ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 76, 2013-10-14 11:00

עמרם מצנע: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: הדבר הראשון – בדרך כלל אלה שבאים מדברים על אלה שלא באים – הנוכחות בוועדה היא מתחת לכל ביקורת - -

רות קלדרון: כמה אנשים אנחנו?

<יהודית גידלי: 13.

עיסאווי פריג': אני לא נוכחתי מספיק, נתתי את רוב זמני לכספים, אבל אני מתכוון לשנות גישה.

עמרם מצנע: אני מציין את חבר הכנסת אוחיון.

עמרם מצנע: - - מתחת לכל ביקורת, גם בדיונים, גם בסיורים שאנחנו עושים.

עמרם מצנע: אני מנסה להודיע מספיק זמן מראש.

עמרם מצנע: הבושה היא כלפי האנשים החיצוניים.

עמרם מצנע: יש סיור ועדה בבית ג'אן, הם מתכוננים, באים איזה עשרה נציגים של היישוב, הם הזמינו לביקור הזה את כל ראשי המועצות של הכפרים הדרוזיים בצפון, וזה לא נעים.

עמרם מצנע: זה נכון שוועדת החינוך, שלא כמו ועדת הכספים ולא כמו ועדת הכלכלה ולא ועדת החוץ והביטחון, השיניים שלה מוגבלות.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים לעשות הד ציבורי, יכולים לעשות מה שנקרא "הייד פארק פלרלמנטרי", אני קורא לזה, להעלות נושאים עקרוניים, אבל חייבים להשתתף.

עמרם מצנע: אני מעיר כרגע, ידידי היקר, שלום - -

יעקב אשר: שלום, חורף טוב.

<יהודית גידלי: בריא.

יעקב אשר: ובריא.

עמרם מצנע: הקיץ חלף עבר לא.

עמרם מצנע: - - על נוכחות חברי הוועדה בדיונים ובסיורים.

עיסאווי פריג': תנו לנו את שמות החברים שנדע.

רות קלדרון: מי כל ה-13?

עמרם מצנע: תקראי לנו את הרשימה.

עמרם מצנע: זה הנושא הראשון.

עמרם מצנע: תוכנית העבודה כפי שאני רואה, גם הצגתי אותה בתחילת המושב הקודם, אבל אז הייתי יושב-ראש צעיר ועוד לא הייתי משופשף מספיק בתהליכים – ימי הכנסת זה שני, שלישי, רביעי, הרעיון הוא לשבץ חמישה דיונים גדולים בשבוע, שזה שניים ביום שני, ביום שלישי שניים וביום רביעי אחד.

עמרם מצנע: דיונים גדולים אצלי זה כשעתיים, בנושא קצת יותר רחב, ולשבץ פה ושם את הדיונים המהירים והתקנות, שזה בערך שעה.

עמרם מצנע: אני מאוד מקפיד שהדיונים יהיו מוגבלים בזמן ותחומים.

עמרם מצנע: מה שאתה לא מספיק בזמן נתון, אתה אחר-כך מברבר.

עמרם מצנע: כמובן יעלו הצעות החוק, בין שאתם מציעים ובין שמציעים אחרים ובין שאני מציע, שיבואו גם כן לדיון.

עמרם מצנע: בימי ראשון וחמישי עקרונית אנחנו לא עושים דיונים, אבל נעשה סיורים, לא בכל שבוע, ולא בכל ראשון וחמישי.

עמרם מצנע: אני גם אשמח אם אתם תציעו הצעות היכן לסייר.

עמרם מצנע: יש רשימה מכאן ועד להודעה חדשה.

עמרם מצנע: סך הכול יש גם הרבה בקשות והרבה רצונות.

עמרם מצנע: הרשימה: שמעון אוחיון; גילה גמליאל; שלא היתה פה אף פעם - -

שמעון אוחיון: לא.

שמעון אוחיון: היתה.

עמרם מצנע: היא היתה פעם שהיה צריך להצביע נדמה לי על משהו.

עמרם מצנע: - - יריב לוין.

עמרם מצנע: הם שני האנשים, היחידים בליכוד, שמאיישים ועדות, כי הלוא אין להם חברי כנסת פנויים; רות קלדרון; יפעת קריב מיש עתיד; הרצוג; יוני שטבון; משולם נהרי; יעקב אשר, עיסוואי; מסעוד גנאים ומוחמד ברכה – אלה חברי הוועדה.

רות קלדרון: התזוזה של הזמנים מאוד מבלבלת את הלו"ז.

רות קלדרון: אם יש אפשרות לסגור לנו שעות ברורות, אז הן ייסגרו כבר בלו"ז.

יעקב אשר: אין דבר כזה, כי את צריכה לסגור עם שאר הוועדות.

יעקב אשר: אנחנו חברים בעוד ועדות.

יעקב אשר: אני בא עכשיו מדיון בוועדת הכלכלה.

יעקב אשר: שאלתי שאלות, את התשובות אני לא אשמע כי באתי לכבד את היושב-ראש, דווקא בישיבה פנימית ולא בישיבה חיצונית.

יעקב אשר: אם זו היתה ישיבה חיצונית עכשיו לא הייתי מגיע, כי הייתי מחכה, כי לא נעים לי מאותו פקיד ממשרד ראש הממשלה שרשם שמונה שאלות ששאלתי.

עמרם מצנע: תיאום בין הוועדות הוא בלתי אפשרי.

יעקב אשר: הוא בלתי אפשרי.

יעקב אשר: ואם אתה קובע, כמו שאת מציעה, זה יתנגש הרבה פעמים עם דברים אחרים.

שמעון אוחיון: במצב הנתון הזה, שיש חלוקה בנוכחות של חברי הכנסת – אני לא יודע לגבי אחרים, אבל אני חבר בארבע ועדות וחצי.

שמעון אוחיון: ניסיתי להשתחרר, לא מוכנים בשום פנים ואופן – א', האם חייבים חמש ישיבות?

שמעון אוחיון: האם במצב הנתון הזה אפשר לצמצם?

שמעון אוחיון: בראשון וחמישי יש סיורים.

שמעון אוחיון: אני חבר בביקורת המדינה, הוא גם עושה סיורים, והגרוע מכל שאני בקטע הזה כאילו במקביל.

שמעון אוחיון: במקביל לישיבה עכשיו יש ישיבה בוועדה לענייני ביקורת המדינה - -

רות קלדרון: אני יודעת אני צריכה להגיע לשם.

שמעון אוחיון: - - במדע והטכנולוגיה אצל גפני, לפחות הצלחתי לשכנע אותו כשאמרתי: תשמע, תעשה טובה, תעשה את הישיבות מ-12:00, מ-11:00 ואילך, הוא נענע, אז אני יכול ללכת, אותו דבר גם בוועדה המיוחדת לענייני עובדים זרים.

שמעון אוחיון: אבל בוועדה לענייני ביקורת המדינה, גם בגלל ההצפה, בגלל הנושאים הרבים, ממש יש חפיפה.

שמעון אוחיון: אם אני מתחיל את השבוע מאתמול בבוקר כאילו חנה ויהודית תיאמו ביניהן.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים לרדת לחמש ישיבות.

שמעון אוחיון: אולי לצמצם קצת, לצמצם לארבע.

רות קלדרון: לעשות ישיבת ראשי הוועדות.

רות קלדרון: אני אדבר על זה היום בנשיאות.

עמרם מצנע: זה לא יעזור - -

יעקב אשר: ניסו את זה.

יעקב אשר: רבים וטובים ניסו את זה.

עמרם מצנע: - - משום שלכולם יש אותו זמן.

עמרם מצנע: הלוא אסור לעשות ישיבות בזמן המליאה, אתה יכול לעשות רק ביום שני - - -

רות קלדרון: ביום שני עד 16:00.

