ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 26, 2013-10-16 09:30

יואל רזבוזוב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבה חגיגית זו.

יואל רזבוזוב: אנו מתכבדים לארח היום את יושב ראש הכנסת, מר יולי אדלשטיין, חברי כנסת, ראש נתיב נעמי בן עמי, מנכ"ל הכנסת רונן פלוט, מייסדי נעל"ה, אורחים חשובים.

יואל רזבוזוב: אחרון חביב – ראש מנהלת נעל"ה, מר ישעיהו יחיאלי, שכבר נהיה חבר ועדה קבוע.

יואל רזבוזוב: בישיבה חגיגית זו אנו מציינים 20 שנות פעילות לאחד המיזמים המצליחים ביותר לקליטת עליה בארץ, תכנית נעל"ה, המתחילה את העשור השלישי לקיומה.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה לשעבר, מר יצחק רבין, ז"ל, שהיום אנחנו גם מציינים 18 שנה להירצחו, אמר –"אין מפעל יותר נעלה מנעל"ה".

יואל רזבוזוב: אני חושב שמילים אלה נכונות ומתאימות גם היום.

יואל רזבוזוב: כתלמיד תיכון למדו אתי בשכבה תלמידי נעל"ה, ותמיד התפלאתי איך החברה' האלה, שעלו לארץ בגיל 16, הגיעו ללמוד בתכנית נעל"ה, לפני העליה, איך הם לומדים, איך הם מתפקדים, איך הם מצליחים לעבור את הבגרויות בשפה שזרה להם, איך הם נמצאים רחוק מהבית ובאמת שהחברה' המוכשרים האלה, אלה שמצליחים, אלה שסיימו את המסלול הזה – ראינו אותם אחרי כן במסגרות הכי נכונות והכי טובות שיש.

יואל רזבוזוב: החברה' האלה ברובם נהיו אקדמאים, וגם בצבא – קצינים, אני חושב שקצת נתונים צריך להציג: בכלל, התחנכו עד היום בנעל"ה כ-16 אלף בני נוער.

יואל רזבוזוב: נעל"ה החלה לפעול גם בארצות המערב, שנת 2000.

יואל רזבוזוב: בסך הכל הגיעו עד היום כ-2,000 תלמידים מהמערב.

יואל רזבוזוב: מה שחשוב בשבילי, הנתונים החשובים ביותר הם שכ-90% ממסיימי תכנית נעל"ה קיבלו מעמד של עולה.

יואל רזבוזוב: לפי הערכות הארגון גם כ-60% מהורי אותם תלמידים ובוגרים עלו ארצה בעקבות ילדיהם.

יואל רזבוזוב: היום, בצה"ל משרתים כ-600 בוגרי נעל"ה, מתוכם כ- 150 קצינים וקצינות.

יואל רזבוזוב: תחשבו איזה נתון זה.

יואל רזבוזוב: אז באמת, התכנית הזו הוכיחה את עצמה.

יואל רזבוזוב: היא פשוט מדהימה.

יואל רזבוזוב: ברצוני לברך גם את כל המעורבים בפרויקט נעל"ה, בארץ ובחו"ל, בממשלה, במוסדות הלאומיים, במערכת החינוך, במוסדות החינוך הקולטים את תלמידי נעל"ה, ולשבחם עם עבודתם לקיום התכנית ולקידומה.

יואל רזבוזוב: כעת אעביר את רשות הדיבור ליושב ראש הכנסת, מר יולי יואל אדלשטיין.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדים, ראש מנהלת נעל"ה, ראש נתיב, מנכ"ל הכנסת, חברי הכנסת, אורחים מן המשרדים השונים, ובוודאי – אנשי ובוגרי נעל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל אני רוצה לומר לך, אדוני, יושב ראש הוועדה, שבגלל הדיון הזה, או בעקבות ההזמנה שלך, שאלו אותי בלשכה שלי אם צריך לכתוב לי נאום על נעל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: מאד נעלבתי ואמרתי שכנראה שלא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתחיל בזה שאת חטאי אני מזכיר היום, לא רק את חטאי – אני אוהב להזכיר שלפעמים כל אחד מאתנו בטוח שהוא הכי צודק, ולפעמים כל אחד מאתנו גם טועה.

יולי יואל אדלשטיין: כשבאו אלי בזמנו, ישעיהו, שיושב כאן מימיני.

יולי יואל אדלשטיין: ואריק רום, ז"ל, ואמרו לי שיש להם רעיון גאוני, זה היה בשנת 90-89, דיברנו עוד לפני זה, אך התכנית יצאה לפועל בערך ב- 91-90.

יולי יואל אדלשטיין: אז אמרו לי שיש להם רעיון גאוני, שהם יארגנו קבוצות צעירים מברית המועצות, דאז, והם יבואו לארץ לפני ההורים, ילמדו כאן, וההורים יבואו בעקבותיהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייכתי חיוך של Mr.

יולי יואל אדלשטיין: know all, כמו שאומרים, אחד שמבין, ואמרתי: אתם לא יודעים על מה אתם מדברים.

יולי יואל אדלשטיין: אין הורה אחד בברית המועצות שכך ייתן לילד לעלות, קל וחומר שלא לנסוע.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי להם שהם מדברים שטויות ושישכחו מזה, ויחשבו על רעיונות אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אז כמה אמרת עכשיו, 16 אלף?

יולי יואל אדלשטיין: אז לפעמים גם אלה שיודעים את הכל טועים.

יולי יואל אדלשטיין: אריה, ז"ל וישעיהו, ורבים שיושבים כאן הוכיחו שכנראה הרעיון היה רעיון נכון.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, אם פעם זה עוד היה נראה ככה שאם אתה מדבר עם מישהו או מישהי והם אומרים שהיו בנעל"ה, זה היה מעורר פליאה, הרי שהיום זה כבר כמעט בשגרה.

יולי יואל אדלשטיין: זה דבר שהוא פחות נדיר – זה יכול להיות מישהו בלשכת שר או בכל ועדה כאן בכנסת, המאבטח שלידך או בכל מקום במדינה – אתה יכול בקלות לגלות שנמצא שם מישהו מהבוגרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת, הצלחת התכנית הזו היא אחת המפעלים המדהימים ביותר שהיו בעשורים האחרונים בנושא קליטת העליה.

יולי יואל אדלשטיין: ביום כזה, של 20 שנה כדאי גם להזכיר שלא הכל היה חלק, היו עליות וירידות והיו מכות שהתכנית ספגה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כפי שאמרתי, כנראה גם הרעיון היה נכון וגם האנשים שהחליטו שהם יבצעו את הרעיון, ידעו להתגבר, ולמרות כל מיני טלטלות וקשיים אנחנו היום באווירה מאד מאד חגיגית, לא רק בגלל התאריך העגול אלא בגלל כל ההצלחות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שיחד עם זה יש עוד אתגרים – הן לגבי המשך התכנית במה שנוגע לשטחי ברית המועצות לשעבר, וגם ודאי לגבי פיתוח ושיפור של הקבוצות שמגיעות מרחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: יושב ראש הוועדה ציין שזה כבר משנת 2000 הרעיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שעוד לא הצלחנו לגרד פרומיל של הפוטנציאל של התכנית הזו במדינות השונות, מסיבות אלה ואחרות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה גם זמן נכון להתחיל ולחשוב איך ביום הולדת 30 נראה שלל שפות ונוער מכל רחבי העולם שיגידו בגאווה שגם הם עכשיו בוגרי נעל"ה.

יולי יואל אדלשטיין: אז עוד פעם "יישר כוח" לכל אלה שעסקו ועוסקים במלאכה, בוודאי לכל המשתתפים והבוגרים, ולוועדת העליה, הקליטה והתפוצות, שכרגיל – לוקחת נושאים מאד חשובים ומעלה אותם לסדר היום.

יולי יואל אדלשטיין: אז יישר כוח גם לכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, כבוד היושב ראש, אני רואה שאתה בקיא בפרטים יותר מכולם, כאן.

יואל רזבוזוב: זו באמת תכנית ברוכה.

יואל רזבוזוב: עכשיו אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת דב ליפמן.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

דב ליפמן: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

דב ליפמן: יושב ראש הכנסת, מנכ"ל הכנסת וחברי כנסת.

דב ליפמן: אני חזרתי עכשיו לפני כמה ימים מארצות הברית, הסתובבתי שם, ובכל מקום שמעתי על יוקר המחיר של בתי הספר, ושאלות – מה נעשה, יש לנו בעיות, וגם דיברו על איך אנחנו יכולים לעודד יותר עליה.

דב ליפמן: אז אני חשבתי ועשיתי קו בין שניהם ואני באמת חושב שיש פוטנציאל לנעל"ה בצפון אמריקה.

