועד האולימפי הישראלי.

<יהושע גורא: אני רוצה לחלק את זה שני חלקים: החלק האחד זה התום שאת נגעת בו, לעניות דעתי, וגם ועדת הביקורת בווינגייט דרשה מההנהלה להקים ועדת חקירה בנושא, דרשה, אבל הנהלת וינגייט שהיא לא יכולה לעשות את הדבר הזה.

<יהושע גורא: העבירו את זה לשרה וגם השרה לא התייחסה.

<יהושע גורא: ההתייחסות של השרה - מה קרה?

<יהושע גורא: יש כאן דוח של מבקרת הפנים של וינגייט המדבר בעד עצמו מא' ועד ת' בכל ההתנהלות.

עדי קול: אני מאוד אשמח לקבל את הדוח.

<יהושע גורא: הדוח הזה נשלח על-ידי איזי בורוביץ שהיה יושב-ראש וינגייט לפני כן ואין התייחסות של השרה לכל הממצאים שנמצאו.

<יהושע גורא: ברוך השם, מי שיקרא את הדוח הזה יבין שאכן זה לא היום נתגלה, ולא אתמול, אלא זה סיפור ארוך.

<יהושע גורא: אני שמח מאוד כשאת העלית את הדבר ואמרת: צריך להעביר את זה למבקר המדינה.

<יהושע גורא: אני חושש שבישיבה הבאה של ועדת הביקורת בווינגייט, לפי הצעתו של אסף חפץ שמונה על-ידי ועדת הביקורת לוועדת so called בדיקה, כי אסור ועדת חקירה, זו מילה מגונה, הוא הציע לנו: חבר'ה, בנושאים שאתם מדברים עליהם בואו תעבירו את זה למבקר המדינה, ואני חושב שיש מקום לסיפור.

<יהושע גורא: אני רוצה לומר עוד שני משפטים על העבר ואני רוצה גם לדבר על עכשיו.

<יהושע גורא: עבר - את אמרת שבפרויקט כזה ואני חושב שבמדינתנו בפרויקט כזה צריך להיות בעל מקצוע ולא יעזור שום דבר.

<יהושע גורא: לא יכול להיות שמנכ"ל מכון לוקח על עצמו את ניהול העניין.

<יהושע גורא: סליחה, לא יכול להיות.

<יהושע גורא: הוא לא בעל מקצוע בעניין הזה.

<יהושע גורא: הוא בעל מקצוע אולי בספורט, אולי בכל מיני דברים אחרים.

<יהושע גורא: הוא לא בעל מקצוע בנושא בריכות.

<יהושע גורא: הוא, מסתבר לפי כל מה שיש, לקח על עצמו לנהל את כל הסיפור הזה.

<יהושע גורא: מי שיקרא אחר כך את הביקורת יבין בדיוק על מה אני מדבר - זה חלק אחד.

<יהושע גורא: החלק השני הוא מה המצב היום.

<יהושע גורא: המצב היום יש צו סגירה לסגור את הבריכה בעוד יום או יומיים או משהו כזה מפני שהבריכה אין לה - - -

עדי קול: איך זה לא עלה פה עד עכשיו?

<יהושע גורא: רגע, תני לי להשלים.

<קריאה: אולי הוא טועה ומטעה.

<יהושע גורא: סליחה, המשרד שנותן את האישור לרישיון עסקים לאותו מקום, רישוי עסקים, אמר:

<יהושע גורא: אני אפסיק לתת את זה מפני שאין את כל האביזרים לכיבוי אש שצריך לעשות בבריכה.

<יהושע גורא: שוב, זה נושא של כסף, בטיחות - לא ייתנו.

<יהושע גורא: אנחנו מדברים על בריכה, שוחים מחר, שוחים אתמול - יהיה סגור, אי-אפשר.

עדי קול: וזה לא עלה פה עד עכשיו.

עדי קול: אני שמחה שנתנו לך הזדמנות לדבר.

<יהושע גורא: אני מספר לך את זה עכשיו.

<יהושע גורא: זה סיפור של כסף, כל מה שדיברנו כאן זה כסף.

<יהושע גורא: אני גם ישבתי במועצה להסדר הימורים כחבר המועצה להסדר הימורים כשהיה כל השקלא וטריא האם המועצה תיקח על עצמה את ה-150 מיליון והלאה וכו' וכו'.

<יהושע גורא: אין לכם מושג איזה דברים הלכו שם והולכים עד היום.

<יהושע גורא: אני אישית קבעתי שמי שיממן את אחזקת הבריכה בסוף התהליך, תהיה המועצה להסדר הימורים.

<יהושע גורא: יושב-ראש המועצה להסדר הימורים דהיום אמר לי: לא יקום ולא יהיה.

<יהושע גורא: זה רשום בפרוטוקולים, שיבדקו.

<יהושע גורא: אמרתי לו: תקשיב טוב מה שאני אומר לך, אתם תשלמו את הכול מפני שפה הכסף, אין בשום מקום כסף אחר, רק במועצה להסדר הימורים.

<יהושע גורא: משרד הספורט - תקציב קטן - הוא לא יוציא פתאום X כסף שזה כ-2.5 מיליון שקל לאחזקה שנתית של הדבר הזה.

<יהושע גורא: אני אפילו פקפקתי בפתיחת הבריכה.

<יהושע גורא: רבותי, היום זה שלושה חודשים אחרי שפתחו את הבריכה.

<יהושע גורא: שלושה חודשים מי שילם את אחזקת הבריכה?

<יהושע גורא: הרי צריך לשלם את זה, מי שילם?

<יהושע גורא: זו חידה ושאלה ואני אבקש תשובה ממישהו מי שילם את זה.

עדי קול: מישהו יכול לענות?

<רותי פילץ-בורשטיין: מכון וינגייט, מה זאת אומרת?

<יהושע גורא: מאיפה מכון וינגייט מוציא את זה?

<יהושע גורא: מאיפה?

<יהושע גורא: אין לו בתקציב את זה, לא בתקציב, לא בשום מקום אחר.

<יהושע גורא: המועצה להסדר הימורים אין לה בתקציב את נושא אחזקת הבריכה.

<יהושע גורא: מאיפה הכסף?

<יהושע גורא: מישהו יכול להגיד לי?

<יהושע גורא: אף אחד.

<יהושע גורא: ממכון וינגייט, איך?

<יהושע גורא: לא יודע.

<יהושע גורא: יכול להיות שהיו הכנסות מהאגודות שמשלמות שם או שלא משלמות.

<יהושע גורא: אינני יודע, יכול להיות.

סימון דוידסון: אנחנו לא שילמנו, אין לנו כסף.

סימון דוידסון: הלוואי והיה לי כסף לשלם.

עדי קול: אנחנו נשמח לשמוע.

סימון דוידסון: אנחנו נשחה בים ממחר.

סימון דוידסון: - - - המדינה בשחייה עם שחיינים אולימפיים ישחו בים, זה הספורט בישראל.

סימון דוידסון: זה אמיתי, זה מה שיקרה מחר.

<יהושע גורא: יש פטנט חדש ואני רוצה שאתם תדעו אותו.

<יהושע גורא: וינגייט הופך להיות בזמן הקרוב לתאגיד ויכול להיות שהדברים במדינתנו על-ידי הפיכת וינגייט לתאגיד יפתור את כל הבעיות.

<יהושע גורא: הופיע יושב-ראש רשות הספורט, ד"ר שפר, והודיע שהם ייקחו את כל החובות של וינגייט ואת כל הסיפורים של האחזקה והכול, ובא לציון גואל.

<יהושע גורא: כסף מאיפה?

<יהושע גורא: אני לא יודע.

<יהושע גורא: כנראה שיש לו איזה מעיין קטן בתוך המערך הזה שכל הזמן מזרים כסף בנוסף לתקציב הרגיל שלהם.