עמרם מצנע: גם לא עד 16:00, כי ב-14:00 מתחילות ישיבות הסיעות, אז אתה יכול לעשות ביום שני עד הצהריים.

עמרם מצנע: ביום שלישי כביכול אתה יכול כל היום, אבל זה גם יום שנוכחות חברי הכנסת בכנסת היא יחסית דלה, כי זה יום ללא הצבעות.

עמרם מצנע: ביום רביעי ב-11:00 מתחילה המליאה, ובזה נגמר.

רות קלדרון: אנחנו יכולים ללכת על מוקדם מאוד, בשעה שלא כולם יושבים.

שמעון אוחיון: אולי כמו שעמרם הסכים, לצמצם לארבע ישיבות.

שמעון אוחיון: הסיורים בראשון וחמישי, אני לא מבין למה - - -

רות קלדרון: אם היינו מנהלים עסק, היינו צריכים - - -

עמרם מצנע: ביום שלישי נעשה אחד - - -

שמעון אוחיון: אני לא מבין למה אנשים לא מגיעים לסיורים.

שמעון אוחיון: זה לא פרופורציונלי לכמות הישיבות.

שמעון אוחיון: כל אחד צריך למצוא את הזמן וללכת.

שמעון אוחיון: אני לא מטיף מוסר, אני לא בעל הבית של אף אחד.

שמעון אוחיון: כולם מקיימים סיורים, כולם.

עמרם מצנע: הנושאים העקרוניים שרשמתי לעצמי, שניכנס אליהם די בקרוב: האחד זה נושא הבחינות בכלל.

עמרם מצנע: אני מנסה לפתח עם משרד החינוך סוג של דיון שהוא לא תגובת הוועדה על החלטה של משרד החינוך, למשל תחום הבגרות.

עמרם מצנע: קבעתי דיון על בחירות הבגרות, משרד החינוך אומר: תדחה את זה, עוד לא גיבשנו דעה.

עמרם מצנע: אני אומר להם: אני לא רוצה שתגבשו דעה, אני רוצה שנעשה פה דיון, נשמע דעות שונות וגם נזמין אנשים שונים - -

רות קלדרון: אז הם יגבשו דעה.

עמרם מצנע: - - וגם אתם תציגו כמה אפשרויות, את התלבטויות שלכם.

עמרם מצנע: כמה דיונים יש בנושא הזה, האחד זה בחינות הבגרות.

עמרם מצנע: יש נושא של המשבר במדעי הרוח, גם בתיכונים - -

רות קלדרון: אני מאוד רוצה לדבר על זה.

עמרם מצנע: אנחנו הולכים לעשות את זה.

עמרם מצנע: - - כל נושא ההשכלה הגבוהה שהתחלתי ללמוד יותר לעומק, כי זה נושא שאני לא בקיא בו מספיק.

עמרם מצנע: שני נושאים שאחד מהם הכנסנו בכנס הקודם: האחד זה שיח מורים.

עמרם מצנע: חשוב שתבואו.

עמרם מצנע: זה שיח מורים, זה שיח מנהלים.

רות קלדרון: האם אתה עושה את זה פה?

עמרם מצנע: עשינו כבר שניים.

עמרם מצנע: היה יוצא מן הכלל.

שמעון אוחיון: השתתפתי באחת.

עמרם מצנע: נעשה את זה פעם בחודש: גננות, מורים יסודי, מורים תיכון, מנהלים.

עמרם מצנע: אנשים מדברים.

עמרם מצנע: אני שם בדרך כלל נושא, אבל אנחנו פותחים את זה.

עמרם מצנע: הנושא השני שאנחנו רוצים לחדש זה יוזמות וחדשנות בחינוך.

עמרם מצנע: יש הרבה מאוד בתי ספר שיש בהם חידושים ויוזמות מקומיות.

עמרם מצנע: הם רוצים מאוד לספר על זה, אנחנו רוצים לשמוע, והחשיבות היא להפיץ את זה למערכות כולן.

עמרם מצנע: גם על זה נעשה דיונים יזומים אצלנו.

עמרם מצנע: הנושאים השונים שעומדים על סדר-היום: הפרטת מערכת החינוך, שזה נושא מאוד גדול.

עמרם מצנע: יש דו"ח שאני אעביר לכם; לקחים מרפורמת "אופק חדש".

עמרם מצנע: "אופק חדש" כבר קיימת כמה שנים, יש על זה לא מעט ביקורת והערות.

עמרם מצנע: חשוב לעשות על זה דיון.

עמרם מצנע: אלה דיונים עקרוניים.

עמרם מצנע: אין בסוף הדיון החלטות בומבסטיות.

עמרם מצנע: בנושא של תשלומי הורים אני לא רוצה לחכות לתחילת שנת הלימודים.

רות קלדרון: הבטיחו לנו בכל שנה שלא יהיו בשנה הבאה.

עמרם מצנע: בתשלומי הורים יש כמה דברים עקרוניים: האחד, היום תשלום החובה היחיד שנשאר זה ביטוח.

עמרם מצנע: אני רוצה לשכנע את האוצר ואת החינוך להטיל את זה על המדינה.

עמרם מצנע: מדובר על קצת יותר מ-30 שקלים, המדינה יכולה לעמוד בזה, ואז אפילו מבחינה סמלית אין יותר תשלומי חובה.

עמרם מצנע: כל התשלומים האחרים הם תשלומי זכות.

רות קלדרון: כל מה שאני משלמת זה בזכות.

רות קלדרון: ..

עמרם מצנע: השאלה מה זה זכות.

<יהודית גידלי: רשות.

יעקב אשר: צריך לעשות דיון על כספי הרשות ולא על החובה.

יעקב אשר: החובה זה כלום.

רות קלדרון: לא מספיק שלוקחים, אני גם צריכה להרגיש שזו זכות?

עמרם מצנע: יש בתי הספר הייחודיים.

רות קלדרון: זה מאוד חשוב.

עמרם מצנע: יש בתי ספר בממ"ד, שיש אתם בעיה של תשלומי עתק שהם גובים מההורים - -

<יהודית גידלי: בעיקר במוכר שאינו רשמי.

עמרם מצנע: - - ובמוכר שאיננו רשמי.

עמרם מצנע: שם גם גובים בלי הגבלה.

יעקב אשר: אתה חותך מצד אחד, אז - - -

עמרם מצנע: יש הצעה של משרד החינוך שאומרת: גם שם נגביל.

עמרם מצנע: מה תהיה ההגבלה?

עמרם מצנע: הפער בין מה שמשרד החינוך משלם למה שכביכול - - -

יעקב אשר: "אנשים טובעים באמצע הדרך", מה שנקרא.

עמרם מצנע: זה עדיין צמצום גדול מאוד.

יעקב אשר: אגב, נושא הטיולים.

יעקב אשר: אני לא יודע אם הוא כבר הגיע אליך.

יעקב אשר: ביקשתי לעשות דיון בעניין הזה, כי גם פה קיצצו את התקציב.

<יהודית גידלי: ישבתי על סדר-היום, לא הספקתי להגיע לזה.

יעקב אשר: זה הופך להיות תשלום רשות כביכול.

עיסאווי פריג': יש לך רוב, אנחנו כבר שבעה.

שמעון אוחיון: רשמתי בעקבות מה שדיברת ורצית להוביל כמה נושאים.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אני אשמח לשמוע.

שמעון אוחיון: א', העניין של צמצום פערים בתקצוב דיפרנציאלי שאתה מוביל.

שמעון אוחיון: אנחנו צריכים לקדם את המהלך הזה ולבחון אותו בצורה יסודית.

שמעון אוחיון: זה ייתן לנו תקווה וסיכוי לצמצום פערים חברתיים.