דב ליפמן: אנחנו מדברים על איך אנחנו ניראה במלאת 30 שנה לארגון, ובמיוחד – יש הרבה קהילות שבהן החינוך היהודי לא נמצא בעל יסודי, והם שולחים את הילדים למקומות אחרים.

דב ליפמן: כדאי שאנחנו באמת נמצא את הדרך להביא אותם לפה, גם בגלל יוקר החינוך שם.

דב ליפמן: שמעתי מישעיהו שהשנה הם הביאו יותר מ-100 תלמידים מצפון אמריקה, פי 5 מאשר לפני שנתיים, וזה כבר מראה שיש את היכולת.

דב ליפמן: אני חושב שזה ברור שאם נרחיב את המערך ונמצא את הדרכים לגייס אותם, באמת יכולים לעודד את התלמידים, ואת ההורים לשלוח את הילדים מצפון אמריקה.

דב ליפמן: זה גם יעזור בכל הנושא של עליה, ואני חושב שביום הזה, של ציון 20 שנה, כדאי להגיד מזל טוב וכל הכבוד לישעיהו, לכל הצוות ולבוגרים.

דב ליפמן: שבעזרת השם נרחיב את המערך, כמו שאמרתי, ונביא כמה מאות, בעזרת השם, מצפון אמריקה, וזה גם יעודד את כל הנושא של הציונות ועליה מצפון אמריקה, בעזרת השם.

דב ליפמן: תודה רבה ליושב ראש על ההזדמנות.

יואל רזבוזוב: אנחנו נבחן אותך, אתה יכול לעזור באמת לתכנית, במיוחד בצפןן אמריקה, אני מקווה שתשתמשו בנכס הזה, ואני מקווה שבעוד 10 שנים, בחגיגות, נדבר על מספרים אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: חשבתי שאני אדבר אחרי ישעיהו, נראה לי שיש הרבה מאד מה ללמוד.

שולי מועלם-רפאלי: עיקר ברכות קודם כל, ברשות יושב ראש הכנסת, חברי הכנסת ויושב ראש הוועדה – ברכות לחברה' הצעירים של נעל"ה שאני יודעת שיושבים פה, מסביב, שהם וההורים שלהם עשו את הבחירה בתכנית המופלאה הזו, שהיא באמת מיצוי שכל מה שאנחנו מאמינים בו ורוצים לקדם אותו: גם עליה לארץ, גם קשר הדוק ובלתי נגמר בין מדינת ישראל ובין יהודים בכל העולם כולו, המחויבות שלנו ושל יהודי העולם כולו אחד כלפי השני ובעיקר הנושא של הזהות היהודית שלנו שהולך ועולה.

שולי מועלם-רפאלי: הקשר הזה, בין שלושת הדברים – קראנו בשבת שעברה את פרשת "לך לך" ואני חשה שתכנית נעל"ה היא מיצוי של הציווי הזה, "לך לך".

שולי מועלם-רפאלי: לך לך, גם בכיוון של לבוא לארץ ישראל והקשר נוצר – גם של מי שמגיע אבל גם של מי שנשאר, שיש לו פה אדם כל כך יקר, ילד או ילדה, וגם בציווי היותר רחב של "לך לך" – של לך לך למקומות רחבים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אל תיסגר רק במקום הברור.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר היה שמדינת ישראל תסת

שולי מועלם-רפאלי: פק בחינוך ילדינו שכאן ובמחויבות שלנו לחינוך שמתקיים בילדים שנולדו וגדלו כאן או גדלו עליה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל "לך לך" האמיתי הוא במחויבות שיש לנו כמו אברהם אבינו, בלהיות מחויבים ולא להיות סגורים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה ש-20 שנה לנעל"ה, זה באמת המיצוי.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמר גם יושב ראש הכנסת, יש פה אדם אחד שהוא לא סביב לשולחן, אריה, אבל רוחו פה שורה על כולם וברוך השם ישעיהו פה אתנו, מלווה ודוחף אותנו, חברי הכנסת, להיות מעורבים.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה לך, ישעיהו, על זה שבאת ודחפת אותנו להיות מעורבים, גם בתהליך החקיקה, בעזרת השם, שיתקדם עכשיו בוועדת החינוך ובמשרד החינוך, ואני מברכת את יושב ראש הוועדה על הבחירות הכל כך יפות, כל פעם להאיר בזרקור את הדברים הטובים שמתקיימים בקשר הבלתי נגמר בין יהודי כל העולם כולו ומדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי על המילים החמות.

יואל רזבוזוב: עכשיו אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לנעמי בן עמי, ראש נתיב, שיש לה קשר בלתי אמצעי לפרויקט הזה.

<נעמי בן-עמי: כבוד יושב ראש הכנסת, כבוד יושב ראש הוועדה, מכובדי.

<נעמי בן-עמי: ישעיהו, לנתיב אכן יש קשר מאד הדוק לפרויקט הנפלא הזה מתחילתו.

<נעמי בן-עמי: אחר כך היתה הפסקה ואני מודה לממשלת ישראל שהחליטה שוב, ב-2009, לצרף אותנו לפרויקט הנפלא הזה.

<נעמי בן-עמי: אנחנו שותפים מלאים בפרויקט.

<נעמי בן-עמי: אני חייבת לציין שהקשר האישי שלי לפרויקט הוא אכן 20 שנה כבר אחורה, ואני מזדהה לחלוטין עם יושב ראש הכנסת בהיותי בשליחות מטעם משרד החוץ בריגה ב-93 שלחנו את הקבוצה הראשונה.

<נעמי בן-עמי: הייתי די סקפטית, בדיוק מאותן הסיבות.

<נעמי בן-עמי: אמרתי שאין מצב שההורים בברית המועצות לשעבר ישלחו את הילדים שלהם.

<נעמי בן-עמי: הייתי גאה מאד לפגוש אחר כך את הילדים האלה שכולם נשארו במדינת ישראל והתקדמו, שרתו בצבא ולאחר מכן למדו – אני מקווה גם לראות אותם בהמשך אולי גם בכנסת ישראל.

<נעמי בן-עמי: אני מאחלת לישעיהו להגדיל את הפרויקט.

<נעמי בן-עמי: אנחנו מדברים על זה כבר הרבה זמן, אז אנחנו מוכנים.

<נעמי בן-עמי: תודה רבה, וברכות.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אני אמרתי בתחילת המושב הקודם, מייד עם כניסתנו לכנסת, הייתי אז חבר כנסת ירוק, טרי, חדש – שאנחנו, בוועדה הזו, לא נתעסק אך ורק בבעיות.

יואל רזבוזוב: כמובן שיש בעיות למיניהן שקשורות לקליטה, לעליה, לתפוצות, אבל אני גם רוצה להראות את ההישגים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה באמת אחד ההישגים שאנחנו יכולים להתפאר בו – 20 שנה לנעל"ה זה באמת הישג.

יואל רזבוזוב: אני בן אדם של תוצאות ונתונים.

יואל רזבוזוב: יש לנו פה תוצאות ונתונים אז חשוב לי להוסיף שבאמת, אותם העולים שעלו דרך התכנית תרמו המון למדינה, ואנחנו בהמשך נשמע מהם.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה להעביר את רשות הדיבור ליוסי אשכנזי, יושב ראש האגודה לקידום החינוך.

<יוסי אשכנזי: יושב ראש הכנסת, יושב ראש הוועדה, מכובדי.

<יוסי אשכנזי: אני יושב ראש האגודה לקידום החינוך.

<יוסי אשכנזי: אני גאה על כך, בין היתר – אני בוגר המחזור הראשון של המפעל הזה.

<יוסי אשכנזי: הרשו לי להציג בקצרה כרטיס ביקור של האגודה הזו, שעומדת מאחורי המפעל הנעלה הזה שנקרא נעל"ה.

<יוסי אשכנזי: האגודה פועלת מעל ליובל שנים, והיא מקדמת אוכלוסיות של תלמידים מהפריפריה ומנסה להצעיד אותם קדימה אל השדרות המרכזיות של החברה הישראלית, והיא עושה זאת בהצלחה רבה.

<יוסי אשכנזי: מפעל נעל"ה הוא אחד מהם.

<יוסי אשכנזי: הוועד המנהל של האגודה הוא מורכב היום – לפני כשמונה שנים היו חילופי דורות בוועד המנהל, והיום הוא מורכב בעיקרו מבוגרי המחזורים השונים של המפעל הזה.

<יוסי אשכנזי: אין לי רצון להעכיר את אווירת החגיגיות של האירוע הזה, אבל אני חייב לומר כמה מילים על כך שהפעלת הפרויקט משנה לשנה נהית יותר ויותר קשה.