<יהושע גורא: אבל הולכים לעשות את הדבר הזה.

עדי קול: מתי?

<יהושע גורא: אני מעריך, לנו נאמר - תוך כמה?

<קריאה: זה לא ברור, זה תהליך.

<יהושע גורא: זה לא ברור, אבל זו הבטחה.

<יהושע גורא: בינתיים הבריכה עובדת, המים זורמים, השירותים מקולקלים.

<יהושע גורא: כל מה שהולך שם זה לא בדיוק מה שצריך ללכת.

<יהושע גורא: מומחה שיבוא ויגיד מה זה, איך זה, מה עשו, איך עשו, זה אין.

<יהושע גורא: אין גם כסף להביא את המומחה.

<יהושע גורא: בקיצור, זה המצב כרגע לאשורו.

<יהושע גורא: לעניות דעתי, מבקר המדינה צריך להיכנס לזה מהר לפני שיהיה יותר מדי מאוחר.

<יהושע גורא: תודה.

עדי קול: הועלתה כאן טענה שעומד להיות פתרון.

עדי קול: אתם דורשים את ה-2.5 מיליון שקלים למרות שיהיה פתרון?

<רותי פילץ-בורשטיין: לא, אני אסביר.

עדי קול: אני אשמח.

עדי קול: גם איך מתייחסים לצו סגירה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אין צו סגירה, אבל אני אבהיר.

עדי קול: יש או אין?

עדי קול: אנחנו לא בית-משפט.

<רותי פילץ-בורשטיין: קודם כל, יש היום מהלך שמוביל משרד הספורט עם מכון וינגייט בליווי משרד האוצר והיום זה יושב גם על שולחן משרד המשפטים, להפוך את וינגייט מעמותה שזה המצב היום שהיא עמותה נתמכת לתאגיד על בסיס חוק שייקרא חוק מכון וינגייט או כל דבר אחר.

<רותי פילץ-בורשטיין: המשמעות שתהיה היא שזה יהפוך למעשה לגוף ת.פ המדינה, במקרה משרד התרבות והספורט.

<רותי פילץ-בורשטיין: המדינה תגדיר את היעדים באיזה תחומים מכון וינגייט עוסק שהם יהיו יעדים שקשורים לליבת הספורט, לא לספורט לקהילה וכו', אלא ספורט באמת התחרותי, הספורט ההישגי, ומול היעדים האלה המדינה תיקח אחריות תקציבית מלאה.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה יהפוך להיות גוף מתוקצב.

<רותי פילץ-בורשטיין: זו התוכנית, זה בסיס החוק והיום הרכבת יצאה מהתחנה.

<רותי פילץ-בורשטיין: כמה זמן זה ייקח וזה מה שאמר עכשיו גורא שהוצג בפני חבר הנאמנים של המכון וחבר הנאמנים נתן את אישורו לתהליך הזה.

<רותי פילץ-בורשטיין: התהליך הזה, את יודעת יותר טוב ממני, יכול לקחת, אבל הכיוון ברור.

עדי קול: הוא ארוך.

<רותי פילץ-בורשטיין: החדשות הטובות אולי זה שברגע שזה יהיה גוף באמת של ת.

<רותי פילץ-בורשטיין: פ משרד הספורט התקציבים האלה יוגדרו בצורה מאוד מאוד ברורה והתחזוקה והתפעול של המתקנים האלה יהיו באמת כחלק מתקציב מכון וינגייט.

<רותי פילץ-בורשטיין: בינתיים באמת אנחנו כרגע מממנים את זה מהשוטף שלנו, מקצת ההכנסות שיש מהאגודות שחייבות לווינגייט כסף.

<רותי פילץ-בורשטיין: כרגע כך זה עובד.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה לא יכול להימשך לאורך זמן, זה ברור.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה מכניס את וינגייט לבעיה תזרימית מאוד משמעותית.

<רותי פילץ-בורשטיין: זה המצב נכון לכרגע.

עדי קול: דוד, לא היית מההתחלה אבל אתה מכיר את הסיפורים כך שזה לא פעם ראשונה.

עדי קול: אני יודעת שיש היסטוריה וכולכם עובדים ביחד הרבה הרבה שנים ואני זרה כאן.

עדי קול: אני גם יודעת שהרבה אנשים נמנעו מלהגיד: היה מנכ"ל קודם, הוא היום במשרד הספורט, הוא היה אחראי.

עדי קול: יהושע דיבר על זה שהוא ניהל את הפרויקט - אורי שפר.

עדי קול: אני פגשתי אותו וביקשתי ממנו לבוא לדיון.

עדי קול: הוא אמר שהוא בניגוד עניינים.

עדי קול: אני מבינה כי הוא היה לו חלק בשני הגופים.

עדי קול: ועדיין, יש התנהלות בעייתית מההתחלה עד הסוף.

עדי קול: הגורם המממן, בסופו של דבר אנחנו מאוד שמחים שמימן את הבריכה הזאת, ואני חושבת שהיה צריך לפקח.

עדי קול: אני אשמח לשמוע תיכף.

עדי קול: אבל משרד הספורט אחראי על הספורטאים והספורט בישראל.

עדי קול: הדבר הזה הוא התנהלות קלוקלת מהתחלה ועד הסוף.

עדי קול: אני לא הסתרתי שאני הולכת לדרוש ולפנות למבקר המדינה בעצמי ולבקש חקירה של זה.

עדי קול: לא הסתרתי, אני הולכת לעשות את זה.

עדי קול: אני חושבת שזה ברור.

עדי קול: אני עוד לא דיברתי על חלק מהפניות שהגיעו מקבלנים שהיו מעורבים בבנייה, מאנשים, לאורך כל התהליך.

עדי קול: באמת מעורר חלחלה.

עדי קול: קודם כל, איפה היה משרד הספורט עד עכשיו ואיפה הוא הולך להיות מעכשיו והלאה?

<דוד מלכא: קודם כל, אני רוצה להגיב לדבריו של חנוך בודין, ולא כך הדבר, התייחסות המשרד לספורט הנכים, נהפוך הוא.

<דוד מלכא: היה בג"צ של התאחדות הנכים כנגד המשרד והכרעתו של בג"צ אנחנו השווינו את התנאים של הספורטאים- - -

עדי קול: אני רק אסביר משפטית.

עדי קול: אם היה צריך לפנות לבג"צ כדי שבג"צ יתערב זה אומר שאתם לא הייתם בסדר והיה צריך להגיע אליו.

<דוד מלכא: נהפוך הוא.

עדי קול: אנחנו לא אמורים להגיע לבג"צ עם דברים כאלה, זה לא התפקיד שלנו.

<דוד מלכא: נהפוך הוא.

<דוד מלכא: הבג"צ קיבל את עמדת המשרד.

<דוד מלכא: לא כפה עלינו, ההיפך.

<דוד מלכא: הוא קיבל את עמדת המשרד כי כך אנחנו נהגנו וכך אנחנו גם נוהגים היום.

<דוד מלכא: ההתנהלות מול ספורט הנכים היא שוויונית לחלוטין.

<דוד מלכא: יושב כאן אבי והפעילות שלנו היא פעילות שוטפת ואין שום אפליה לגבי ספורט הנכים.

<דוד מלכא: אגב, יש כ-4,300 שחיינים בארץ, וככה יש בכל ענף וענף.

<דוד מלכא: וזה נכון וזה טוב שיש דיאלוג עם הספורטאים בכלל, עם ספורטאי הנכים.

<דוד מלכא: אנחנו לא פוסלים את הדיאלוג, אבל אני חושב שהדיאלוג הנכון הוא מול קברניטי הספורט, אם זה מול אבי והיושב-ראש ומול נעם, וכך אנחנו גם נוהגים לעשות.

<דוד מלכא: אנחנו מקבלים את כל התלונות ואנחנו מנסים לנתב אותן.