שמעון אוחיון: נושא שהתחלתי לדבר עליו והעליתי אותו גם במסגרת ההצעה לסדר והוא צריך לחזור לוועדתנו זה העניין של הבחינה הפסיכומטרית.

עמרם מצנע: זה רשום אצלי.

שמעון אוחיון: מדוע חשובה לי הבחינה הפסיכומטרית?

שמעון אוחיון: האוניברסיטאות, אני מסכים אתן שאין להן כלים והן נאחזות בזה, הבעיה שאין ראייה אובייקטיבית כלשהי.

שמעון אוחיון: כל זמן שמערך המבחנים הארציים הפסיכומטריים הוא החוקר היחיד של הדברים הללו, יש לי פה בעיה אתית.

שמעון אוחיון: זה עניין אחד.

עמרם מצנע: הנושא רשום כנושא עקרוני.

שמעון אוחיון: בריחת המוחות והמלחמה באלימות.

שמעון אוחיון: אי-אפשר להתעלם מזה שבשבוע שעבר הורים היכו מורה בנצרת עילית.

שמעון אוחיון: זו תופעה שכבר חזרה כמה פעמים.

עמרם מצנע: אני לא יודע מי ראה את הכתבה שהיתה בערוץ 10 במוצאי-שבת בנושא של תלונות הורים כלפי מורים ומנהלים.

עמרם מצנע: התופעה קשה מאוד.

שמעון אוחיון: הנושא של החינוך המקצועי הטכנולוגי שהועלה גם בממשלה – צריך להתייחס לזה בצירוף ההערות החשובות של שלושת השרים.

שמעון אוחיון: שלושת השרים אמרו: הסיבה למלחמה בחינוך המקצועי, בגלל הדבקתו לעיירות פיתוח, לפריפריה.

שמעון אוחיון: נוציא אותו ונפזר אותו.

שמעון אוחיון: זה לא אומר שהמדינה לא צריכה.

עמרם מצנע: יש פה בעיה לא פשוטה שעוד לא נמצאה הדרך להתמודד אתה.

שמעון אוחיון: הנושא האחרון – אני אומנם קשור בזה, ואני חושב שיש לזה השלכות על כלל מערכת החינוך – זה חיזוק מעמד המורה.

שמעון אוחיון: מה אנחנו עושים עם הדימוי של מקצוע ההוראה היום?

שמעון אוחיון: היה סקר שמבחינת האמינות המקצועית מקצוע ההוראה הוא אחרי הרופאים.

שמעון אוחיון: כלומר, האם אני מאמין לצד המקצועי של הרופאים.

שמעון אוחיון: מערכת המשפט בגלל האווירה הציבורית נמצאת למטה.

רות קלדרון: אבל אין להם כלים לנהל את הכיתה.

שמעון אוחיון: אין להם סטטוס.

עמרם מצנע: הצטרפו אלינו עוד שני חברי כנסת, יפעת קריב ויצחק הרצוג.

עמרם מצנע: פתחתי את המפגש בתלונה חריפה על נוכחות של חברי ועדת החינוך בישיבות ובסיורים.

עמרם מצנע: חבר'ה, זה ממש-ממש מבייש לבוא לסיור שמתכוננים אליו ונערכים ומזמינים ובסוף מופיע יושב-ראש הוועדה בלבד.

עמרם מצנע: אתם מוכרחים למצוא דרך בין העיסוקים השונים שאני יודע שיש לכל אחד, לבוא ולהיות בדיונים.

רות קלדרון: יעזור לי שתודיע לנו על הסיורים בראש חודש.

עמרם מצנע: הסיורים מתואמים הרבה זמן לפני.

רות קלדרון: כשזה בא לי בדואר, זה מאוד עמום, זה לא כמו ישיבה.

יפעת קריב: איך נקבעים הסיורים?

יפעת קריב: האם על-פי בקשות מהשטח או רעיונות שלכם?

יפעת קריב: האם גם אנחנו יכולים להציע?

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: כל הרעיון של הפגישה הזאת, לשמוע גם מכם דברים שאתם רוצים שהוועדה תעסוק בהם או דרכי פעולה.

עמרם מצנע: דיברתי על שיח מורים שנמשיך לעשות, ואני מאוד ממליץ שתבואו.

עמרם מצנע: הנושא של יוזמות וחדשנות בחינוך – נזמין לכאן בתי ספר שעוסקים באיזה תחום - - -

רות קלדרון: ללכת למט"ח – מרכז טכנולוגיה חינוכית – לראות מה שהם עושים.

עמרם מצנע: מט"ח זה סיפור אחר.

עמרם מצנע: יש שלל דברים, הבעיה היא כמובן איך בלוח-הזמנים של כולנו מכניסים אותם ומשתתפים בהם.

עמרם מצנע: פתחתי אפשרות כי אני רוצה לשמוע מכם על דברים שאתם רוצים.

עיסאווי פריג': אני אתמקד מאיפה שאני בא בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': חברים, האלימות שולטת ברחוב, כולנו משוכנעים שהאלימות נובעת בעיקרה מהזמן הפנוי שיש לתלמיד.

רות קלדרון: משעמום.

עיסאווי פריג': משעמום.

עיסאווי פריג': מכאן אני מביא לדוגמה את הבת שלי, שפתאום הצטרפה לצופים בבית הספר.

עיסאווי פריג': מרגע שהיא הצטרפה לצופים, החיים שלה השתנו, התמלאו, פתאום יש עניין.

עיסאווי פריג': אני זוכר את עצמי כשהייתי בצופים – היה עניין.

עיסאווי פריג': לאן אני רוצה להגיע?

עיסאווי פריג': החינוך הבלתי פורמלי בחברה הערבית לוקה בחוסר, התקנים ריקים מתוכן.

עיסאווי פריג': אני רוצה תקן, אבל גם מהות.

עיסאווי פריג': הרחוב ירגיש את העשייה שלי?

עיסאווי פריג': יוק.

עיסאווי פריג': אני רוצה למדוד את החינוך הבלתי פורמלי על-פי הפעילות שאני חש בשטח, לא על-פי עוד תקן ועוד תקן.

עיסאווי פריג': מכאן אני מבקש שנושא החינוך הבלתי פורמלי - - -

עמרם מצנע: הערה ממש נכונה.

שמעון אוחיון: הוא גם בעד.

שמעון אוחיון: עמרם גם מבין את החשיבות.

עמרם מצנע: קיימנו על זה בתחילת הכינוס הקודם שני דיונים.

עיסאווי פריג': מכאן אני רוצה להגיע לנקודה שמתייחסת לאכזבה מהנוכחות שלנו.

עיסאווי פריג': אני אישית, אני אביא דוגמה עלי – אני משתתף בוועדת הכספים ובוועדת החינוך.

עיסאווי פריג': רוב הזמן שלי בוועדת הכספים, כי יש עניין, יש אדרנלין.

עמרם מצנע: כסף.

עיסאווי פריג': יש שיניים, יש אדרנלין.

עמרם מצנע: לך בעקבות הכסף.

עיסאווי פריג': איך אנחנו יכולים למנף את ועדת החינוך למצב שיהיו לה שיניים?

שמעון אוחיון: תעביר את כל תקציב החינוך לחוק ההסדרים, זה יידון פה.

עיסאווי פריג': שנייה.

עיסאווי פריג': למה אני מתכוון?

עיסאווי פריג': כשיש אלימות בחברה ואני רוצה לתקוף אותה ואני מעלה חינוך בלתי פורמלי כאמצעי, אני רוצה לרדת לרמה של העשייה בשטח, לא להעלות את זה ברמת דיון, ובזה נגמר.

עמרם מצנע: תרד עוד מדרגה.