<יוסי אשכנזי: העובדה שאנחנו נכנסים לצפון אמריקה מחייבת אותנו בהוצאות גדולות, שחלקן, לצערי, לא ממומן היום על ידי שום גורם והאגודה נאלצת לממן את ההוצאות הללו מכיסה.

<יוסי אשכנזי: אני אומר רק משפט אחד, ואסיים בכך: אני חושב שראוי שמפעל כל כך יקר וחשוב יהיו לו משתתפים ומממנים רבים, בנוסף למה שקיים היום.

<יוסי אשכנזי: אני מודה לכם שבאתם, והאגודה תמשיך בפועלה, כפי שהיא עושה כבר יובל שנים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני, יושב ראש הוועדה, אדוני, יושב ראש הכנסת, אורחים מכובדים שהגיעו ליום החגיגי הזה.

אברהם מיכאלי: אין ספק שנעל"ה, במשך 20 שנה שהם כבר פעילים, הביאו לכך שהרבה מאד בנים ובנות שהגיעו לארץ והתחנכו בארץ, בזכות העליה בגיל הצעיר שלהם – לא רק שהם נשארו בארץ וברוך השם גם התחנכו בארץ, הם גם הביאו את ההורים שלהם יחד אתם, בהמשך, והתוצאות שאנחנו רואים בסיורים השונים שאנחנו עושים בבתי הספר, שהילדים לומדים שם – זה מרנין את הלב, כשאתה שומע את הילדים עצמם, איך הם מדברים כמעט כישראלים אחרי שנה-שנתיים.

אברהם מיכאלי: מי שנשאר בארץ ומי שהמשיך את המסלול שלו בארץ, לא אני אשתבח בבוגרים ובוגרות של נעל"ה.

אברהם מיכאלי: לפני כמה זמן סיפרתי את זה לרב יחיאלי, שאני מגיע לאחת מהשגרירויות שלנו ומגלה שהקונסול שיושב שם הוא בוגר נעל"ה.

אברהם מיכאלי: זה באמת, במובן של התקדמות, של נער או נערה שעולים לארץ ומגיעים לתפקידים כאלה – זה מראה על מסלול שכל אחד מייעד לעצמו להיקלט כישראלי ולהישאר ישראלי.

אברהם מיכאלי: אין ספק שזה לא מספיק, לבוא ולהגיד שהכל בסדר, כפי שהדובר לפני אמר, שבחגיגיות גם צריך לעלות על הקשיים שהארגון הזה או הפעילות הזו נעשית היום – ואנחנו יודעים על קשיים.

אברהם מיכאלי: קשיים זה ברמה של שיתופי פעולה בין גורמים שונים שתלויים בהעלאת הילדים האלה, והתפעול של הארגון הזה דרך המשרדים הממשלתיים בארץ.

אברהם מיכאלי: אנחנו כרגע מקדמים איזשהו חוק שאני מנחש שאולי יתייחסו לזה בהמשך, לתת לזה איזה מעמד מיוחד, לארגון הזה, כדי שלא יצטרכו כל שנה להשתתף במכרז, פטור ממכרז וכאלה דברים.

אברהם מיכאלי: בסוף הדברים האלה כן תוקעים כי זה עניין של תקצוב ועניין של מעמד.

אברהם מיכאלי: אחרי הכל צריכים לחשוב איך מביאים עוד נערים, עוד נערות.

אברהם מיכאלי: אני אומר לכם, אחד הדברים שהסוכנות היהודית החליטה להתמקד בהם בשנים האחרונות זה הנושא של זהות יהודית.

אברהם מיכאלי: הפתרון הזה של להביא את הילדים האלה לארץ זה פתרון של לקדם את הנושא, לקדם את הסוגיות של זהות יהודית, כי בסוף, אותם נערים ונערות שנשארים בחוץ לארץ, הסכנה שלהם להתבולל שם, להישאר שם ולא להיות יותר יהודים, היא סכנה מוחשית ואמיתית.

אברהם מיכאלי: אני יושב עם מי שיכול לסייע לי בקטע הזה.

אברהם מיכאלי: גם ישבתי על זה עם ראש נתיב, שיושבת אתנו, כדי גם לבחון בצורה של בית הילל, אדוני יושב ראש הכנסת, בסוגיה הזו שאנחנו מכירים במדינות של ברית המועצות לשעבר.

אברהם מיכאלי: בית הילל במיוחד כלפי בני הנוער.

אברהם מיכאלי: בני הנוער האלה צריכים להגיע לארץ ולהתחנך בארץ ואז אנחנו יודעים שהצלנו אותם.

אברהם מיכאלי: אני מדבר על פרטים איך לחבר גורמים שונים שבסוף הילדים האלה יגיעו לארץ.

אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שהישיבה הזו נועדה להיות יותר ישיבת עידוד והמשך, ולא לסכם פעילות כזו או אחרת.

אברהם מיכאלי: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אני שמח שנוספו אלינו לשולחן קציני צה"ל, בוגרי נעל"ה.

יואל רזבוזוב: אנחנו שמחים ומרגישים ביטחון כאן.

יואל רזבוזוב: ניתן להם לדבר בהמשך.

יואל רזבוזוב: נשמע את דני קבזון, מהמחזור הראשון של נעל"ה.

<דני קבזון: שלום לכולם.

<דני קבזון: ברשות יושב ראש הכנסת, יושב ראש הוועדה, כל המכובדים שיושבים כאן.

<דני קבזון: אני חשבתי איך אפשר לתאר את התכנית, כי זה משהו שבאמת בנה את כל החיים שלי.

<דני קבזון: אני חושב שנכון יהיה – אתן לכם שתי תמונות.

<דני קבזון: תמונה אחת כמו שהיתה לפני 20 שנה, ותמונה אחת כמו שהיא היום.

<דני קבזון: אז בשנת 92 אני ילד רוסי רגיל, בן 16, שהמשפחה שלו מדברת – אולי לעלות, אולי לא.

<דני קבזון: הבן דוד שלי בדיוק עלה באותה תקופה.

<דני קבזון: וכולם מדברים.

<דני קבזון: אני חושב שבאותה תקופה, לפחות במוסקבה, ממה שאני מכיר, דיברו אם כן לעלות או לא, מתי לעלות.

<דני קבזון: ואז, במקרה, אמא שלי מביאה איזשהו עלון של תכנית נעל"ה.

<דני קבזון: האמת היא שלא הייתי קשור מאד ליהדות, חוץ מכל מיני סיפורי סבא, אבל זה לא היה משהו שקישר אותי, הזהות היהודית שלי היתה מאד רופפת, חוץ מזה שמדי פעם הזכירו לי שבאוניברסיטה של מוסקבה כנראה כבר לא אוכל ללמוד, בגלל שאני יהודי, וכל מיני חברים שם, מדי פעם, היו אנטישמיים, אבל ממש בקטנה.

<דני קבזון: אני לא יכול להגיד שסבלתי מאנטישמיות, אבל גם ליהדות לא הייתי קשור.

<דני קבזון: ואז, פתאום, נוצרת הזדמנות כזו לנסוע לארץ.

<דני קבזון: אני באתי להורים שלי ואמרתי להם: אם אני רוצה להגיע למדינה הזו, ורוצה להשתלב באמת בחברה, בחיים, אז אני חושב שזו הזדמנות.

<דני קבזון: זו גם כיתה י', שזה שלוש שנות לימוד, זה אומר שאפשר ללמוד את השפה, אפשר לעשות בגרות ישראלית, וזה הנתיב הנכון להשתלב בחברה הישראלית.

<דני קבזון: זה מה שהנחה אותי מתחילת הדרך שלי.

<דני קבזון: בכיתה י"א עברתי לכיתה ישראלית, על אף שהייתי צריך לעשות בגרות בגמרא ולא נבהלתי מזה.

<דני קבזון: אז לפני 20 שנה, ילד רוסי לא קשור לזהות ישראלית יותר מדי, וחושב אולי לעלות לארץ.

<דני קבזון: עכשיו אתן לכם תמונה מהיום.

<דני קבזון: היום, אני נשוי לבוגרת נעל"ה, א'.

<דני קבזון: יש לנו חמישה ילדים, אני מהנדס תכנה בכיר בחברת אשראי גדולה.

<דני קבזון: שנתיים הייתי בוועד המנהל של גרעין תורני בלוד, אני מניח שהרבה אנשים מכירים, והובלתי שם המון פעילות.

<דני קבזון: היום אני גם מתמודד במסגרת של רשימה עצמאית למועצת העיר.

<דני קבזון: זאת אומרת, אתם רואים שבאמת עברתי איזושהי כברת דרך.

<דני קבזון: אני חושב שמה שהתכנית הזו לימדה אותי והובילה אותי זה לדעת לקחת אחריות, לדעת להוביל דברים, לדעת לא לוותר, לדעת לחלום ולממש את החלומות.