עדי קול: מאמן נבחרת ישראל בשחייה לנכים הוא לא קברניט?

<דוד מלכא: אנחנו בהחלט שומעים את כולם, אבל אנחנו משתדלים.

<דוד מלכא: כך גם שוחחתי עם יושב-ראש התאחדות הנכים.

<דוד מלכא: הוא ביקש למסור שזו עמדתו.

<דוד מלכא: זאת אומרת, בסופו של דבר אין לנו אפשרות להיות מול 80,000 ספורטאים, יש לנו את 60 האיגודים וכך אנחנו עושים בכל נושא ונושא.

<דוד מלכא: במקרה הייתי דירקטור בטוטו, עוד לפני שיואל היה, כשהחליטו על הבריכה והחליטו על 55 מיליון שקל.

עדי קול: בעצם כולם פה בניגוד עניינים כלשהו כי כל אחד היה באיזשהו אולם.

עדי קול: כל הספורט.

<דוד מלכא: זה היה ברור לחלוטין, זה לא רק המתקן הזה, גם המתקנים האחרים, אם זה אצטדיון נתניה, ובאר-שבע וחיפה, כל אלה שאושרו ב-2004 לקח זמן והמועצה עם הזמן למדה איך להתמודד עם מתקנים כאלה גדולים.

<דוד מלכא: אז היה יושב-ראש יום טוב סמיה.

<דוד מלכא: הוא יצא עם תוכנית העשור, כך הוא קרא לזה.

<דוד מלכא: היום קוראים לתוכנית הזאת 20 - 20.

<דוד מלכא: אני חושב שעם הזמן התאפסו ועובדה היא שיש היום את אצטדיון נתניה ואת פתח-תקוה וגם הבריכה קמה.

<דוד מלכא: ועדת ההיגוי הזו שהקימו שגם אני הייתי חבר בה, השתדלה לעשות כמיטב יכולתה בשנה וחצי האחרונות.

עדי קול: אחרי שהבריכה כבר עמדה.

עדי קול: שנה וחצי הבריכה עמדה.

<דוד מלכא: לא, לא.

<דוד מלכא: אפילו הגג לא היה.

<דוד מלכא: היו הרבה דברים שגם כן תוקנו תוך כדי.

<דוד מלכא: זה לא המתקן היחיד, זה המתקנים שהניסיון בבנייתם אנחנו יודעים שהוא לא גדול.

<דוד מלכא: אני מניח, וזו ההמלצה שאני אביא למשרד לאור הדיון הזה, שאנחנו נצטרך לשבת ולקיים איזשהו דיון ולראות מה אנחנו עושים מעתה ואילך כיוון שהבריכה עם ועדת ההיגוי בצורה כזו או אחרת, אני קיבלתי איזושהי הודעה שהיא סיימה את עבודתה, תצטרך עכשיו לעשות.

<דוד מלכא: זה מה שאני אוכל להמליץ, לקיים איזשהו דיון עם השותפים.

עדי קול: אנחנו מזמן אחרי שלב הדיונים.

עדי קול: שמה ועדת היגוי.

עדי קול: בדרך כלל היא צריכה להגות רעיון ואחר כך קוראים לזה ועדת ליווי או ועדת ביקורת או ועדה אחרת.

<דוד מלכא: אני מסכים איתך.

<דוד מלכא: נקרא לזה ועדת ליווי.

<דוד מלכא: אני אמליץ.

עדי קול: עלו פה כמה דברים מאוד נקודתיים: האחד, מימון התחזוקה.

עדי קול: אנחנו תיכף נדבר על זה, אתה אמור להגיב על זה.

עדי קול: שנית, אני רוצה לראות מומחה בין-לאומי שיבוא ויגיד מה לא בסדר ומה צריך לעשות.

עדי קול: מי יממן את כרטיס הטיסה של המומחה הבין-לאומי?

עדי קול: אני מאוד אשמח אם אתם.

עדי קול: שמישהו יבוא פה על השולחן ויגיד: אנחנו מביאים את האיש הזה.

עדי קול: אתה אומר שאין לנו ניסיון בזה.

עדי קול: לי אין ניסיון, סיכמנו שלאף אחד פה.

עדי קול: מי יביא את האיש עם הניסיון שיגיד מה צריך לעשות כאן?

<דוד מלכא: אני נאמן להנחיות של היועץ המשפטי במשרד שלנו.

<דוד מלכא: אסור לי להגיד לכם סכום כזה או אחר.

עדי קול: אני לא רוצה סכום, אני רוצה שתגידו: אנחנו נביא מומחה בין-לאומי ונממן את מה שהוא יגיד.

<דוד מלכא: אני אשלים את מה שרותי דיווחה.

<דוד מלכא: אכן המהלכים של תאגוד המכון הולכים ומתקדמים.

<דוד מלכא: סביר להניח שבמסגרת זו אנחנו נמצא את הפתרון.

עדי קול: אנחנו מכירים תהליכי חקיקה אני רוצה לדעת מה יקרה עד אז.

<דוד מלכא: שנייה, יש לי משהו נוסף לומר לך.

<דוד מלכא: אני מצטער שאני מזכיר עוד פעם את בג"צ.

<דוד מלכא: הבג"צ היה נגדנו ואנחנו הצלחנו לשכנע את בג"צ שבנושא של מתקנים אולימפיים ובהם המתקן האולימפי של המכון, ושינינו את מבחן התמיכה כך שספורטאים אולימפיים, גם נכים, המימון יהיה מלא של המשרד, מלא.

<דוד מלכא: מה זה ספורטאי אולימפי?

<דוד מלכא: זה כ-100, 120 ספורטאים, לא יותר.

עדי קול: מה הקשר?

עדי קול: גם הבריכה היא של הספורטאים האולימפיים?

<דוד מלכא: כן, כן, ביניהם.

<דוד מלכא: 100 הספורטאים האלה שיהיו בבריכה או שהם יהיו אפילו בבית הלוחם או בכל מקום שיישחו יש שבעה מתקנים אולימפיים שאנחנו מממנים וזה הדר יוסף, זה מטווח הקליעה וביניהם המתקנים בווינגייט, המימון לספורטאים האלה יהיה מלא.

<דוד מלכא: אנחנו יודעים שזה לא נותן פתרון לאגודה של נתניה ולא נותן פתרונות לאגודות.

<דוד מלכא: אבל זה דבר שאני יכול להיות מוסמך להגיד לכם, קיים.

עדי קול: אנחנו מדברים על בריכה, לא על בן-אדם.

עדי קול: אבל אולי אניה תחזור לשחות בגיל 32 כדי לקבל כסף לנתניה, אנחנו נשמח אם תחזרי.

<דוד מלכא: אני שוב אומר, הנושא האחר של הטיפול או בכלל כל ההתייחסות של המימון כפי שעכשיו נעם אמר ורותי אמרה וכולם שזה עלות מאוד גדולה, ייתכן שזה ייפתר בעצם הקמת התיאגוד והתקצוב הייחודי שיבוא, אני מניח.

<דוד מלכא: הסכמת האוצר - - -

עדי קול: אני מאוד מקווה שזה ייפתר מעצם התיאגוד.

עדי קול: יש לי קשרים באוצר ובשאר המקומות, וכולל עם המחוקק, זה ייקח זמן.

עדי קול: גם עם הצעת חוק ממשלתית, גם אם יהיה אישור של משרד האוצר מחר בבוקר, זה ייקח זמן.

<רותי פילץ-בורשטיין: הקשרים שלך לא יכולים לזרז?

עדי קול: לצערי.

עדי קול: רותי נתנה לי תשובה לגבי שעון העצר.

עדי קול: היא אמרה: מחר בשתיים-עשרה יהיו שעוני עצר.