שמעון אוחיון: אתה חבר כנסת, אתה לא שר.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אני רוצה להרגיש שאני נותן, שאני משנה, שאני משפיע.

עמרם מצנע: אני שומע אותך, ואני גם שומע אותך בהרבה מאוד מהדברים שאתה אומר במליאה.

עמרם מצנע: הלוא גם אני בא מתחום העשייה, זו בעיה.

עמרם מצנע: הכוח שלנו זה ביכולת לעשות רעש ציבורי - -

רות קלדרון: בשיח.

עמרם מצנע: - - להגיע לבמה, למיקרופון, לאמפליפייר.

עמרם מצנע: זה מה שאנחנו עושים.

עמרם מצנע: התוצאות הן לא מיידיות.

עמרם מצנע: ועדת הכספים זה כסף – מאשרים או לא מאשרים.

עמרם מצנע: אני בטוח שאולי זה מעניין, אבל יכולת ההשפעה של חבר כנסת בודד היא כמעט אפסית.

עיסאווי פריג': כן, אבל ההתעניינות משליכה על ההשפעה על סדר-היום יותר מאשר בוועדות אחרות.

עמרם מצנע: זה נכון.

עמרם מצנע: אני בהתלבטות קשה מאוד.

עמרם מצנע: יש אלי פניות בעשרות לקיים דיון בנושא מסוים, ואני שואל מה הציפייה מהדיון, כדי שלא תהיה ציפייה.

עמרם מצנע: הדיון כשלעצמו הוא באמת לא כלי.

יצחק הרצוג: בעניין "הדסה" זה עזר, לדוגמה.

רות קלדרון: גם בעניין הסופרים זה שינה את המציאות.

עמרם מצנע: נכון, בדברים מאוד ספציפיים.

עיסאווי פריג': אני רוצה דיון שיהיו לו השלכות על השטח.

רות קלדרון: ראשית, החוויה של חוק הסופרים היתה בשבילי חוויה מאוד חזקה וטובה.

רות קלדרון: אתמול ישבתי עם "סטימצקי" ואני חושבת שזה ממש שינה את המציאות בספרות בארץ.

רות קלדרון: במובן הזה זאת חקיקה, אומנם איטית.

רות קלדרון: הגענו לזנב שלה.

רות קלדרון: שני נושאים אני רוצה להעלות: הנושא הראשון הוא החינוך ההומניסטי בארץ.

רות קלדרון: אין הומניסטיקה בארץ.

רות קלדרון: המשבר של ההומניסטיקה הוא בכל העולם.

רות קלדרון: האוניברסיטאות הולכות למקצועות, בעיקר משפטים, מינהל עסקים ומחשבים.

רות קלדרון: כשאין הומניסטיקה, אין תרבות בארץ, אין אנשים שיוצרים את התרבות ואין אנשים שמעריכים את התרבות.

רות קלדרון: ההצעה שלי היא להקים מסלול של הומניסטיקה בסגנון של liberal art education, של חינוך חופשי, לא במקצוע כמו שעושים ברוב האוניברסיטאות שהן על הבסיס הגרמני, להקים את זה ב"אוהלו" בגולן, יש שם מכללה שקצת מחפשת את דרכה ויש לה כרגע מסלול חלש.

רות קלדרון: אפשר לעשות שם מסלול מאוד חזק להומניסטיקה, אנשים יבואו צפונה ללמוד וליד זה לבנות כפר של אנשי רוח, לתת לסופרים, משוררים, יוצרים - - -

שמעון אוחיון: תסגרי את כל לימודי ההומניסטיקה באוניברסיטאות?

רות קלדרון: לא לסגור, חלילה.

שמעון אוחיון: כולם נלחמים על אותו פוטנציאל.

רות קלדרון: החוג לתלמוד, קוראים לו "החוג לתלמיד".

רות קלדרון: באוניברסיטאות קשה מאוד להילחם על תלמידים, אבל אני מאמינה, כמו שראיתי ב"עלמא", "עלמא" היתה מפוצצת בתלמידים בזמן שבאוניברסיטה לא גדלה ההרשמה.

רות קלדרון: אנשים רוצים ללמוד לימוד משמעותי, לימוד שהוא לא רק אקדמי.

עמרם מצנע: הבעיה מתחילה בתיכון.

רות קלדרון: נכון.

רות קלדרון: בבונוסים וכו'.

רות קלדרון: יש נכונות בגולן, יש נכונות ב"אוהלו".

רות קלדרון: הייתי רוצה - - -

עמרם מצנע: אנחנו נעשה דיון עקרוני על כל הנושא הזה של לימודי הרוח, ההומניסטיקה.

עמרם מצנע: יש היום כמה התארגנויות, יש מועצה ציבורית שקמה עם פרופ' שייקה תדמור, נביא אותן לכאן.

רות קלדרון: מאוד הייתי שמחה להיות מעורבת בזה.

רות קלדרון: הדבר השני שאני רוצה להציע – השנה הבאה היא שנת שמיטה, לשנת שמיטה כבר הרבה שנים אין משמעות רלוונטית לרוב הציבור הישראלי – הרבה בעיות עם הפירות, טורקיה, כסף.

רות קלדרון: אני רוצה להציע שתהיה שנת שמיטה חברתית של שמיטת חובות לחייבים שלא יכולים לצאת מהחובות שלהם בשום אופן, לעשות מהלך של איתור של כ-100 משפחות שנכנסו - - -

שמעון אוחיון: נפנה קודם לבנקים שיוותרו לנו...

רות קלדרון: כבר דיברתי.

רות קלדרון: נאתר 100 משפחות שהגיעו למצב של פשיטת רגל, של לקיחת כל הנכסים מהן, משפחות שמוכנות להיכנס לתהליך של שנה בעמותות כמו "פעמונים" ו"מקימי", שזה גם תהליך ליווי פסיכולוגי וגם כלכלי.

רות קלדרון: אם המשפחה תהיה ראויה לדבר הזה, והיא באמת במצב הזה, לא הכול חוב, אנחנו ננסה לעשות שמיטת חובות.

עמרם מצנע: היושב-ראש מכיר את כל המסלולים האלה.

רות קלדרון: ננסה לעשות שמיטת חובות – אני מדברת עם האוצר, החינוך ומשרד הרווחה – יחד עם אנשי עסקים, פדרציות מחוץ-לארץ וכו'.

רות קלדרון: לא מדובר בהון תועפות, כי אלה חובות שבדרך כלל חוזרים למדינה ממילא.

רות קלדרון: מדובר במהלך סמלי.

רות קלדרון: שמיטה זה רעיון מדהים.

יעקב אשר: זה מתאים לוועדת כספים.

רות קלדרון: לא, זה חינוך.

<יהודית גידלי: זה משהו חברתי.

רות קלדרון: שמיטה זה רעיון יהודי מדהים, שכתוב בתנ"ך ומעולם לא מומש מאז הפרוזבול של הלל.

רות קלדרון: יש להחזיר אותו למדינה היהודית ולהגיד: לא כל הזמן לקחת מאנשים, אלא להיות בחמלה ולהיות בהסתכלות.

רות קלדרון: אני רוצה לנסות להוביל את זה.

רות קלדרון: כמו שאמרת, אין לי שיניים להכריח, אבל שר האוצר מקשיב לזה מאוד באהדה.

רות קלדרון: יש הרבה אנשים עשירים שמוכנים לתרום כסף.

רות קלדרון: המהלך הוא יותר ציבורי-רוחני שאומר: אנשים מסכנים – לא מכבידים להם, אלא עוזרים להם, שנהיה קצת מקום של אנושיות.

רות קלדרון: אלה שני הנושאים שהייתי רוצה לעסוק בהם.

יפעת קריב: קודם כול, אני חושבת שהדיון הזה הוא באמת רעיון מצוין.