<דני קבזון: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: יופי של התאקלמות.

יואל רזבוזוב: כבוד יושב ראש הכנסת נאלץ לעזוב אותנו, יש לו עוד עיסוקים רבים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאד מתנצל בפני הדוברים שעוד ידברו, ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: פעם הייתי אומר – ישעיהו יספר לי בבית הכנסת, בשבת.

יולי יואל אדלשטיין: היום אנחנו מתפללים בבתי כנסת שונים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ואתכם הסליחה.

יואל רזבוזוב: נמשיך עם הדוברים – אבי גנון, מנכ"ל אורט העולמי.

<אבי גנון: שלום, בוקר טוב.

<אבי גנון: אני מנכ"ל אורט ישראל, הסניף של ארגון אורט העולמי.

<אבי גנון: אנחנו רואים בנעל"ה פלטפורמה לנושא של עליה ועזרה למשק הישראלי.

<אבי גנון: אנחנו השקנו השנה תכנית יחד עם נעל"ה להבאת 600 מהנדסים צעירים מהתפוצות במשך 10 השנים הקרובות, בעזרת תרומה מאד גדולה של תורם נדיב, כאשר זה יהיה שילוב מעניין של - - -

אברהם מיכאלי: של בוגרי תואר?

<אבי גנון: לא, לא.

<אבי גנון: הם מגיעים לתכנית נעל"ה ויהיה להם רצף לימודי ישירות לטכניול.

אברהם מיכאלי: שבעצם הם לומדים פה ואז ממשיכים - - -

<אבי גנון: כן, כן.

<אבי גנון: זה פרויקט חדש שהתחלנו אותו השנה וכבר השנה הגיעו כ-20 תלמידים מרחבי ברית המועצות לשעבר, וקצת מאירופה.

<אבי גנון: אני מתחבר לדברי חבר הכנסת דב ליפמן שדיבר לגבי צפון אמריקה, כי בשנה הבאה אנחנו הולכים לשווק את התכנית גם בצפון אמריקה וגם באמריקה הלטינית, במוסדות חינוך של אורט העולמי בתפוצות.

<אבי גנון: משיחות עם ישיעיהו הבנתי שיש איזושהי עמימות או בעיה מסוימת בנושא של נעל"ה, והזכיר את זה גם יושב ראש האגודה.

<אבי גנון: גם המנהלת וגם הפרויקט עצמו – זה דבר נהדר שחייבים לשמר, וחייבים להמשיך את הפעולה.

<אבי גנון: אני מציע לכל הגופים וכל הארגונים שעובדים בנושא של התפוצות לראות בנעל"ה פלטפורמה יוצאת מן הכלל לתכניות עליה לישראל, בוודאי שזה מחזק גם את מדינת ישראל, להביא 600 מהנדסים עם מצוקת המהנדסים שיש כאן בארץ.

<אבי גנון: אנחנו מביאים אותם כפרחים בכיתות ט'-י', ולאחר מכן נותנים להם פה רצף, נותנים להם תעסוקה לחיים והצלחה לחיים, דבר שגם יתרום למשק הישראלי.

<אבי גנון: אבל חשוב מאד גם לבסס את מעמד נעל"ה, אם באמצעות חקיקה ואם באמצעות תקציבים וכל מה שנדרש, על מנת לייצב את מצב הארגון, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה לך, ותודה לכם על העשייה שאתם עושים.

יואל רזבוזוב: אימו של דני רצתה להוסיף מילה.

<אסוויל קבזון: אף פעם אני לא אשכח את היום ברוסיה, במוסקבה, כשבני, אחרי שקרא מידע על תכנית נעל"ה אמר לי: אמא, זו הדרך שלי בחיים.

<אסוויל קבזון: אני הייתי בשוק, וגם בעלי.

<אסוויל קבזון: כשהוא עלה אני דאגתי מאד, ופחדתי מאד, ואני זוכרת עכשיו כשישעיהו אמר לי: אל תדאגי, הכל יהיה בדר.

<אסוויל קבזון: אחר כך הבנתי שהמסלול שהוא בחר ועבר זה מסלול טוב מאד.

<אסוויל קבזון: הוא הצליח, ואם תשאלו אותי למה הוא הצליח, אני חושבת שזה הודות לתכנית נעל"ה.

<אסוויל קבזון: ישעיהו הוא כמו אבא שלו, אני חושבת.

<אסוויל קבזון: הודות לבית הספר שהוא למד בו, הודות למורים ולמדריכים, וחשוב מאד שהוא לא קיבל רק השכלה והתחתן והיה בצבא, יותר חשוב שהוא מצא מולדת פה.

<אסוויל קבזון: מולדת, לא אחרת.

<אסוויל קבזון: עוד מולדת אחת, אני חושבת.

<אסוויל קבזון: רק לפני שלוש שנים בעלי ואני עלינו לארץ ויש לי נכד גדול.

<אסוויל קבזון: הוא גם למד בתכנית נעל"ה, וצריך ללכת לצבא עכשיו.

<אסוויל קבזון: דור אחד, דור שני, ונכד, דור שלישי.

<אסוויל קבזון: תודה תודה לתכנית נעל"ה, ולמדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: יופי של גישה.

יואל רזבוזוב: באמת זה גם אמיץ מצד ההורים לשלוח, במחזור הראשון.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

יואל רזבוזוב: אני אעביר את רשות הדיבור לאלכס זנדל, בוגר נעל"ה, רס"ן ורופא בצה"ל.

<אלכסי זנדל: צהריים טובים לכולם, תודה רבה על ההזדמנות להיות פה וגם להתבטא.

<אלכסי זנדל: הנאום לא מוכן, אך קצת בקצרה על המסלול שעברתי: הגעתי במסגרת נעל"ה ב', בשנת 93.

<אלכסי זנדל: תיכון על"ה, תיכון למדעים בהרצליה היה ברובו מלא במחזורים של אנשי נעל"ה.

<אלכסי זנדל: בסיום התיכון התגייסתי במסגרת העתודה.

<אלכסי זנדל: התחלתי ללמוד רפואה בבאר שבע.

<אלכסי זנדל: בשנת 2004 סיימתי את הלימודים וחזרתי לשירות.

<אלכסי זנדל: שירתי כרופא בגדוד גבעתי ולאחר מספר שנים ביחידה מיוחדת בהנדסה.

<אלכסי זנדל: לפני שלוש שנים, למעשה, התחלתי התמחות בכירורגיה בבית החולים "תל השומר".

<אלכסי זנדל: אני אחרי תורנות, 24 שעות ללא שינה.

<אלכסי זנדל: אני אנסה לא להירדם, אבל מעניין מה שקורה פה.

<אלכסי זנדל: כשאני מסתכל אחורה על התכנית ומנסה לראות מה מייחד אותה, את ההגעה שלנו והעליה שלנו, אני חושב שכי מעניין כרגע לדבר על אלמנט החוויה, כי באמת, אם אני משווה את זה לעליה רגילה שעושות משפחות, אפשר אפילו איך שהוא לדבר על האלמנט הזה שאתה עולה חופשי, נקי, בלי הנטל של הבעיות שיש למשפחות כשכל המשפחה עולה בייחד.

<אלכסי זנדל: מגיעים חברה', עם שאיפות דומות, עם בעיות דומות, וכולם עוברים את המסלול ביחד, יוצרים קשרים מצוינים.

<אלכסי זנדל: יש הרבה חברים שנשארו בקשרים לאורך הרבה שנים, כנראה בזכות אותו תהליך שעוברים יחד.

<אלכסי זנדל: אני שמח במסלול שעשיתי, כשאני מסתכל לאחור.

<אלכסי זנדל: עוד משהו קטן – חוויתי הקטן את הסיפור הזה של עליית נוער, או עליה, של להשתתף בסיפור הזה של להביא אנשים מהצד השני, כשנסעתי במסגרת נתיב, דווקא, לשליחות קצרה.

<אלכסי זנדל: זו היתה סגירת מעגל, פתאום אתה רואה את הדברים מהצד השני.

<אלכסי זנדל: ההורים גם הצטרפו, למעשה, בסוף התיכון.

<אלכסי זנדל: אימי יושבת פה ואולי היא תרצה להוסיף כמה מילים.

<פאינה זנדל: אני כאן 20 שנה.

<פאינה זנדל: אני ובעלי לא תכננו לעלות בארץ.

<פאינה זנדל: היינו מרוצים מחיינו, התקדמנו בעבודה, המצב הכלכלי היה טוב.

<פאינה זנדל: היו המון חברים ושכנים טובים, ולמרות שתמיד דאגנו ולקחנו ללב מה שקרה פה, בארץ, לא היינו מוכנים לשינויים גלובאליים.