עדי קול: אני רוצה לדעת מי לוקח אחריות על הבריכה הזאת מחר בבוקר, על התחזוקה ועל תיקון הליקויים.

עדי קול: מי עושה את זה?

עדי קול: אחורה, אמרתי, מבקר המדינה יבדוק איך היה.

עדי קול: אני חושבת שאתם צריכים לשמוח שיבדוק את זה מישהו חיצוני כי הבנו שזו קבוצה סגורה שעוברת ממקום למקום - שמישהו מסתכל מבחוץ מה נעשה כאן.

עדי קול: מי מחר בבוקר לוקח אחריות על התחזוקה של הדבר הזה?

עדי קול: גם שמעתי שמשרד הספורט בתקופת הבחירות אמר למצלמה בערוץ 2, לדעתי, שלוקח על עצמו כלכלית את תחזוקת הבריכה.

עדי קול: לא הצלחתי להראות את הסרט הזה, אבל אני יודעת שזה נמצא.

עדי קול: מי לוקח את זה מחר ועד שהתיאגוד ייגמר או איך שתקראו לזה?

<דוד מלכא: היום מכון וינגייט הוא גוף נתמך, גוף נתמך שהוספנו סכום מסוים.

<דוד מלכא: לא הרבה, אבל הוספנו סכום מסוים לתמיכה.

<דוד מלכא: במסגרת התמיכה המכון אמור עם הכסף שהוא מקבל והכסף של הגיוס העצמי שהוא מקבל, לתפעל את הבריכה כפי שהוא מתפעל גם את כל המתקנים.

עדי קול: מכון וינגייט יושב פה ואומר עכשיו: אני לא אעשה את זה.

<דוד מלכא: לא שמעתי שהם אמרו שהם לא יעשו את זה.

<קריאות: לא יכולים, אמרו שהם לא יכולים לעשות.

<דוד מלכא: המכון ממשיך לתפעל את הבריכה והוא ימשיך גם במקורות שהוא מקבל מאיתנו - - -

עדי קול: אבל התחזוקה שנעשית עד היום נראית כמו - - -.

עדי קול: אתה היית כשדיברו פה על המקלחות?

<דוד מלכא: שמעתי.

עדי קול: אני הייתי שם ואני יכולה להראות לך בלטה שבורה שארבעה חודשים, אמרתם?

עדי קול: בלטה שבורה, זה התחזוקה שמכון וינגייט יכול להרשות לעצמו.

עדי קול: גם לא שמעתי פה התחייבות של מכון וינגייט שהוא ממשיך לממן את התחזוקה, אולי אתם שמעתם.

<דוד מלכא: לכן, אני אמליץ למשרד שיקימו ועדת ליווי, יישום, כפי שכינינו את זה כך עכשיו.

<דוד מלכא: אני מניח שהוועדה הזאת, אם יקבלו את המלצתי, תתכנס ותלווה את העניין.

עדי קול: מעולה, אז עוד ועדה.

<דוד מלכא: לא, אני לא מבטיח שום דבר.

עדי קול: אתה רק מבטיח לבקש שאולי תהיה ועדה.

<דוד מלכא: אני מקווה שכך זה יהיה.

עדי קול: ועדה לא תעזור לנו, היא לא אומרת מי ישלם את הכסף.

<דוד מלכא: אני אומר שוב, כל המתקנים במכון הם מתוחזקים לא מהיום, עשרות שנים.

עדי קול: מתוחזקים לא באופן ראוי.

עדי קול: אני מבינה שאתה לא מתכוון לתת פה שום תשובה.

עדי קול: מי יממן את הגעתו של היועץ מחו"ל שיגיד מה צריך לעשות כדי לתחזק את הבריכה הזאת?

<דוד מלכא: בואו נשאיר את זה לוועדת הליווי.

עדי קול: לא, לא.

עדי קול: אני לא רוצה להשאיר את זה לוועדה.

<דוד מלכא: אבל את חושבת שיש לי סמכות לבוא עכשיו סמכות לומר שיהיה מיליון שקל למלווה שנעם הציע.

עדי קול: הכנסת מצפה שמי שמגיע מטעם המשרדים, כיוון שתפקידה לפקח על רשויות הממשלה, יבוא לפה אדם שיש לו סמכות.

עדי קול: אם לא יבוא, אנחנו נעשה שבוע הבא דיון ואני אבקש שמי שיש לו סמכות יגיע.

<דוד מלכא: שוב, יש לנו הנחייה של היועץ המשפטי של המשרד.

<דוד מלכא: אין לנו שום סמכות אלא רק - - -

עדי קול: קודם כל, אשמח שגם היועץ המשפטי של המשרד יגיע לכאן.

עדי קול: אם אני לא אקבל תשובה אנחנו נקיים דיון בשבוע הבא, אני מצטערת שאני צריכה להביא אתכם שוב, ואני אבקש שיגיע מישהו ממשרד הספורט שיש לו סמכות להגיד: בהנחה שמכון וינגייט אומר שהוא לא מממן את זה יותר, מי אחראי לספק בריכה.

<דוד מלכא: אני אומר לך איך המשרד עובד.

<דוד מלכא: למשרד יש שתי ועדות: ועדת רכש וועדת תמיכות.

<דוד מלכא: רק לשתי הוועדות האלה יש סמכות לקבל החלטה לגבי הקצאות כספיות.

<דוד מלכא: עכשיו את מצפה ממני שאני אומר לך סכומים ואני אהיה כאן - - -

עדי קול: אם אתה רוצה לצאת החוצה ולהתקשר למישהו בוועדת תמיכות אני גם מסכימה.

<דוד מלכא: אבל זה לא עובד כך.

עדי קול: לכן, אני אשמח לקיים פה דיון נוסף עד שיגיע מישהו.

<דוד מלכא: אגב, הוועדות כפופות לנוהל שר האוצר.

<דוד מלכא: תשאלי אותו.

עדי קול: לא, אני אשמח שיגיע לכאן מישהו שייתן לי את התשובות שאני רוצה לשמוע ושאני חושבת שאני מצפה לשמוע.

עדי קול: נציג הטוטו, איך אתם יכולים להבטיח שבכסף שלכם יעשו שימוש כהלכה ושהבריכה הזאת שהשקעתם בה כל כך הרבה כסף לא תהפוך לפיל ורדרד עם בלטות שבורות?

<יואל שביט: אני לא אתחיל לענות על הפיל הלבן כי אני חולק לחלוטין.

עדי קול: נכון כי כחול זה מים.

<יואל שביט: אני הייתי מאוד מודאג עד שזה הגיע לאזור הזה של התגובות.

<יואל שביט: אחרי ששמעתי את נציג איגוד השחייה ואת מנכ"לית המכון הבנתי שישבתי באותן ועדות היגוי שהאמנתי שאני יושב בהן ולא במקום אחר.

<יואל שביט: יש מרחק גדול מאוד בין מה שתואר כאן לבין המציאות.

<יואל שביט: אגב, אותם כתבים גם שכתבו בזמן פתיחת הבריכה או קצת לפניה אלה כתבים שאני ביררתי אישית, כף רגלם לא דרכה בבריכה.

עדי קול: אבל אני הייתי, לא דיברתי על שום כתבה.

עדי קול: הייתי וגם בדקתי חלק מהדברים.

<יואל שביט: אני גם לא מעוניין להגיב על בלטה שבורה במקום שפתוח שלושה או ארבעה חודשים.

<יואל שביט: גם אצלי בבית החדש היו אי-אילו תקלות אחרי שלושה-ארבעה חודשים שנכנסתי.

<יואל שביט: אני לא איש מקצוע, זה לא נראה לי - - -

<קריאה: אתה מרוצה מזה?

<יואל שביט: לא, אבל זה תוקן.

<יואל שביט: לא לקחתי את זה אפילו לא למנכ"ל של חברת הבנייה.

עדי קול: לא הוזכרו כאן כתבות ולא כתבים.