יפעת קריב: אולי אפשר מדי פעם גם לעצור אפילו באמצע מושב סוער של חצי שנה ולהגיד: בואו נסתכל על עצמנו, האם אנחנו רק מקיימים שיח כי מציפים פה נושאים, או שעושים פה משהו משמעותי שמשנה?

יפעת קריב: כולנו, כמו שאמרת, אנשי מעשה, ורק לשבת ולדבר - - -

רות קלדרון: - - -

יפעת קריב: לפעמים אתה עובר מנושא לנושא ואתה יודע שאתה רק הולך לדבר כל היום, זה לא פשוט.

יפעת קריב: אנחנו רוצים ליזום, לעשות, להוביל, לשנות.

יפעת קריב: דיברתם על אלימות, מבחני בגרות – כל הנושאים האלה הם כמובן נושאים שדיברנו עליהם וצריך להמשיך ולדבר עליהם, גם מבחני הבגרות והמשמעות שלהם, גם נושא האלימות במערכת החינוך, שהתחלנו בזה, והגזענות.

יפעת קריב: צריך להמשיך.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס לנושא של גודל הכיתות.

יפעת קריב: זה נושא קטן, אבל מטריד.

יפעת קריב: מאוד-מאוד בעייתי.

יפעת קריב: אני יכולה להגיד לכם את הדילמה שיש לנו במרכז הארץ דווקא, שבגלל הפריפריה לא מאשרים למרכז הארץ להקטין את הכיתות.

יפעת קריב: בפריפריה יש פחות תלמידים, אז אוטומטית הכיתות פחות גדולות, ולמען השוויון וחוסר אפליה במרכז לומדים כמעט 38, 40 ואפילו 41 תלמידים בכיתה, ובפריפריה לומדים יותר מ-20.

יפעת קריב: זה נושא בעייתי.

עמרם מצנע: ביקשתי ממשרד החינוך, הם עוד לא נתנו לנו תשובה.

עמרם מצנע: לגודל הכיתות יש שתי משמעויות: האחת, בכוח ההוראה, והשנייה, בכיתות.

עמרם מצנע: אמרתי להם: תנו עדכון כמה עולה.

עמרם מצנע: הלוא היום התקן הוא עד 40.

יפעת קריב: 41 בהיתרים מסוימים.

עמרם מצנע: תרדו אפילו ל-35 או ל-30 ותנו לנו תשובה כמה זה עולה בהוראה וכמה זה עולה בכיתות.

עמרם מצנע: צוואר הבקבוק הוא הכיתות, לפי דברי משרד החינוך.

עמרם מצנע: אני חושב שזה לא נכון.

עמרם מצנע: יש מספיק כיתות עזר בבתי הספר, ואפשר להגיד לבית ספר: אתה יכול לקבל תקן, אבל לא יבנו לך כיתה חדשה.

יפעת קריב: בהקשר הזה אני רוצה להוסיף עוד שני דברים, שאני חושבת שהם קשורים.

יפעת קריב: האחד, הנושא של בדיקת המודל של בית ספר עם ביטול חטיבת הביניים או אי-ביטול חטיבת הביניים.

יפעת קריב: יש נושאים שחוזרים עליהם וזה מאוד מטריד את ההורים.

עמרם מצנע: רוב אנשי המקצוע מדברים על כך שזו היתה שגיאה וצריך לחזור ל-4-8, אבל המשמעות של חזרה אחורה בלתי אפשרית מבחינה כספית.

יעקב אשר: כמה כסף הושקע רק בבינוי בעקבות הרפורמה הזאת?

עמרם מצנע: המעבר אחורה הוא כמעט בלתי אפשרי.

יפעת קריב: עוד בשיח הספציפי הזה זה הגודל של הכיתות.

עמרם מצנע: מה שצריך זה לחזק את חטיבות הביניים, כי זו החוליה הכי חלשה במערכת החינוך.

שמעון אוחיון: גם מבחינת הצפיפות.

יפעת קריב: היא חלשה שאין דברים כאלה.

יפעת קריב: יש לי ילד שסיים עכשיו את חטיבת הביניים וילדה בחטיבת הביניים, ואין לי מילה אחרת חוץ מ"זוועה".

יפעת קריב: ממש בזבוז של שלוש שנים.

יפעת קריב: אין לי מילים אחרות להגיד חוץ מ"איום ונורא".

עמרם מצנע: הם צעירים מדי כדי להגיע לחצר בית הספר התיכון, ובחטיבת הביניים אין גם בחינות בגרות.

יפעת קריב: הם הולכים שם לאיבוד.

יפעת קריב: בנושא של בתי הספר הדמוקרטיים ובתי הספר הייחודיים, לדבר על זה.

יפעת קריב: שוב, בכיתות שיש בהן 40 תלמידים ויש ילדים עם ADHD או הפרעות קשב אחרות, הילדים האלה הולכים לאיבוד, הם הרבה פעמים מוצאים את הפתרון שלהם רק בבתי הספר הייחודיים, כמו הדמוקרטי או האנתרופוסופי או בית הספר הירוק או בתי ספר אחרים, ואז יש מאבקים, כי בתי הספר האלה הם גם בתי ספר פרטיים שעולים הרבה מאוד כסף וגם מאוד קשה להיכנס אליהם כי הם מוגבלים לאזורים מאוד מסוימים.

יפעת קריב: מה עושים עם הילדים עם הפרעות הקשב במערכת החינוך?

יפעת קריב: ואז גם כיתה לא מסתדרת עם 40 תלמידים, מורים קורסים.

יפעת קריב: כשאני מדברת על 40 תלמידים, זה לא רק בבית הספר, זה גם בגני הילדים.

יפעת קריב: זאת אומרת, כבר מגיל שלוש גננת אחת עם סייעת אחת על קבוצה קטנה של ילדים.

יפעת קריב: אנחנו מדברים על כך מחוק חינוך חובה, מגיל שלוש.

יפעת קריב: אנחנו צריכים להתייחס גם לגילאים האלה.

יפעת קריב: משהו עקרוני, חינוך בלתי פורמלי עלה כאן – צריך להמשיך לעבות את חוק החינוך הבלתי פורמלי שחוקק.

יפעת קריב: הוא חוק מקסים אבל דל.

יפעת קריב: דל באמצעים, דל במשאבים, דל בכול.

יפעת קריב: נושא הצעירים שהתחלנו לדבר עליו, מצנע מכיר את השיח הזה - - -

עמרם מצנע: זה מעל גיל 18.

יפעת קריב: שום משרד ממשלתי לא לקח על זה אחריות.

יפעת קריב: היתה לי שיחה על זה עם שר החינוך, שר החינוך אמר: ברגע שיקבלו על זה החלטות, אנחנו בהחלט נתמוך ונוביל.

עמרם מצנע: יש הצעה של מרכז השלטון המקומי.

יפעת קריב: בדיוק.

יפעת קריב: החברה הממשלתית מעורבת.

יפעת קריב: הוא אמר שהוא, כמשרד החינוך, בהחלט יתמוך ויוביל את ההצעה שתהיה מקובלת, אבל השיח חייב להמשיך ולהתקיים.

יפעת קריב: הנושא שאני הכי רוצה להתמקד בו זה הנושא של השיח היהודי-ערבי.

יפעת קריב: דיברנו כמה פעמים, גם במושב האחרון, על לימוד השפה הערבית ועל השיח היהודי-ערבי.

יפעת קריב: בעיני זה השיח שהכי הולך לאיבוד בקרב הגילאים האלה.

יפעת קריב: הם לא מכירים את זה, לא ברמה של יהודים-פלסטינים ולא ברמה של מה שנקרא "ערבים אזרחי מדינת ישראל".