<פאינה זנדל: אבל יום אחד נציגי הסוכנות, אנשים מאד מקצועיים הגיעו, הסבירו, שכנעו, וכתוצאה מכך בעלי ואני לא דאגנו כשאלכס קיבל החלטה להשתתף בתכנית נעל"ה.

<פאינה זנדל: הוא היה בן נוער בגיל 15.

<פאינה זנדל: בשבילו נסיעה לישראל היתה סוג של הרפתקה והזדמנות לבחון את עצמו.

<פאינה זנדל: אנחנו סמכנו על אלכס אבל דאגנו לו מאד מאד.

<פאינה זנדל: למזלנו התכנית היתה מאורגנת ואנשים שהם גייסו כדי לבצע את התכנית היו מאד מקצועיים.

<פאינה זנדל: אנחנו הרגשנו את זה אחרי שנה שלו בארץ, כשהוא חזר הביתה ומאד מאד התבגר.

<פאינה זנדל: הוא היה מסוגל לקבל החלטות רציניות.

<פאינה זנדל: ההחלטה שלו היתה להישאר בארץ לתמיד.

<פאינה זנדל: אנחנו כמו שהיינו אמורים לעשות, התחלנו לארוז מזוודות.

<פאינה זנדל: אבל התהליך הזה היה מאד ארוך.

<פאינה זנדל: רק אחרי שנתיים הגענו לארץ.

<פאינה זנדל: הגענו לפה עם תקוות, עם חלומות.

<פאינה זנדל: יש חלומות שכן הגשמנו, יש נסיבות שהשתנו, אבל אנחנו מאד שמחים שאנחנו פה.

<פאינה זנדל: הגענו כדי לתת לו ועושים הכל שניתן.

<פאינה זנדל: למרות כל הקשיים אנחנו מאד שמחים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה וכל הכבוד.

יואל רזבוזוב: עכשיו אנחנו ניתן את רשות הדיבור לאבא של הפרויקט, חבר ועדה, ראש מנהלת נעל"ה, ישעיהו יחיאלי.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו גם שר החינוך, הרב שי פירון שגם ידבר בהמשך.

<ישעיהו יחיאלי: תודה רבה ליושב ראש החינוך.

<ישעיהו יחיאלי: אדוני שר החינוך, חברי הכנסת הנמצאים ואלה שהיו.

<ישעיהו יחיאלי: אם הייתי רוצה לכנות את הקהל שיושב סביב לשולחן וכאן בחדר, הייתי אומר שזה מדגם של מושג שאנחנו קוראים לו "משפחת נעל"ה".

<ישעיהו יחיאלי: זו משפחה גדולה שבה לא כולם מכירים את כולם, אבל יש את ילדי נעל"ה, והורי נעל"ה ובוגרי נעל"ה, משהו מכל זה הבאנו לפה במגבלות החדר, כי אם רוצים לציין באמת את 20 שנות נעל"ה, גם את איצטדיון טדי לא יספיק.

<ישעיהו יחיאלי: אם ניקח את התלמידים שנשארו, הוריהם שעלו, המשפחות שהם הקימו בארץ, המחנכים, המדריכים וכל מי שטיפל בהם במשך השנים, אני אומר בצנעה – גם איצטדיון טדי יהיה כאן.

<ישעיהו יחיאלי: להערכתנו, סביב נעל"ה חיים בישראל כ-40 אלף איש.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה.

<ישעיהו יחיאלי: כפי שהוא הזכיר, הוא בחר לנהל את הוועדה הזו על איזון חשוב בין הבעיות לבין ההישגים.

<ישעיהו יחיאלי: כשהוא שמע בפגישת ההיכרות שלנו שנעל"ה הגיעה לגיל 20 הוא אמר – אני רוצה לקיים ישיבה על זה.

<ישעיהו יחיאלי: אמרתי לו: אדוני היושב ראש, תפנה לשר החינוך, הוא צריך לאשר ישיבה כזו, זה לא תלוי בי, אני אשמח לבוא.

<ישעיהו יחיאלי: שר החינוך נאות בברכה.

<קריאה: כשאתה אומר על משהו שלא תלוי בך – זה כבר חידוש.

<ישעיהו יחיאלי: אני מברך את שר החינוך שחזר מפולין הלילה בריא, ברוך השם, ונמצא אתנו כאן, כי זו הסיבה שהישיבה הקודמת לא התקיימה.

<ישעיהו יחיאלי: ברוך הבא ותהיה בריא.

<ישעיהו יחיאלי: הקשר שלנו התחיל בהיות שר החינוך ראש ישיבה תיכונית בפתח תקווה, וקיימנו שיחות על האופציה שהוא יקלוט בישיבה תלמידי נעל"ה, למרות שאין לו פנימיה.

<ישעיהו יחיאלי: חיפשנו פתרונות יצירתיים ולא מצאנו, אבל מצאנו אותו כשר חינוך, אז חידשנו את הקשר החזק.

<ישעיהו יחיאלי: מילה אחרונה אני רוצה לומר לוועדת העליה, כמו גם לוועדת החינוך – זה הבית החם של תכנית נעל"ה בכנסת מאז הקמתה, בעיתות שמחה ובעיתות משבר.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו היום בעת שמחה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לציין כמה מהיושבים בקהל.

<ישעיהו יחיאלי: אני לא אבא של נעל"ה, ולא המצאתי את נעל"ה, זה לא רעיון שלי.

<ישעיהו יחיאלי: נמצא כאן יוחנן בן יעקב שהמציא את השם נעל"ה, והוא ממניחי היסוד של התכנית, ראש נתיב מייצגת את קודמיה – דוד בר טוב וישה קדמי.

<ישעיהו יחיאלי: הראשון הוא למיטב זכרוני זה שהעלה את המחשבה, כראש שלוחה במוסקבה, וישה – כראש נתיב.

<ישעיהו יחיאלי: היה אמור להיות אתנו חבר הכנסת לשעבר, זבולון אורלב, ומשום מה הוא לא הגיע.

<ישעיהו יחיאלי: אבל גם בהיעדרו הוא מייצג את שר החינוך באותה עת – זבולון המר, ז"ל, שהוא זה ששמע על הרעיון, נדלק עליו ואמר: קדימה, לבצע.

<ישעיהו יחיאלי: בימים ההם, כדי להגיד "קדימה, לבצע", די היה בשיחת טלפון או דברים מהסוג הזה.

<ישעיהו יחיאלי: היקרים שיושבים כאן הם אלה שאנו קוראים להם "ילדי נעל"ה", גם כשהם בגיל 36 ויש להם כבר חמישה ילדים.

<ישעיהו יחיאלי: בשבילנו הם ילדי נעל"ה, והילדים שלהם הם הנכדים שלנו, וההורים שלהם – קיבלתי תואר מכובד, מגב' קבזון, להתחרות עם אביו של דני, אני מודה.

<ישעיהו יחיאלי: עליהם נאמר בלשון הנביאים "זכרתי לכם חסד נעוריכם, לכתכם אחרינו במדבר".

<ישעיהו יחיאלי: לא רק יולי אדלשטיין היה סקפטי.

<ישעיהו יחיאלי: כל קבוצת שליחים שהצגנו לפניהם את הרעיון להביא לארץ ילדים לשלוש שנים, אמרו לנו – תחזרו עם המטוס שבאתם אתו, אין לזה שום סיכוי.

<ישעיהו יחיאלי: המשפחות בברית המועצות הן משפחות קטנות עם מעט ילדים, לפעמים אפילו רק עם אחד.

<ישעיהו יחיאלי: הרבה משפחות הן חד הוריות.

<ישעיהו יחיאלי: ברוך השם ראינו פה שתי משפחות שלמות.

<ישעיהו יחיאלי: מי ייתן לילד לנסוע לכל כך הרבה?

<ישעיהו יחיאלי: אמרו לנו – תתחילו עם שנה, ומי שירצה יישאר.

<ישעיהו יחיאלי: אמרנו: לא.

<ישעיהו יחיאלי: מי שיבוא לשנה לא יוכל ללמוד תכנית לימודים ישראלית.

<ישעיהו יחיאלי: הוא יצטרך ללמוד תכנית לימודים רוסית.

<ישעיהו יחיאלי: בשביל למה להביא אותו לפה בשביל ללמוד את רוסיה?

<ישעיהו יחיאלי: ופרק הזמן המינימלי שילד יכול לרכוש שפה מאפס, כולל השפה האנגלית, כי רבים מהם הגיעו בלי אנגלית – עברית ואנגלית זה שלוש שנים, ולכן עמדנו על כך שזה שלוש שנים.

<ישעיהו יחיאלי: 20 שנה, היום לפני 20 שנה לפי התאריך העברי זו הגעת 750 ילדי נעל"ה ב'.

<ישעיהו יחיאלי: נעל"ה א' זה כבר לפני 21 שנים.