עדי קול: ישבו כאן שחיינים שהציגו בעיות, אני הצגתי בעיות, קבוצה של מאמנים הציגו בעיות.

עדי קול: עזוב כתבות, לתקשורת חוקים משלה.

<יואל שביט: הם הציגו כמה דברים שלא היו כמו לא היה נציג לאיגוד השחייה אלא כדור מים, לשחיינים עצמם.

<יואל שביט: אני ישבתי בוועדות היגוי וישב לידי גם ברוק, גם חליקה, גם ליאוניד קאופמן, גם נציג איגוד השחייה, נציג כדור מים, מומחה זר.

<יואל שביט: הטוטו שילם הביא מומחה.

<יואל שביט: יושב-ראש הוועדה המקצועית של FINA.

<יואל שביט: כלומר, - - - תקיימו תחרות כזאת, ויש מסמך שלו.

עדי קול: אבל אמרו כאן כל הגופים: היו טעויות לאורך כל הדרך.

עדי קול: אז אם הכול היה בסדר מה קרה?

<יואל שביט: לא, לא הכול היה בסדר.

עדי קול: היה יועץ כזה והבאתם הכול, ושילמתם, אבל הבריכה היתה עמוקה מדי, ופה אלה לא יכלו ונגישות לא היתה והשחיינים מתלוננים.

עדי קול: איך זה קרה?

<יואל שביט: ברור שלא הכול היה בסדר.

עדי קול: הרגע אמרת שכן.

עדי קול: כולם היו והיו נציגים ויואב ברוק הגיע לכל הישיבות וכולם היו, בסדר.

<יואל שביט: לא, הוא לא הגיע לכולם הישיבות.

<יואל שביט: אמרתי הוא היה נוכח.

עדי קול: באחת, אבל בסדר.

עדי קול: פעם אחת, ישיבת פתיחה.

<יואל שביט: אני ראיתי אותו יותר מפעם.

<דוד סיבור: הוא לא רצה לבוא יותר.

<קריאה: סוכו, לא נכון.

עדי קול: יש לך עכשיו בריכה בעייתית.

עדי קול: תחרויות תיכף אי-אפשר בגלל המיזוג, נכון?

<יואל שביט: המיזוג הוא חד-משמעית לא תנאי ב-FINA, גם העומק.

<יואל שביט: אגב, אותה חוברת של FINA על עומק מדברת על שני מטר עומק אחיד כתנאי לקיום אליפות אירופה, עולם ומשחקים אולימפיים.

<קריאות: בשחייה בלבד, לא בשחייה צורנית.

<יואל שביט: שחייה.

<יואל שביט: בשחייה הצורנית צריך שלושה מטר, אותה קובייה שנעם דיבר עליה והיא קיימת.

<יואל שביט: כלומר, גם שחייה כזו.

<רותי פילץ-בורשטיין: 12 על 12.

<יואל שביט: ראינו את הסילבוס העתידי של התחרויות שהוצג והוא מרשים.

<יואל שביט: כלומר, הבריכה משיגה את מטרתה בשורה התחתונה על אף הליקויים הקיימים.

עדי קול: אתה מסתפק בזה?

<יואל שביט: ממש לא, ממש לא.

<יואל שביט: אנחנו גוף מממן, אני לא אחראי לא על התכנון, לא על טעויות שבוצעו, אלא אם כן מעדכנים אותנו באותה ועדת היגוי או אנחנו עולים על זה בזמן אמת.

<יואל שביט: אני מתחיל שנייה בהיסטוריה ממש בקצרה.

עדי קול: אנחנו נתחיל עם ההיסטוריה באופן מאוד יסודי - מבקר המדינה.

עדי קול: אתה הסכמת איתי, אתה לא מרוצה מהבריכה.

עדי קול: אתה חושב שהיא יכולה להיות יותר טובה, נכון?

<יואל שביט: לא, אני חושב שיש ליקויים שאמורים עדיין לטפל כפי שהציגה מנכ"לית המכון.

<יואל שביט: הם מינוריים בעינינו.

עדי קול: זה ליקויים מאוד קטנים.

עדי קול: אני מחפשת מי יממן עכשיו את מומחה האחזקה הבין-לאומי שיבוא ויגיד: מתקן כזה, קומפלקס כזה בעולם - - -

<דוד מלכא: אם דרוש.

<דוד מלכא: את מקדימה.

עדי קול: הייתי באמצע שאלה, לא סיימתי אותה.

עדי קול: אני קבעתי כרגע שדרוש.

עדי קול: והיה ודרוש, אני רוצה שמישהו יבוא ויגיד לי איך דבר כזה מתנהל בעולם, כמה כסף צריך להשקיע, מה נוהל האחזקה, מה חסר פה, משהו שהטוטו מוכן לקחת על עצמו, את האיש שיבוא לפה עכשיו ויגיד מה קורה.

עדי קול: אנחנו תמיד נשמע צד אחד כזה וצד אחד כזה ואתם תגידו שהבלטה זה בסדר אבל הקולר לא והקולר כן אבל השעון לא.

עדי קול: אני רוצה באמת מקצועית שיבוא מישהו בין-לאומי שניהל דבר כזה בעולם.

עדי קול: הרי יש קומפלקסים כאלה בעולם, ראינו כולנו.

עדי קול: אני הייתי באתונה, חזרתי מארצות-הברית, ראיתי.

עדי קול: שיבוא מישהו ויגיד מה בסדר ומה לא.

עדי קול: האם אתם מוכנים לקחת את זה על עצמכם, את האדם הזה שיבוא ויגיד מה צריך לעשות פה, מומחה אחזקה בין-לאומי לקומפלקס כזה.

עדי קול: אני שמעתי את מנהל הבריכה שאומר בעצמו: גדול עליי, אני לא מכיר את זה.

עדי קול: ניהלתי את הבריכה של וינגייט, היא לא אותו הדבר.

עדי קול: גדול עליי.

עדי קול: צריך לבוא עכשיו איש אחד מומחה בחדר הזה שיגיד: בדקתי.

עדי קול: זה וזה בסדר, זה וזה לא בסדר.

עדי קול: זה מה שצריך לעשות פה, כך וכך יעלה.

עדי קול: לפני שאני מבקשת כסף ממשרד הספורט בשביל אחזקה אני רוצה לדעת מה צריך לעשות בשביל אחזקה.

עדי קול: אני אומרת לך, אני באמת רוצה לשמוע מהטוטו שאומר: אני מביא את הבן-אדם הזה.

עדי קול: זה בגלל שנתתם המון כסף, בגלל שהשקעתם כבר המון כסף, לא בגלל שזה אחריות שלך.

<יואל שביט: אני מבין את השאלה, ברור לך שאין לי תשובה גם מכיוון שאנחנו פועלים תחת חוק הספורט.

<יואל שביט: הוא מאוד ברור.

<יואל שביט: לא אחד מהתפקידים שלנו להביא מומחים כאלה.

<יואל שביט: יש בורד שיצטרך לדון בנושאים האלה.

<רותי פילץ-בורשטיין: בכל זאת הבאתם מומחים לפני שנה - - -

<יואל שביט: זה שלושה ימים במסגרת חלק מהתקציב הכללי.

<רותי פילץ-בורשטיין: כן, כן.

<רותי פילץ-בורשטיין: אבל הבאתם.

<דוד מלכא: הטוטו לא מטפל בתחזוקה.

<דוד מלכא: לכן, אני אמרתי לך שאני אמליץ למשרד.

עדי קול: להקים ועדה שתשקול ותראה אם אולי היא תביא ומתישהו.

עדי קול: שמעתי, בסדר.

<דוד מלכא: אנחנו עובדים ברצינות.

עדי קול: אבל לאט.

<דוד מלכא: לא, אנחנו לא עובדים לאט.

עדי קול: לא אתה.