יפעת קריב: בעיני, מערכת החינוך, נוח לה לא לגעת בזה כשיש כל-כך הרבה צרות, בעיות ודילמות.

יפעת קריב: כוועדה וכחברי כנסת אנחנו חייבים לשים את זה על סדר-היום.

רות קלדרון: אולי נתחיל ללמוד ערבית בכנסת סוף-סוף, ולא נגיד לכל האחרים ללמוד.

יפעת קריב: זה שאני לא יודעת ערבית מבחינתי זו בעיה קשה, מהותית, כי אתה לא יכול לחיות במזרח-התיכון בלי לדבר ערבית.

יפעת קריב: אנחנו מחנכים ילדים לא לדעת להסתדר כאן.

יפעת קריב: זה דבר מאוד בסיסי, והייתי שמחה שתשקיע בשיח היהודי-ערבי, בשתי הרמות שלו: בתוך גבולות מדינת ישראל ומחוץ לגבולות מדינת ישראל.

יפעת קריב: נבוא עם אמירה שאולי אתה אנחנו יכולים לצאת, ודיברנו על זה במושב האחרון.

יפעת קריב: גם אנחנו, כמעט כל חברי הכנסת שנמצאים פה, עסוקים בשיח הזה, אז בואו נביא משהו למערכת החינוך.

יפעת קריב: בעיני זה אחד הפערים הכי גדולים שיש והכי קל להתעלם ממנו.

עמרם מצנע: אין ספק.

עמרם מצנע: בבקשה.

יעקב אשר: אני חושב שעלו פה נושאים חשובים ועולים נושאים חשובים, אולי אפילו פופולריים, אבל אני חושב שצריכה להיות הסתכלות רוחב.

יעקב אשר: הסתכלות הרוחב אומרת שיש נושאים מאוד-מאוד פשוטים ובסיסיים, שבהם צריך לטפל וצריך לבחון אותם.

יעקב אשר: דובר קודם על נושא האלימות בבתי הספר, זה נושא חשוב מאוד.

יעקב אשר: זה נושא שצריך לבחון לעומק ולראות מה ההשפעות, ממה זה נובע.

יעקב אשר: האם זה נובע מסוג היישוב שאדם גר בו?

יעקב אשר: האם זה נובע בגלל מצב סוציו-אקונומי?

יעקב אשר: האם זה נובע בגלל דרך חינוך כזאת או אחרת?

יעקב אשר: התשובות יכולות להיות בהרבה מאוד כיוונים.

יעקב אשר: אני חושב שהדבר הזה מאוד-מאוד חשוב, ולא רק האלימות שנספרת בסטטיסטיקות, אלא גם האלימות שלא נספרת.

יעקב אשר: כמו שאנחנו מכירים את זה בעולם הדימויים של הגדולים, ואנחנו, כראשי רשויות לשעבר, מכירים את זה גם בעולם שמפחיד מאוד לפעמים מה זו רמת איום כזאת או אחרת, גם בתוך בתי הספר וגם כשמדובר בילדים צעירים, יכולים להיות ילדים מאוימים, שאף אחד לא יודע עליהם, הם לא בשום סטטיסטיקה, כי הם לא זכו לקבל סנוקרת.

יעקב אשר: אולי עדיף להם לפעמים חלילה להיפגע, כדי לעלות לסדר-היום וידעו לטפל בזה.

יעקב אשר: יש הרבה מאוד בתחום הזה ולדעתי צריך לנסות לרדת פה לעומקם של הדברים, אולי גם בשיטות חינוך ודברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: אני לא רוצה להגיד שבמגזר כזה יש יותר ובמגזר אחר פחות וכו', אבל יכול להיות שגם בשיטות החינוך, לאו דווקא בהקניית הידע, גם בהקניית הדרך או דרך ארץ, וזה יכול להיות בכל המגזרים ובכל המקומות.

יעקב אשר: אני תמיד טוען שגם בארמון של המלכה אליזבת יש מקום שנקרא "פח זבל".

יעקב אשר: תמיד יש מקומות שיש בהם בעיות.

עמרם מצנע: יש תמיד תחתית.

יעקב אשר: השאלה כמה התחתית, מה הרוחב שלה, מה העומק שלה, כמה היא משפיעה על שאר המקומות.

יעקב אשר: דבר נוסף שצריך לבחון, והוא קל לבחינה, זה התנאים הפיזיים.

יעקב אשר: במדינת ישראל יש בתי ספר שנמצאים בתנאים פיזיים טובים ויש כאלה שלא, ואני לא מתכוון רק למגזר החרדי ואני גם לא מתכוון רק למגזר הערבי.

יעקב אשר: בתוך הספקטרום הזה של מדינת ישראל - - -

עיסאווי פריג': לא רציתי לציין את זה, כי זה מובן מאליו.

יעקב אשר: זה דבר, עמרם, שאפשר לקחת כפרויקט, לקבל את הדוחות המתאימים לעניין הזה, לבדוק ולנסות, לעשות טיפולי רוחב.

יעקב אשר: אנחנו מדברים על דמוקרטיה, על חינוך להומניות, אלה דברים נהדרים, ואת כבר אוחזת בשמיטת חובות, זה נהדר - - -

עמרם מצנע: אין פה דיון, כי זה טריוויאלי.

עמרם מצנע: הבעיה היא כסף.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: יש דיון.

עמרם מצנע: אין דיון.

יעקב אשר: יש דיון איך אתה פותר את זה.

<יהודית גידלי: אתה פותר עם הרבה כסף.

יעקב אשר: שוב, יכול להיות שזה אחד מהתסכולים של ראש עיר לשעבר שמגיע לכנסת.

יעקב אשר: אני מנסה להפוך את זה לתוכנית עבודה.

יעקב אשר: היא תחייב או לא תחייב, זה תלוי בכוח הפוליטי של כולנו.

יעקב אשר: זאת אומרת, אם כולנו משוכנעים שנגיע לאיזון מסוים, יכול להיות שמחר, כשיגיעו מקבלי ההחלטות, יפעת תדאג בקשרים שלה עם השרים שיש לה, ואני בקשרים שלי עם השרים שאין לי ואתה בקשרים שלך עם השרים שיש לך, להביא את זה לקדמת הדיון.

עמרם מצנע: למשרד החינוך יש תוכנית מאוד מפורטת של בניית בתי ספר.

עמרם מצנע: הדוגמה היתה גני הילדים עכשיו.

יעקב אשר: זה לא רק הבנייה, אני מדבר על תנאים פיזיים.

יעקב אשר: גם בית ספר שנבנה לפני 30 שנה ולא טופל מספיק במשך כל השנים הללו אלה דברים שפוגעים גם באיכות של בית הספר, גם באיכות של התלמידים, גם בכיף של המורים לבוא וללמד באותו בית ספר.

עמרם מצנע: היה חוזר על החלוקה בין הרשמי למוכר שאינו רשמי ולפטור, כי מדינת ישראל לא מרגישה אחריות.

יעקב אשר: גם בזה, אבל לא רק בזה.

יעקב אשר: אם תיקח רק בתי ספר רשמיים או רק בתי ספר ממלכתיים-דתיים, תראה בתי ספר שיש להם כל הדברים שהם צריכים – מעבדות משוכללות ביותר, שדרוג של הדברים ושימור של הדברים ובמקומות אחרים לא, ואני אומר לך את זה מידיעה.

יעקב אשר: דבר נוסף שהוא אתגר עצום מבחינתנו, זה עלה כמה וכמה פעמים, אני צועק על זה כבר שנים, זה הנושא של הדיפרנציאליות בתקצוב של החינוך.

יעקב אשר: זה גם ברווחה, לא רק בחינוך, אבל בחינוך על אחת כמה וכמה.