<ישעיהו יחיאלי: היום לפני 20 שנה הגיעו 3 מטוסים ובהם 750 ילדים שהתקבלו לנעל"ה מתוך כ-1,500 שבחנו באותה שנה.

<ישעיהו יחיאלי: אתם רואים על כבש המטוס את ילדי נעל"ה עם חולצות סגולות או צבעוניות, ואת מקבלי פניהם הישראלים, ביחד, כבר בכבש המטוס, עם חולצות לבנות.

<ישעיהו יחיאלי: הנה משהו מהקהל שעומד מול הבמה.

<ישעיהו יחיאלי: זכינו שבאותו מעמד כיבד את בנוכחותו ראש הממשלה המנוח שהיום מציינים את יום הירצחו- יצחק רבין, ז"ל.

<ישעיהו יחיאלי: היום לפני 20 שנה עמד יצחק רבין על במה בשדה התעופה ואמר דברים.

<ישעיהו יחיאלי: בין היתר הוא אמר את המשפט האגדי: "אין מפעל יותר נעלה מנעל"ה".

<ישעיהו יחיאלי: על ידו – שר החינוך באותה עת, אמנון רובינשטיין.

<ישעיהו יחיאלי: הוא מאד רצה לבוא לכאן אך הוא מלמד היום בבין תחומי, ושלח ברכה קצרה.

<ישעיהו יחיאלי: מקוצר הזמן לא נצטט.

<ישעיהו יחיאלי: אתם רואים אותו יוצא במחולות עם ילדי נעל"ה בסיום הטקס.

<ישעיהו יחיאלי: כשירדנו מהבמה ביקשתי מראש הממשלה שישלח את נאומו לשר האוצר.

<ישעיהו יחיאלי: הוא שאל: למה, יש בעיה?

<ישעיהו יחיאלי: אמרתי לו – כן, ביקשו מאתנו להביא 500 ילדים והבאנו 750, שאותם מצאנו מתאימים, ועכשיו צריך לפתור את הבעיה.

<ישעיהו יחיאלי: ואז הוא אמר את המשפט האגדי שלא התפרסם, אבל הוא חשוב עד היום, מה שגם נכון עד היום: ,אין שר אוצר שיעמוד בדרכו של תלמיד נעל"ה ארצה".

<ישעיהו יחיאלי: משפט יפה.

<ישעיהו יחיאלי: אז הנה, יש לנו את יצחק רבין ביום רבין.

<ישעיהו יחיאלי: משפחת רבין מאד רצתה להיות אתנו כאן אבל טקסי הזיכרון מתחילים הבוקר בתל אביב, והם לא יכלו להגיע.

<ישעיהו יחיאלי: מה היה החזון שחשבנו עליו, מההתחלה?

<ישעיהו יחיאלי: תכנית נעל"ה תפעיל במדינת ישראל לימודי תכנית לבגרות לבני נוער יהודי מכל רחבי העולם המתאימים לאתגר.

<ישעיהו יחיאלי: זו ההזדמנות להציג את השותפים לתכנית.

<ישעיהו יחיאלי: הבעלות, הניהול, הפיקוח – משרד החינוך, המנהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער, נתיב, ששם נולדה התכנית, האגודה לקידום החינוך שקלטה את התכנית, והסוכנות היהודית שאחראית על פעילות נעל"ה בחו"ל, מאז ועד היום, ומנהלת נעל"ה שיש לי את הזכות לנהל אותם מאז ועד היום, שעושה את הדברים האלה בשמחה, בהתלהבות, ומתוך תחושה גדולה של זכות להשפיע על ילד אחד שישנה את מסלול חייו, כמו ששמענו פה עכשיו דוגמאות.

<ישעיהו יחיאלי: כל אחד מהיושבים פה שהם בוגרי נעל"ה יש לו סיפור משלו איך חייו השתנו בהחלטה – איך אמרה גב' זנדל?

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו לא התנגדנו.

<ישעיהו יחיאלי: זה הורה מאד פוזיטיבי, בימים ההם.

<ישעיהו יחיאלי: זה היה החזון.

<ישעיהו יחיאלי: חשוב לציין את 2012 כשהיינו כאן בפעם לפני הקודמת וציינו עשור לנעל"ה סביב החלטת הממשלה להעביר את נעל"ה לתכנית לכל העולם היהודי, והנה מה שעשינו.

<ישעיהו יחיאלי: חלק מהדברים כבר הזכיר היושב ראש.

<ישעיהו יחיאלי: אני אתייחס לדברים שלמטה.

<ישעיהו יחיאלי: דבר ראשון: 100 בתי ספר השתתפו בנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: היום – 25, אבל בסך הכל במשך השנים – 100 בתי ספר שעומדים בתור לקבל ילדי נעל"ה, מתחרים על הדבר הזה ואם תהיה הזדמנות תוכלו לשמוע פה דברים ממחנכים שיסבירו למה זה כל כך חשוב להם.

<ישעיהו יחיאלי: תוצאות – 85% זכאות לבגרות, שזה בערך פי 2 מהמקובל בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: למעלה מ-90% התאזרחות.

<ישעיהו יחיאלי: אלה כמות הבוגרים וזו כמות המשפחות שעלו בעקבות ילדיהם.

<ישעיהו יחיאלי: בוגרי נעל"ה יצרו הרבה משפחות, אנחנו לא יודעים להגיד בדיוק כמה.

<ישעיהו יחיאלי: בפעם הקומת שהיינו כאן, כשציינו ח"י לנעל"ה, הופיע בוועדה ראש אכ"א ואמר כמה נ תונים מאד חשובים על נעל"ה בצבא.

<ישעיהו יחיאלי: לא שנעל"ה מחנך לצבא.

<ישעיהו יחיאלי: נעל"ה מחנך לחברה הישראלית, והמעבר מנעל"ה, מהבועה, אל החברה הישראלית, עובר בצבא.

<ישעיהו יחיאלי: אז אלה הנתונים, אני חושב שהם מדברים בעד עצמם.

<ישעיהו יחיאלי: אני מאחל לכל מערכת חינוך שכאלה יהיו הנתונים שלה.

<ישעיהו יחיאלי: 95% מהבוגרים התגייסו לצה"ל, בהשוואה ל-75% ו-65% מהגברים והנשים בהתאמה בציבור הכללי.

<קריאה: הנתון כולל גם את הלא יהודים.

<ישעיהו יחיאלי: אני מציע לברר את זה עם ראש אכ"א.

<ישעיהו יחיאלי: המיצוי ללחימה ולקצונה בקרב בוגרי נעל"ה הוא פי 2 מהגיוס הרגיל לצה"ל – 8% פונים לעתודה האקדמית לעומת 1% באוכלוסייה הכללית, והמשפט האחרון שהוא אמר כאן – שללא השותפות האסטרטגית של מנהלת - - לא היינו יכולים להגיע להישגים האלה.

<ישעיהו יחיאלי: יש כאן גוף שבין היתר עושה את החיבור בין הילדים, התיירים, שמדברים בשלל שפות, לבין בסיס קליטה ומיון בתל השומר, ושום דבר מכל מה שנאמר פה אינו מובן מאליו.

<ישעיהו יחיאלי: כל דבר שצוין עד עכשיו, כולל בדברי קודמי, הוא מנוגד ל – DNA של העם היהודי החי בתפוצות, שממעט לשלוח את ילדיו בגיל תיכון לארץ.

<ישעיהו יחיאלי: דבר שני – כמעט לא שולח ילדים ללמוד בפנימיות.

<ישעיהו יחיאלי: תופעה שזו כשלעצמה היא נדירה מאד בקרב יהדות התפוצות.

<ישעיהו יחיאלי: באותה עת אמר חבר הכנסת אורלב, זו היתה ישיבה משותפות של ועדות החינוך והעליה – שצריך להרחיב את זה, אין שאלה.

<ישעיהו יחיאלי: הוא פנה למשרדי הממשלה ולמוסדות הלאומיים להתגייס כל אחד בתחומו, כי זו ההשקעה עם הבונוס הגבוה ביותר.

<ישעיהו יחיאלי: לבקשת שר החינוך אני מקצר, ואני רק אומר מה יש לנו היום.

<ישעיהו יחיאלי: יש לנו היום 1,531 תלמידים מ-33 מדינות.

<ישעיהו יחיאלי: זו עליה של 200 תלמידים תוך שלוש שנים.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו עדיין בפרופורציה לא מספיק טובה בין - - לבין המערב, היינו 70-30 אבל היה לנו משבר גדול במערב.

<ישעיהו יחיאלי: התגברנו עליו, הקמנו מערך שמגייס במערב, אבל אנחנו עדיין רחוקים מהפוטנציאל.