עדי קול: אני מכירה את המדינה, היא עובדת לאט, לצערי.

<דוד מלכא: לא, המשרד שלנו - אנחנו עובדים מהר.

<רותי פילץ-בורשטיין: דודו עובד מהר.

עדי קול: אני מצטערת שאני מפסיקה, אני רוצה גם לתת לנציגי התאחדות ספורט הנכים לפני שנסיים.

עדי קול: אני לא מקבלת את התשובות שאני רוצה.

עדי קול: בדרך כלל הוועדה הזאת קטנה אך נשכנית, לא אמרתי זאת כשהתחלתי.

עדי קול: מצידי נבוא לפה כל שבוע עד שנקבל את הפתרון.

עדי קול: מכיוון שאנשים שנמצאים פה לא יכולים לתת לי את התשובה ולכן אני אשלח אתכם הביתה עם שיעורי בית, ברשותכם.

עדי קול: אבל אני אתן לך הזדמנות ואז אסכם.

<אבי לרמן: אבי לרמן, מנכ"ל ההתאחדות לספורט נכים.

<אבי לרמן: ברשותך, אני רוצה לעשות פה איזשהו סדר קטן.

<אבי לרמן: נח רם לא נמצא פה היום בגלל התנהלות תקינה שצריכה להיות.

עדי קול: כי אתם ביקשתם שהוא לא.

<אבי לרמן: הדיון פה היה אמור להיות על ליקויים בנגישות, הדיון פה בינתיים מתעסק ב-98% לא בנגישות.

<אבי לרמן: אני לא נכנס לזה.

עדי קול: אסביר לך את תקנון הכנסת.

עדי קול: קודם כל, כשמגיעה פנייה אז זה לא כמו בית-משפט שכשהפנייה נמשכת אז אני צריכה לבטל את הדיון שזה מה שחשבתם.

עדי קול: אין כזה חוק.

עדי קול: ברגע שמישהו מעלה רעיון, רעיון, על הכתב לי מותר לקיים דיון ולסטות ממנו כאוות נפשי.

עדי קול: זה היה אמור להיות בבעיית הבריכה, זה הכול.

עדי קול: אם אתם קבעתם נגישות זה נהדר, אבל זה לא במקום.

<אבי לרמן: קודם כל, גם אני חדש בתפקיד שלי.

<אבי לרמן: אני ארבעה חודשים בתפקיד וגם אני לומד.

<אבי לרמן: אני מאמין בניהול תקין, שצריך ללכת לפי כללים ברורים.

<אבי לרמן: אחת הסיבות שנח קיבל את אותה פנייה ממני היתה זו שהוא לא מודע לאותה תקשורת שיש לי גם עם דודו וגם עם רותי על נושא הליקויים.

<אבי לרמן: לגופו של עניין, בארץ, צריך לשים את זה על השולחן, אין יועץ נגישות בסדר גודל כזה, אין.

<אבי לרמן: אני מצטרף למה שחנוך אמר.

<אבי לרמן: נעם צבי רק מדגיש ומחזק את זה בעצם אי-ההבנה שלו מהי נגישות אם לבריכה בווינגייט לדבריו חסר רק כמה מושבים במקום.

<אבי לרמן: יחד עם זאת, אנחנו עובדים ומנסים לתקן ובשביל זה גם במכתב שכתבתי לך רשמתי במפורש שצריך פרק זמן מסוים על מנת שנוכל לנסות ולתקן את כל מה שבוצע וכל מה ש- - -

עדי קול: רגע, איפה אתם הייתם בשלבי הבנייה?

<קריאה: היה נציג שלהם.

<אבי לרמן: אני לא יודע איפה הייתי בשלבי הבנייה.

עדי קול: לא אתה כי אתה ארבעה חודשים.

<אבי לרמן: אני חדש בתפקידי.

<שמואל חיימוביץ: היה יועץ נגישות בין-לאומי?

עדי קול: אמרת שאף אחד לא יודע פה לבנות בריכה.

<אבי לרמן: אם תרשי לי אני אענה לך.

עדי קול: חנוך אמר: היה נציג שלא עשה עבודה טובה.

עדי קול: אתם יכולים גם להגיד את זה.

<אבי לרמן: מי כמו חנוך יודע, וחנוך בתור מסווג בין-לאומי בעולם השחייה, שהבריכה בברלין, לדוגמה, מהווה מעין אורים ותומים לעולם השחייה העולמי של IPC, של התאחדות הספורט הנכים העולמית.

<אבי לרמן: הוועדה היתה שם.

<אבי לרמן: שם, לדוגמה, יש שמונה תאים לנכים ועוד שני תאים לנכים קשים.

<אבי לרמן: בסך הכול, עשרה תאים.

<אבי לרמן: בווינגייט יש שבעה תאים.

<אבי לרמן: אומר דודו מפורשות: אין בעיה, בוא נסתדר, ואנחנו עושים כל מיני דברים.

<אבי לרמן: אני באמת לא עובד מתוך פופוליסטיות ואני עובד במינהלה.

<אבי לרמן: נח רם הוא לא הנציג הדובר שלי, הוא מאמן שחייה מעוטר.

עדי קול: אבל הוא אזרח בישראל ולכן מותר להביע את מחאתו, ובטח שלכנסת הוא בחר את נבחריה.

<אבי לרמן: על הכיפק, אבל אני מסביר לך שנח, שיש לי אליו המון הערכה, לא מודע לדברים שנעשים באדמיניסטרציה.

עדי קול: אבל עדיין זכותו היתה להיות פה ולהציג את זה.

<אבי לרמן: אין שום ספק.

<שמואל חיימוביץ: אתם מתייעצים עם יועץ בין-לאומי לספורט נכים?

<אבי לרמן: אמר דוד מלכא בצורה מאוד ברורה, ובאמת מאז הבג"צ שהיה המדינה מתייחסת אלינו בשוויוניות מוחלטת, מינהל הספורט.

<אבי לרמן: גם אני חי במדינת ישראל וקוראים פה דברים מאוד מאוד לאט עם המון המון בעייתיות שורשית של הבנה מה זה נגישות שהיא לאו דווקא לנכים או לאנשים שמתקשים בהליכה וכן הלאה.

<אבי לרמן: הגבהים של אדני הזינוק שם הם מעל ומעבר להיגיון שלי גם לבן-אדם הולך רגיל.

<אבי לרמן: על אחת כמה וכמה שחיינית כמו אראלה לוי, לדוגמה, שהיא נעזרת בקביים שהיא צריכה לטפס.

<אבי לרמן: האם אין לזה פתרון?

<אבי לרמן: יש לזה פתרון, אנחנו מדברים על זה.

<אבי לרמן: אז עכשיו אנחנו שואלים את עצמנו אם לעשות פתרון קבוע שישרת את כל השחיינים או פתרון נייד רק למשחים משותפים של אולימפיים עם פאראלימפיים.

<אבי לרמן: אני יודע שאנחנו נמצאים בתוך דיון מול מינהל הספורט ומכון וינגייט ואני מקווה להאמין, אני לא יכול להיות בטוח, שהדברים של הנגישות כן יימצאו מזור לצרכים.

<אבי לרמן: את מחפשת כל הזמן מי יגיד ומה יגיד?

<אבי לרמן: אני ממליץ לך דבר נורא פשוט.

<אבי לרמן: יש בריכה בברלין שמשרתת את כל העולם שהיא במפורש כרטיס ביקור מדהים שכל הקברניטים שבנו את הבריכה היו בה.

<אבי לרמן: לפעמים לא צריך להמציא, לפעמים צריך לנסוע עליו.

<אבי לרמן: יש לך מודל מעולה.

עדי קול: אני מבינה שהם היו וזה לא עזר.

עדי קול: אולי ביקור לא יעזור, צריך להביא.