יעקב אשר: לא יכול להיות שני סוגי ילדים במדינת ישראל, ילד אחד שיש לו יותר וילד אחד שיש לו פחות - - -

עמרם מצנע: הבעיה היא התקצוב הדיפרנציאלי.

יצחק הרצוג: הרשויות הגדולות אומרות: אנחנו לא מוכנות שיורידו לנו.

עמרם מצנע: בשביל זה יש מדינה.

יעקב אשר: הרשויות הגדולות האלה, שקיבלו מהטבע מתנה שנקראת "ים", עם 1,000 חדרים של בתי מלון שמכניסים ארנונה פי חמישה מאשר ביישוב פריפריאלי, יכולים לקחת חלק מהכסף הזה ולהשקיע אותו בחינוך, ומשרד החינוך יחלק את זה אחרת.

עמרם מצנע: המשרד היחיד שהצליחו לעשות בו תקצוב דיפרנציאלי – מיהו?

עמרם מצנע: אתם יודעים?

עמרם מצנע: משרד הדתות.

יצחק הרצוג: אני גם עשיתי ברווחה בחלק מהדברים.

עמרם מצנע: עדיין ברווחה זה 75%-25%.

יצחק הרצוג: הבסיס.

יעקב אשר: גם בתחבורה.

עמרם מצנע: אתה מדבר על פרויקטים.

עמרם מצנע: בתקציבי מדינה, כשיש את המצ'ניג - - -

יצחק הרצוג: ברווחה הוספנו המון נושאים, אבל הליבה עדיין בחוץ.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: הליבה נשארה 75%-25% ויש יישובים שאין להם ה-25% שלהם.

עמרם מצנע: אתה יודע, לוקחים להם את זה במקור.

יעקב אשר: נושא נוסף ואחרון, אמרה את זה יפעת, זה הנושא שאני קורא לו "לקויות למידה קלות".

עמרם מצנע: לקויות למידה זה תחום - - -

יעקב אשר: זה תחום שנופל בין הכיסאות, כי הוא לא נחשב לחינוך מיוחד.

עמרם מצנע: עוסקים בו רק בדבר אחד, וזה הקלות בבחינות.

עמרם מצנע: לא עוסקים - -

יפעת קריב: בנשמה של הילדים.

עמרם מצנע: - - במתן כלים.

עמרם מצנע: אני מכיר את זה היטב.

יעקב אשר: כשהייתי יושב עם אנשי המקצוע שלי והיו מספרים לי כמה כיתות חינוך מיוחד של ילדים עלו מגני הילדים לבתי הספר, מדדתי את ההצלחה של אגף החינוך שלי בכמה פחות כיתות חינוך מיוחד נפתחו לאחר גני הילדים.

יעקב אשר: ראיתי את זה בעיניים, כשהיו שנתיים שהשקענו המון בנושא של אבחונים, חלק גם בתוכנית הלאומית "ילדים ונוער בסיכון" שעשינו.

יעקב אשר: אגב, והרבה ברכות מגיעות לבוז'י על כך.

יעקב אשר: הרבה מאוד פעילויות עשינו גם מעבר לתקציב המדינה, מעצמנו, מהתקציב העירוני.

רות קלדרון: הילדים השתלבו בזכות התמיכה?

יעקב אשר: בשנה שעברה, בתחילת שנת הלימודים הקודמת, היתה ירידה משמעותית בכיתות א' של חינוך מיוחד בבני-ברק, ילדים במהלך גיל 3, 4, 5, 6, והתחלנו מהגן.

יעקב אשר: הנושא הזה לא מתוקצב בצורה מסודרת.

יעקב אשר: אלה לדעתי היעדים שלנו שאנחנו צריכים להציב אותם.

יעקב אשר: אם ישמעו בקולי האנשים – אני איש שבא מתחום הפרקטיקה – אם ניקח כמה וכמה דברים, ולא נתפרס על מיליון דברים, אולי נגיע לכמה וכמה הישגים.

יעקב אשר: אם נתפרס על יותר מדי דברים, לא נגיע לכלום.

עיסאווי פריג': זה נכון.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בוז'י.

יצחק הרצוג: אני אומר בקצרה כי אני הולך לעוד דיון.

יצחק הרצוג: קודם כול, חסר לי הנושא של התרבות והספורט.

יצחק הרצוג: אתה יודע את עמדתי, הערתי על זה.

יצחק הרצוג: זו ועדה שגם מכסה תרבות וגם ספורט.

יצחק הרצוג: אני מעיר על זה לא מעט פעמים.

יצחק הרצוג: זה שני נושאים.

יצחק הרצוג: הנושא השלישי זה החינוך המיוחד בכלל.

יצחק הרצוג: משרד החינוך לא אוהב לדבר על החינוך המיוחד.

יצחק הרצוג: הוא שם את האגף הזה הכי בצד.

יצחק הרצוג: הכי קל להראות הישגים בדברים אחרים.

יצחק הרצוג: חינוך מיוחד, שילוב וכל הרצף, כולל לקויות למידה, לדעתי מחייב התמקדות משל עצמו.

עמרם מצנע: בעניין הזה, דרך אגב, יש לנו דיון גדול עם השופטת דורנר.

יצחק הרצוג: אני יודע, רק שאני לא אהיה לצערי.

עמרם מצנע: הוא נדחה עכשיו.

עמרם מצנע: הוא כבר לא בשבוע הבא, הוא יהיה - - -

יצחק הרצוג: אתה יכול לדחות את זה אחרי הפריימריז?

עמרם מצנע: מתי הפריימריז?

יצחק הרצוג: 21 בנובמבר.

עמרם מצנע: זה יהיה ב-28 באוקטובר.

עיסאווי פריג': השאלה, באיזה מעמד תשב אתנו?

יצחק הרצוג: אני אשב בכל מעמד.

רות קלדרון: מה אמרת על הסיורים?

יצחק הרצוג: לגבי הסיורים – עמרם, יש ריבוי סיורים, הם בימים לא נוחים, כי זה יוצא בראשון או בחמישי.

יצחק הרצוג: אנחנו לא עומדים בזה, כי כולנו בעומסים של עוד דיונים ועוד ועדות.

יצחק הרצוג: אני חושב שצריך לקבוע לו"ז סיורים מתוכנן הרבה זמן מראש ולא בכל שבוע.

עמרם מצנע: אני לא עושה בכל שבוע.

יצחק הרצוג: היו כמויות אדירות של סיורים.

עמרם מצנע: יש סיורי ועדה שאנחנו די מצמצמים בהם ויש סיורים שאני אישית הולך אליהם.

עמרם מצנע: אני רק מודיע לכם שאם מישהו רוצה לבוא, הוא מוזמן כמובן.

יצחק הרצוג: הבעיה העיקרית של הוועדה שאין לה על-פי החוק סמכויות וטו.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

עמרם מצנע: נכון.

יצחק הרצוג: זו ועדה חשובה, טובה, רק החוק - - -

עיסאווי פריג': נגעת בנקודה.

רות קלדרון: האם זה דבר שאפשר לשנות?

יצחק הרצוג: בחקיקה.

רות קלדרון: אתה המחוקק.

יצחק הרצוג: חוק חינוך ממלכתי זה בוועדת החינוך או בוועדת הכנסת?

עמרם מצנע: ועדת החינוך.

רות קלדרון: אולי ניקח חוק אחד ונעבוד עליו, נעשה חקיקה.

יצחק הרצוג: בחוק ההסדרים הוציאו מעמרם את כיתות ב'.

יצחק הרצוג: מה את רוצה ממנו?

רות קלדרון: כמו שעשינו בספרות, האם אי-אפשר לעשות בחינוך חוק שנגמר פה?

עמרם מצנע: בעבר חוק ההסדרים היה כולו בוועדת הכספים, בשנים האחרונות לפחות מוציאים חלק.