<ישעיהו יחיאלי: אמר פה חבר הכנסת ליפמן שחזר זה עתה מצפון אמריקה שהפוטנציאל הוא עצום.

<ישעיהו יחיאלי: אלא מה?

<ישעיהו יחיאלי: צריך להגיע לשם.

<ישעיהו יחיאלי: האוכלוסייה גם כן השתנה.

<ישעיהו יחיאלי: היינו ב- 70-30 בין ממלכתי לדתי.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו היום כמעט 80-20.

<ישעיהו יחיאלי: זו סוגיה בפני עצמה.

<ישעיהו יחיאלי: הודות למאמציו של שר החינוך גם השנה קיבלנו פטור ממכרז לתשע"ד, ואנחנו בסיטואציה הזו כבר השנה ה-13 ברציפות.

<ישעיהו יחיאלי: גיל בר מצווה גם אומר משהו לגבי תחושת הקביעות והעתיד, וכן הלאה.

<ישעיהו יחיאלי: נמצאת כאן בחדר בוגרת נעל"ה ראשונה שקיבלה תואר דוקטור בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: אם תרצו תשמעו אותה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להדגים מהלך של ילד אחד, מצרפת, שלא יכול היה להגיע לכאן היום מפני שעושים עליו היום סרט.

<ישעיהו יחיאלי: הוא באמת סיפור מדהים.

<ישעיהו יחיאלי: ילד מצרפת שגר בעיר נידחת, חסרת חינוך יהודי.

<ישעיהו יחיאלי: הוא שמע על תכנית נעל"ה והחליט שהוא בא.

<ישעיהו יחיאלי: כשהוא בא לארץ הוא לא ידע מילה אחת בעברית, ולא ידע לכתוב את שמו באותיות עבריות.

<ישעיהו יחיאלי: תוך שלוש שנים הוא הגיע למקום שני בארץ בתחרות מדענים צעירים, סביב המצאה בתחום שאני לא הבנתי מה הוא.

<ישעיהו יחיאלי: שאלתי את הפרופסורים שבחרו בו איך יכול להיות שילד כזה הגיע לסיטואציה הזו, והם אמרו לנוף מה ששבה את ליבנו, חוץ מההמצאה שלו, זה העברית שלו, איך הוא הציג את הדברים בעברית.

<ישעיהו יחיאלי: הוא נשלח אחר כך לתחרות עולמית וזכה בה במקום השני בעולם, בתחרות של "אינטל" בתחומו.

<ישעיהו יחיאלי: כמובן שצה"ל יודע מה לעשות עם חברה' כאלה, והוא הלך לחיל המודיעין.

<ישעיהו יחיאלי: כעבור כמה שנים זכיתי להזמנה לבית הנשיא כאשר מתוך 120 חיילים מצטיינים ארבעה היו מנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אתם רואים אותם כאן בתמונה, כאשר אחד מהם הוא לא בוגר נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: מה הוא עושה היום?

<ישעיהו יחיאלי: רפאל אוזן הוא בעל סטארט אפ.

<ישעיהו יחיאלי: אם הוא יצליח, אתם רואים פה בכותרת – זו חברה בינלאומית, כולכם תשמעו עליו.

<ישעיהו יחיאלי: בצד זה, בהתנדבות, הוא הקים דבר שנקרא "עליית הבינה" שמנסה לעניין צעירים מוכשרים במיוחד מהעולם, כאלה חברה' כמוהו, שיבואו להשתלב בתעשיות ההייטק בארץ, כולל בצה"ל.

<ישעיהו יחיאלי: זה רפאל, והנה אבא שלו, שלא היתה לו שום תכנית לעלות לארץ.

<ישעיהו יחיאלי: טוב לדעת שבהדסה עין כרם יש לנו את ד"ר אוזן, אבא של בוגר נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: לפני שאני אסיים אני אומר מילה על העתיד: לא באנו לפה רק לחגוג.

<ישעיהו יחיאלי: נעל"ה, בעשור השלישי שלה, האתגר שלה הוא להגיע לתכניות של מצוינות.

<ישעיהו יחיאלי: הזכיר פה אבי גנון את התכנית שכבר התחלנו יחד אתם – נעל"ל, להכשרת מהנדסים.

<ישעיהו יחיאלי: יש יוזמה של הכפר הירוק לעשות תכנית דומה להכשרת רופאים.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו יכולים, באמצעות תכניות כאלה, להגיע לילדים שהיום אנחנו לא מגיעים אליהם, או שהם לא מגלים עניין.

<ישעיהו יחיאלי: אני חושב, כמו שאמרו פה חברי הכנסת לפני, שלתכנית הזו יש פוטנציאל אדיר.

<ישעיהו יחיאלי: היא מביאה לארץ את העולים הזולים ביותר מבחינה כלכלית, מבחינת ההשקעה הנדרשת.

<ישעיהו יחיאלי: הבעיה היא להגיע אליהם.

<ישעיהו יחיאלי: בעולם הגלובאלי של היום אף הורה לא ישלח ילד לאתר אינטרנט.

<ישעיהו יחיאלי: הוא ישלח ילד לאדם שהוא רואה בעיניים, ומביע בו אמון, תופס את המקצועיות שלו.

<ישעיהו יחיאלי: כדי לראות אותם בעיניים צריך להיפגש אתם, ובשביל זה צריך לנסוע, להגיע לרחבי העולם להניע את האנשים לנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אז לזכרו של יצחק רבין ויבדל לחיים ארוכים ראש הממשלה הנוכחי, שאצלו נפתחה שנת ה-20 לנעל"ה, בחסות יועץ התקשורת הרוסית, שנמצא כאן ואולי ידבר אחר כך, אני רוצה לברך את שר החינוך: שבתקופתך כשר, ואני יודע שבאת ליותר מקדנציה אחת, ככל שזה תלוי בך – במשרד החינוך תכנית נעל"ה תממש את הפוטנציאל שלה ותיתן את תרומתה לעם היהודי.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: רשות הדיבור לכבוד השר, הרב שי פירון.

שי פירון: שלום לכולם, ובוקר טוב.

שי פירון: לאחר הדברים שנאמרו אין צורך להרחיב בדיבורים, הדברים הם די פשוטים.

שי פירון: כולנו צריכים להתגייס כדי שהמפעל החשוב הזה יוכל להתקיים.

שי פירון: אני נפגשתי עם ישעיהו בשבוע הראשון לכהונתי, הוא ביקש ממני לבוא הביתה בדחיפות ביום שישי בצהריים כדי לטפל בסוגיית המכרז, שהיא סוגיה לא פשוטה.

שי פירון: אנחנו נטפל בכל הדברים.

שי פירון: אני רוצה להסתפק במשפט אחד שאומר: אני מאד מתרגש מההצלחות, מתרגש מהתוצאות, אבל זה לא משנה.

שי פירון: למדינת ישראל יש ייעוד היסטורי.

שי פירון: הציונות צריכה להיות בית לעם היהודי.

שי פירון: היא צריכה ליצור מצב שכל ילד בכל מדינה, בכל מצב, ללא קשר להצלחותיו, ללא קשר לאחוז הגיוס, וללא קשר להצלחה שלו בלימודים, יראה במדינת ישראל את הבית שלו.

שי פירון: לכן, על אף הנתונים הנפלאים – זה לא במקום, זה לא כדי למעט, חלילה וחס, מהדברים הנהדרים שנאמרו כאן – תכנית נעל"ה היא סוג של הגשמת הציונות ב-2013.

שי פירון: אנחנו הרבה פעמים מחפשים נתיבים, איך באותה תקופה הקמנו יישובים, קיבוצים וכו'.

שי פירון: אנחנו מחפשים את המקום לחדש את היכולת של מדינת ישראל כבית לעם היהודי בארץ ובתפוצות.

שי פירון: אני חושב שזה אחד הנתיבים המשמעותיים ביותר שבהם מדינת ישראל יכולה להגשים את הייעוד ההיסטורי שלה.

שי פירון: אני שמח מאד שלמשרד החינוך יש את הזכות להיות חלק מהדבר הזה.

שי פירון: אני מציע לברך את יושב ראש הוועדה, את חברי, חבר הכסנת יואל רזבוזוב על הובלת הדיון החשוב הזה.

שי פירון: יש פה הרבה חברי כנסת, ולא כדאי שאמשיך, שהם בקיאים ממני בסוגיה, מכירים אותה היטב, לעומק.

שי פירון: אני רואה כאן הרבה מאד אנשים שהיו פעילים חשובים כדי שהדבר הזה יצליח.

שי פירון: לכן, בעקבות האתגרים שציינת, חבל על הדיבורים, בוא נחבור יחד למעשים ונדאג שהתכנית הזו גם תצליח הלאה, לפחות כמו עכשיו, אם לא יותר.

שי פירון: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה לשר החינוך.