<אבי לרמן: אני רק נותן לך את המודל הכי מתאים שהכי נוגע לצרכים הפאראלימפיים לספורטאים הנכים בפתרון הבעיות.

<משה עצמון: אולי תרשי לי לענות לדברים האלה?

עדי קול: לא.

עדי קול: יש לי סדר.

עדי קול: אדוני, תציג את עצמך לפרוטוקול בבקשה.

<שמואל חיימוביץ: אדריכל שמואל חיימוביץ, ממונה נגישות ארצי בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

<שמואל חיימוביץ: הואיל ועלתה כאן הסוגיה של התייעצות עם גורמים בין-לאומיים שמכירים את הנושא של תכנון בריכות כראוי, בתחום של נגישות זה כמעט אותה שאלה למעשה כי גם פה מדובר על דברים מאוד מאוד מקצועיים.

<שמואל חיימוביץ: מתוך נקודת המוצא שאכן יכולה להיות בעיה במתקן ברמה כזו, להכיר את הצרכים המיוחדים בתחום ספורט הנכים, יש מקום להתייעץ עם מומחה בין-לאומי גם בעניין הזה.

עדי קול: פתרנו את כל הבעיה, אתה יכול לבוא.

<קריאה: שלום, יואל.

<שמואל חיימוביץ: האם אתם מתייעצים עם גורם כזה?

<אבי לרמן: מי שייצג את ההתאחדות הישראלית לספורט נכים והוועד הפאראלימפי בכל התהליכים האלה היו שני אנשים: ד"ר בולוטין ונח רם.

<אבי לרמן: חנוך מכיר אותם הרבה יותר טוב ממני, הוא שחיין.

<אבי לרמן: אני לא שחיין בעברי.

<חנוך בודין: זה מראה שזה יותר עצוב, זה עוד יותר עצוב.

<שמואל חיימוביץ: פעם היו עושים רמפות והיו מתייעצים עם איש האחזקה איך עושים רמפה.

<אבי לרמן: גברתי, אין לנו שום מחלוקת על זה.

עדי קול: נכון.

עדי קול: בגלל זה ההערה שלך היתה מיותרת כי הבנו שמי שהיה כנראה לא עשה עבודה טובה ואנחנו ממשיכים הלאה.

עדי קול: את המאבקים שלכם בתוך האיגוד אני מבקשת שתפתרו.

עדי קול: זה פשוט לא נראה טוב וזה לא מחנך בעייני יפה את הילדים.

<שמואל חיימוביץ: לכן, אם מאמצים את הרעיון של התייעצות עם גורמים בין-לאומיים שמכירים את התחומים, יעשו את זה גם בתחום הזה.

עדי קול: אני הבטחתי לאדריכל, בקצרה.

עדי קול: אנחנו לא נעבור על כל תוכנית הבניין, אבל אני רוצה לתת לך הזדמנות בקצרה להגיב.

עדי קול: נסיים תוך שלוש דקות ואני נותנת לך - - -

<משה עצמון: שלוש דקות, אחרי כל מה שדיברו.

עדי קול: דקה וחצי.

<רותי פילץ-בורשטיין: והערה אחת קצרה שלי בשלוש שניות.

עדי קול: אין בעיה.

עדי קול: דקה וחצי ואנחנו נסכם.

עדי קול: אתה צודק, הבטחנו שנסיים עד שתיים.

<משה עצמון: אני רוצה להגיד לך, אני המום מהדיון הזה.

<משה עצמון: אני חושב שהדיון הזה מבייש את המקום שהוא נמצא בו.

<משה עצמון: זו דעתי האישית.

<משה עצמון: אני תכננתי את הבריכה, דרך אגב, עם שותף שהוא היה אחראי לתכנון אגן הבריכה עצמו.

<משה עצמון: אני תכננתי את כל המבנה.

<משה עצמון: אני אתן דוגמה רק אחת לנושא הנגישות.

<משה עצמון: יש בבניין הזה התייחסות לנגישות כפי שאין בשום בניין במדינת ישראל ויכול להיות שגם בעולם.

עדי קול: רגע, אתה תכננת- - -

<משה עצמון: אל תפסיקי אותי בבקשה.

<משה עצמון: נתת לי שלוש דקות, תני לגמור את שלוש הדקות האלה.

עדי קול: נתתי לך דקה וחצי.

<משה עצמון: בהתחלה שלוש, אחר כך הורדת לדקה וחצי.

עדי קול: רק תגיד לי אם זו הבריכה הראשונה שאתה מתכנן, הבריכה האולימפית.

<משה עצמון: לא, לא.

<משה עצמון: לא הראשונה ולא השנייה ולא החמישית.

<משה עצמון: בבקשה תנו לי לדבר.

<משה עצמון: יש כאן כמות מתקנים לנכים לא פי שניים אלא פי עשר ממה שהתקן דורש.

<משה עצמון: למה?

<משה עצמון: את מכירה בוודאי את תאי הנכים שנמצאים כאן בכנסת.

<משה עצמון: ראית שירותי נכים בטח.

<משה עצמון: שירותי נכים בכל מקום, איך הם נעשים?

<משה עצמון: יש שירותים לכולם ועל יד זה יש שירותים לנכים.

עדי קול: אז פה זה הפוך.

<משה עצמון: אנחנו לא עשינו את זה.

<משה עצמון: מלבד העובדה שעשינו את התאים האלה לקהל, עשינו מלתחות שלימות לנכים.

<משה עצמון: זה לא קיים בתקן, זה לא קיים בשום מקום בארץ, מלבד במקומות שמיועדים לנכים.

סימון דוידסון: - - - היום זה קיים בתקן.

עדי קול: אני מבקשת, סימון.

עדי קול: כיוון שסיכמנו פה שאנחנו לא יורדים לפרטים ואני לא מכירה - - -

<משה עצמון: זה ירידה לפרטים, אבל טענו כאן נגד בעיות הנכים.

<משה עצמון: יש כאן - - -

עדי קול: אני מבקשת.

עדי קול: אף אחד לא העלה פה טענה נגד השירותים.

עדי קול: מראש נאמר - - -

<משה עצמון: לא שירותים, נגישות.

עדי קול: נכון.

עדי קול: זה שתגיד מה יש לא יפתור את השאלה לגבי מה אין ויש פה קבוצה שלימה של אנשים שאומרים אין.

עדי קול: אתה יודע מה?

עדי קול: אתה חושב שזה מאוד מספיק?

עדי קול: עובדה שיש פה אנשים נוספים שאומרים - - -

<משה עצמון: לא מספיק, פי עשר מכל מקום אחר במדינת ישראל.

עדי קול: זה עדיין לא מספיק.

עדי קול: אני מודה לך על הדברים שלך.

עדי קול: רותי הערה בשלוש מילים, הבטחת, ואני ממשיכה.

<רותי פילץ-בורשטיין: הערה אחת.

<רותי פילץ-בורשטיין: נאמר פה בחלל החדר שיש צו סגירה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אין שום צו סגירה.

<רותי פילץ-בורשטיין: אני מבקשת שזה לא ייכתב, לא ייאמר וזה לא נכון.

עדי קול: בסיכום שלי אני אגיד מה אני רוצה לקבל כדי לדעת את זה.

עדי קול: קודם כל, תודה לכולם.

עדי קול: אני מצטרפת להערה שלך לגבי העובדה שהדיון הזה היה מזעזע ולא מכבד את הבית, לא בגלל הדרך שלו, אני חושבת, בעיניי, עזבו.

עדי קול: בכנסת ישראל לשמוע שפרויקט ברמה כזאת התנהל בצורה כזאת כשלא ברור לי, ודיברנו שעתיים, מתי הגיע המומחה, מתי הוא הלך.

<משה עצמון: איך את מתייחסת לעובדה שאומרים שמעלית סגורה כשהבניין הוא בן קומה אחת?