רות קלדרון: אני מסכימה אתך שצריך להצטמצם בנושאים, שכולנו נטה שכם לשלושה נושאים, ואז נצא מפה עם עבודה.

יצחק הרצוג: קיימת סדרת דיונים על החינוך הבלתי פורמלי, עשית כמה דברים.

עמרם מצנע: עשינו ונעשה.

עיסאווי פריג': צריך פעילות בשטח ושינוי.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים, השטח מוחא לנו כפיים.

יצחק הרצוג: זה לא נכון.

יצחק הרצוג: להוביל שינויים במערכות כל כך גדולות לוקח זמן.

יצחק הרצוג: קל נורא לדבר.

יצחק הרצוג: תאמין לי, הכי קל לדבר.

רות קלדרון: משום שאתם יותר מנוסים, אתם פה יותר שנים, תעזרו לנו לחשוב איזה חוקים, חוק אחד או שניים, מהדברים שהעלינו ושבוערים לנו, שאפשר להתחיל בוועדת החינוך ולגמור אותו בוועדת החינוך.

עמרם מצנע: חוק שהוא ממש בתהליך צמיחה עכשיו, כמו חוק הקולנוע – חוק התיאטרון, למשל.

עמרם מצנע: זה נושא שהתיאטראות מאוד-מאוד רוצים.

עמרם מצנע: חוק למשל על ארגוני הורים, כל נושא ועדי ההורים.

רות קלדרון: סליחה, אני צריכה ללכת לנשיאות.

רות קלדרון: תודה שעשית את הפגישה הזאת.

עמרם מצנע: כל נושא ועדי ההורים לא בא לידי ביטוי במערכות הרשמיות.

יצחק הרצוג: אין להם מעמד.

יצחק הרצוג: האם אלימות בתי הספר זה אצל דודו צור או פה?

עמרם מצנע: אלימות בספורט.

יצחק הרצוג: אבל בתי ספר?

<יהודית גידלי: פה.

עמרם מצנע: רשמתי לעצמי.

עמרם מצנע: בבקשה.

דב ליפמן: אני לא חבר בוועדה.

עמרם מצנע: אנחנו שמחים שתבוא.

דב ליפמן: נושא צער בעלי חיים.

דב ליפמן: אין ספק שבמושב יש המון נושאים שאנחנו רוצים להעלות.

עמרם מצנע: יש לנו רשימה ארוכה.

עמרם מצנע: ארגוני צער בעלי חיים הם פעילים ודוחפים.

עמרם מצנע: אני מודה לכם, רשמתי את הדברים.

עמרם מצנע: בהחלט רעיונות שרוצים להעלות, לדון - - -

<יהודית גידלי: הצטרף אלינו חבר הכנסת נהרי.

עמרם מצנע: שלום.

משולם נהרי: שלום וברכה.

משולם נהרי: באתי להתבשם קצת מהרעיונות.

עמרם מצנע: אנחנו מסיימים.

עמרם מצנע: הצגתי פחות או יותר איך אני רואה את כינוס החורף.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת נהרי קיבל במושב הראשון הכי הרבה תשומת לב.

יעקב אשר: "שלא בטובתו", מה שנקרא.

עמרם מצנע: רציתי לשמוע את דעת האנשים, ובעיקר העברתי ביקורת על נוכחות חברי ועדת החינוך בדיונים ובסיורים.

עמרם מצנע: אני מבקש מאוד לכבודה של הוועדה, לא לכבודי, לי יש כבוד מספיק.

יעקב אשר: אולי הצעה פרקטית, שוב אולי בגלל שאני מגיע מהמגזר הזה וזה קורה גם לי ויכול להיות שזה גם קורה ליפעת, למי שהיה חבר מועצה.

יעקב אשר: לפעמים הסתכלות על עיר היא הסתכלות נכונה.

יעקב אשר: כשאתה בא, הרבה דברים קופצים מתוך זה.

יעקב אשר: בסיורים אני מציע ללכת אל ערים.

יעקב אשר: גם בערים לקחת כמובן פאזל שנותן את תמונת הראי של מדינת ישראל, ואז אתה יכול לראות גם הבדלים בין ערים, אתה יכול לחוש בהרבה נקודות.

יעקב אשר: גם אם באותה עיר יש בית ספר מיוחד, חדשני, שעשה דברים מיוחדים, אתה נחשף אליו גם מתוך הנקודה הזאת, אבל אתה גם יודע ורואה איך זה משפיע על שאר האוכלוסייה, איך זה עומד לא רק בפני עצמו, איך זה עומד בחיים עצמם.

יעקב אשר: יכול להיות שדווקא סיור שמתחיל בעיר מסוימת, ולא להפוך את זה לסיורים פוליטיים של ראשי ערים, אלא באמת סיור מקצועי, לבדוק קודם לאן באים, איזה בתי ספר בוחרים ביישוב, איך מסתכלים על הכול, הולכים על החלק הגבוה ביותר והולכים גם למקומות הנמוכים ביותר, בכל עיר ועיר.

יעקב אשר: לדעתי זה עושה שכל מסוים גם מבחינת הפתרונות.

עמרם מצנע: עשינו את זה בבית-ג'אן, עשינו את זה בנתניה.

עמרם מצנע: רשימה של איפה לסייר ומה לעשות יש מפה ועד להודעה חדשה.

משולם נהרי: הייתי רוצה להציע בנושא הסיורים.

משולם נהרי: קודם כול, הסיורים שהיו, לא כולם אבל חלק מהם, היו בתאריכים ובזמנים שהיה קשה להשתתף בהם.

עמרם מצנע: אנחנו מכוונים את זה לימי ראשון או חמישי בדרך כלל.

יעקב אשר: אתה מדבר על מה שהיה בפגרה אולי.

משולם נהרי: לפחות לגבי סיור אחד קיבלתי בקשה לפרוע את השטר.

עמרם מצנע: איזה?

משולם נהרי: צהר ברכסים.

משולם נהרי: בשמחה, אם יש לי אפשרות ויכולת, אני אעשה את זה עם ניסיוני, אף-על-פי שלא הייתי בסיור.

משולם נהרי: אני מציע לאמץ את השיטה שהיתה.

משולם נהרי: לפני הרבה שנים עשינו את זה בוועדת החינוך, שמקיימים את ישיבת ועדת החינוך בעיר מסוימת.

עמרם מצנע: אני אשמח מאוד, אבל אני לא רוצה למצוא את עצמי שם רק אני ויהודית.

משולם נהרי: אז משלבים את זה עם סיור בכמה מקומות ומקיימים את ישיבת הוועדה.

משולם נהרי: תתפוס נושא שחשוב לכולם ונקיים אותו באותו מקום.

משולם נהרי: שם נעשה את הישיבה, אז כולם יבואו.

משולם נהרי: זה יכול להיות דווקא יום שלישי למשל, ואז יכולים יותר לבוא.

משולם נהרי: שם אתה עושה את ישיבת הוועדה.

משולם נהרי: עשינו את זה כמה פעמים.

יעקב אשר: יש לך חברים בוועדות אחרות, יום שלישי זה בעיה.

משולם נהרי: אם יש נושאים שחשובים לחברי ועדת החינוך, הם יבואו.

יעקב אשר: הם לא יצאו לסיור ביום שלישי.

משולם נהרי: אני מבטיח לך שאם היו מביאים את ביטול חוק נהרי באיזה עיר, עושים סיור ובאים לדיון, כולם היו משתתפים, וההצבעה היתה שם.

עמרם מצנע: ברגע שצריך הצבעה, זה סיפור אחר.

יעקב אשר: היו באים כולם, כל אחד מהסיבות שלו.

משולם נהרי: על חמורים היו באים.