<משה עצמון: אין לו קומה שנייה בכלל.

<קריאות: לא, לא מדויק.

<קריאות: יש מרפסת, יש גשרים.

<משה עצמון: אין, הקומות האלה סגורות.

<שמואל חיימוביץ: בהיתר זה ישנו.

עדי קול: לכן אנחנו לא נכסנו לפרטים.

<משה עצמון: לא פתחו את זה.

סימון דוידסון: לא היה תקציב לסיים, אין קפיטריה.

סימון דוידסון: נגמר הכסף.

עדי קול: סליחה, סימון.

<משה עצמון: אתה ראית את זה חיימוביץ, אתה ראית שאין קומה ראשונה.

<משה עצמון: אבל למה מעלים את העובדה שאין מעלית אם אין קומה שנייה בכלל?

עדי קול: יש קומה שנייה, היא פשוט לא נפתחה כי אין כסף.

<משה עצמון: לא, אין קומה שנייה.

<משה עצמון: היא סגורה.

עדי קול: נכון.

עדי קול: היא קיימת, רק סגורה.

<משה עצמון: כשית

<משה עצמון: פתחו אותה יפתחו מעלית.

עדי קול: אני מאוד מקווה.

עדי קול: לכן, אנחנו מעלים את זה.

עדי קול: אחת הבעיות פה שאף אחד לא חשב על הדברים קודם.

עדי קול: בוא ננסה לחשוב על הדברים קודם וכשיפתחו אני רוצה שתהיה מעלית באותו יום ולא יגידו: עכשיו אין כסף.

עדי קול: לכן, אנחנו נדבר גם על הדברים העתידיים.

עדי קול: אני באמת אומרת, אני לא נכנסתי פרט פרט פה כי אני לא מכירה את התקן.

עדי קול: אין פה אף אחד, בעיניי, שעשה את הדבר הזה בעבר ומכיר את התקנים בכל התחומים, גם הנכויות וגם שחייה אולימפית.

עדי קול: זה אחד הדברים הבעייתיים.

עדי קול: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

עדי קול: שוב, זה לא הדיון האחרון.

עדי קול: אני יוצאת מפה בכמה קריאות כי לא קיבלתי את התשובות שאני רוצה.

עדי קול: ראשית, אני פונה למנכ"ל המועצה להסדר הימורים בספורט ואני רוצה לבקש לממן את הגעתו של מומחה בין-לאומי גם לנושא של ניהול ואחזקה של מתקנים כאלה כדי להעריך את העלויות וגם כמובן לנושא הנגישות.

עדי קול: יש פה טענות מטענות שונות ואני רוצה לשמוע מומחה בין-לאומי שיגיד האם הבריכה הזאת מותאמת לספורטאים פאראולימפיים.

עדי קול: הרגע נאמר שזו המטרה שלה.

עדי קול: אני רוצה לדעת אם היא מותאמת ומה צריך לעשות.

עדי קול: אני מבינה שאתם בדיאלוג על זה ועדיין הבריכה הזאת נבנתה, יצאה לדרך והיא לא מוכנה.

עדי קול: לכן, אני רוצה לדעת מה עוד צריך לעשות ומי לוקח על זה אחריות.

עדי קול: אני מבקשת ופה ואני אפנה גם בכתב וגם בעצמי באופן אישי למנכ"ל המועצה להסדר הימורים בספורט.

עדי קול: אני פונה מפה לשרת הספורט ולנציג שלה, שוב, אני גם אפנה אליה באופן אישי, לקחת אחריות ולממן את האחזקה השוטפת של המתקן הזה עד הסדר התיאגוד של מכון וינגייט בצורה כזאת או אחרת.

עדי קול: ועדה לא ועדה, אני רוצה לשמוע תשובה.

עדי קול: אני אפנה מכאן בפנייה שלי כחברת כנסת ושל הוועדה לפניות הציבור למבקר המדינה כדי לבדוק את ההתנהלות של הקמת המבנה הזה על כל השלבים שלו.

עדי קול: אני רוצה לבקש ממכון וינגייט לתת לנו בכתב תשובה לגבי הטענה שהועלתה כאן לגבי צו סגירה ולגבי הבטיחות של המתקן.

עדי קול: אני רוצה לדעת שמצבם של השחיינים שמגיעים הוא בטוח ואם יש חס וחלילה רעידת אדמה, שריפה או כל דבר אחר שיכול לקרות כאן, אין שום בעיה ושיש מישהו שמוכן לחתום על הבטיחות של זה.

עדי קול: לגבי הליקויים שהוזכרו כאן והובטח שיתוקנו - אני רק אמנה חלק מהם: שעון העצר שהובטח מחר והקולר.

עדי קול: מינינו את אניה כאחראית.

עדי קול: אני רוצה לקבל עדכון תוך שבוע על דברים שנעשו ומה הולך להיעשות בעתיד.

עדי קול: אני קובעת ישיבת מעקב עוד שלושה שבועות מהיום.

עדי קול: דוד, שלושה שבועות זה נראה לי זמן מספיק בשביל ליזום, לייעל ועדה?

<דוד מלכא: את רואה?

<דוד מלכא: אני מתייעץ עם הדוברת.

<נעם צבי: אפשר שתבקשי גם תשובה לגבי הסיוע לעשות את אליפות אירופה בריכות קצרות בישראל?

עדי קול: לא נתת לזה מספיק דגש, אני אתייחס לזה.

עדי קול: דוד, שלושה שבועות?

<דוד מלכא: כן, כן, סביר.

עדי קול: באיזה טווח זמן נוכל לקבל תשובה לגבי חצי מיליון?

<קריאה: שבוע, תוך שבוע או שזה מת.

עדי קול: אני יודעת שאמור להגיע נציג.

עדי קול: כיוון שלא הייתי צריכה להגיע לפה כדי שאתה ונעם תדברו ואני יודעת שאתם מדברים אי-אילו פעמים.

עדי קול: אמור להגיע פה נציג של מי?

<נעם צבי: נשיא איגוד השחייה האירופית.

עדי קול: הוא אמור להגיע ולאשר את התחרויות האלה.

עדי קול: דרוש חצי מילון יורו.

עדי קול: מתי אפשר לקבל תשובה?

<דוד מלכא: נעם פנה אלינו והתמיכה המדוברת היא ל-2015.

<דוד מלכא: אנחנו אמורים לתת לו צפי.

<דוד מלכא: לא הבטחה אלא צפי בהנחה שיהיה תקציב וכד'.

<דוד מלכא: אני מניח שתוך שלושה ימים אני אציב בפניו איזשהו צפי.

<דוד מלכא: זה לא הבטחה.

עדי קול: צפי יאפשר לך לקיים את האירוע?

<נעם צבי: תלוי מה ייאמר שם בצפי הזה.

עדי קול: טוב.

עדי קול: אז אני גם רוצה תוך שבוע לקבל תשובה לגבי התשובה שניתנה לגבי האירוע.

עדי קול: אני רוצה להודות לכולכם על זה שהגעתם.

עדי קול: זה היה דיון טעון ואני יודעת שכולם יוצאים מכאן עם הרבה מטענים ועוד ממשיכים לעבוד ביחד.

עדי קול: אני מקווה ומבקשת שתעבדו ביחד בצורה הולמת גם אחרי הדיון הזה.

עדי קול: כאמור, הוא לא האחרון.

<רותי פילץ-בורשטיין: תוך כמה זמן יוצא סיכום?

עדי קול: תוך שבוע יצא פרוטוקול, אבל את הדרישות אנחנו נוציא במכתב בהקדם האפשרי.

עדי קול: אנחנו תוך עוד שלושה שבועות נתכנס פה ואני מקווה לשמוע תשובות מכל הגורמים.

<קריאה: תודה לחברת הכנסת עדי קול, באמת תודה רבה לך.

עדי קול: תודה.