יואל רזבוזוב: חברים, רק רציתי לציין – אם רפאל אוזן יצליח בפרויקט שלו, רק המסים שהוא ישלם למדינה יחזירו את כל העלויות של הפרויקט.

יפעת קריב: בלי הטבות מס, כמובן.

יואל רזבוזוב: כן, זה היו נושא רגיש.

יואל רזבוזוב: יש לנו שלושה חברי כנסת שהצטרפו אלינו- חברת הכנסת יפעת קריב, חבר הכנסת שמעון אוחיון, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יפעת קריב: רק מילה, כי אני לא רוצה לגזול את הזמן, אבל היה לי חשוב להיכנס לישיבה – כי לאורך השנים, בדרכי המקצועית, עבדתי עם בני נוער וצעירים, ונפגשתי פעמים רבות עם המפעל החשוב הזה, של נעל"ה.

יפעת קריב: רציתי להתרגש אתכם ולחגוג אתכם את יום ההולדת היום, את האירוע המשמח הזה, לחזק אתכם ולומר לכם: תמשיכו במפעל החשוב הזה, מדינת ישראל צריכה אותו ולפחות אנחנו, בסיעה שלנו, גם חברי הכנסת וגם השר כמו שאמרתם, נעשה הכל כדי לתמוך ולעזור.

יפעת קריב: אלה מיטב בנינו ומיטב ילדינו ואנחנו מאמינים בזה.

יפעת קריב: מבחינתי זו ציונות אמיתית.

אלעזר שטרן: אני מודה שאני מתרגש כמעט 20 שנה מהמפעל הזה.

אלעזר שטרן: אני מכיר אותו, מוקיר אותו.

אלעזר שטרן: שר החינוך יצא, אבל אני חושב שהוא מאתגר מאד את רמת החינוך במדינת ישראל, כשאנחנו רואים מה ההישגים של הנוער שמגיע משם.

אלעזר שטרן: הוא גם מציב בפנינו, אני חושב, שאלות אמיתיות.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לקחת, ברשותכם, בקצר, בשביל אתגר אחר שהוא יותר מורכב.

אלעזר שטרן: שאלתי פה גם את ישעיהו ואני יודע שזכאי נעל"ה זה זכאי חוק השבות.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו צריכים ללכת יותר רחוק.

אלעזר שטרן: אני חושב שפעם שאנחנו קצת מתבגרים, והיום יש לנו גם מערכות שיודעות לבדוק תיעוד של הורים של דור שלישי, אני חושב שצריך ללכת גם לדור רביעי.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, אני חושב שמי שאנחנו יכולים לבדוק היום ויכולים לדעת שהסבא רבא שלו, והשנים מתארכות, היה יהודי, או הסבתא רבא, ונכון שהוא צריך תהליך גיור, ואני לא רוצה לפסוח על זה ולעשות דברים נגד ההלכה, אבל גם ליצור את תהליך הגיור הנכון.

אלעזר שטרן: אני חושב שהפוטנציאל כמו שראינו אותו, יקר הערך לא רק מהבחינה הכמותית אלא גם מהבחינה האיכותית, שטמון בו למדינת ישראל, לצבא ההגנה לישראל, ובהסתכלות על תהליך ההתבוללות שאנחנו מאבדים בו את העם היהודי, ומה לעשות?

אלעזר שטרן: זה לא ביג דיל היום, אין לנו מיליונים מוכשרים שצובאים על הגדרות ועל שערי העליה ורוצים לבוא לבית הלאומי של העם היהודי.

אלעזר שטרן: אני חושב שהאתגר הזה, שאותו צריך להניח עכשיו, אולי בפנינו, כמחוקקים, אבל בוודאי בפני מנהלת נעל"ה הוא ללכת, ולאותם מקומות שאנחנו יודעים שהנוער הזה הוא דור רביעי – ללכת אליו ולעשות פתרון כולל, זאת אומרת, איך אתה תעלה אל הארץ, תלמד בארץ ותתגייר.

אלעזר שטרן: אני חושב שהדבר הזה הוא לא רק יאתגר את כולנו אלא יותר מהכל – יעשיר את כולנו.

אלעזר שטרן: אני מצטרף לכל המודים על העושים במלאכה הזו כל כך הרבה זמן, במסירות וביעילות רבה כל כך.

אלעזר שטרן: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת שטרן.

יואל רזבוזוב: להגנה שלך יש השלכות רוחב.

יואל רזבוזוב: אני אתך בכיוון הזה, אני חושב שזה שווה דיון בוועדה, דיון בנושא ההתבוללות.

יואל רזבוזוב: אנחנו נבחן את הסוגיה.

יואל רזבוזוב: רציתי לציין עוד לפני המצגת של ישעיהו – אני חושב שהפרויקט הזה קיים הרבה מאד בזכותו.

יואל רזבוזוב: אני, לפחות, משמש כמה חודשים כחבר כנסת יושב ראש הוועדה, וראיתי איזה מאמצים הוא עושה, איך הוא נלחם ואיך הוא רואה קדימה את הסוגיות שיכולות לפגוע בפרויקט.

יואל רזבוזוב: היינו בתקופה לא קלה מבחינת המדינה, מבחינת התקציב, וראיתי אותו נלחם, ובאמת, מגיע לו כל הכבוד על זה.

יואל רזבוזוב: ראינו גם במצגת את ד"ר ויקה מרקו, המדענית הראשונה מנעל"ה שסיימה תואר שלישי.

יואל רזבוזוב: היינו רוצים לשמוע אותה, בבקשה.

<ויקה מרקו: שלום לכולם.

<ויקה מרקו: אני לא התכוננתי לדבר.

<ויקה מרקו: חווית נעל"ה בשבילי היתה חוויה שכמובן שינתה את חיי.

<ויקה מרקו: עליתי לארץ, אמא שלי לא היתה יכולה לצאת מרוסיה באותם הזמנים.

<ויקה מרקו: זו בעצם היתה הדרך היחידה שלי לעלות לארץ, אז, עם פרויקט נעל"ה.

<ויקה מרקו: אני בוגרת מכון ויצמן, ואני מנהלת עכשיו שתי מעבדות מחקר בתל השומר.

<ויקה מרקו: אני עדיין בקשר עם חברים שלי מנעל"ה, וגם עם מנהלת נעל"ה, ואני יכולה להגיד רק תודה למפעל נעל"ה, לכל מי שעמל בו ולכל מי שעזר לי להשתלב בארץ.

יואל רזבוזוב: יפה מאד.

יואל רזבוזוב: מגיעה להם תודה וכל הכבוד לך על ההצלחה שלך.

יואל רזבוזוב: רשות הדיבור ליועץ ראש הממשלה לשעבר לתקשורת רוסית, כיום – מנכ"ל הפורום העולמי של יהודים דוברי רוסית.

<אלכס סלסקי: ובוגר נעל"ה.

יואל רזבוזוב: כמובן.

<אלכס סלסקי: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, אגיד רק כמה דברים חשובים בעיניי: 1.

<אלכס סלסקי: לדעתי המבנה של הפרויקט הוא מושלם, כדי לא רק שהילד יצליח אלא גם שיצליח לפתח יכולות שיקדמו אותו ויבגרו אותו, יעשו אותו עצמאי.

<אלכס סלסקי: אנחנו רואים את הדוגמאות של מצליחנים.

<אלכס סלסקי: אלה דוגמאות לא רק של מי שבחרו אלא דוגמאות של איך שהתכנית בנויה – כדי לפתח אותם.

<אלכס סלסקי: אותו הדבר גם לגבי ההורים.

<אלכס סלסקי: אצלי, במשפחה הגדולה, שישה אנשים עלו דרך הפרויקט, וכל המשפחות שלהם עלו.

<אלכס סלסקי: אני רואה את זה אצלי במשפחה הקטנה, ובמשפחה הגדולה.

<אלכס סלסקי: אני, אגב, לפי התאריך העברי, 20 שנה בארץ.

<אלכס סלסקי: ביום שבת, הקבוצה שלנו, של קיבוץ ברור חיל ושער הנגב, מציינים את התאריך בבריכה של הקיבוץ.

<אלכס סלסקי: דבר שני חשוב, כמו שישעיהו ציין, לפני כשנה, בלשכת ראש הממשלה, ציינו 20 שנה עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו.

<אלכס סלסקי: הוא תמך, ואת כל המילים החמות ששמענו פה היום שמענו גם ממנו.

<אלכס סלסקי: היו שם גם מצליחים וגם משתתפים ואני חושב שיש היום הבנה לגבי חשיבות המשך הפרויקט, מלמטה עד למעלה.

<אלכס סלסקי: דבר נוסף אני רוצה להגיד – איפה שאני נמצא היום, ויש לי כבוד לארגון שפעול לחיזוק הקשר של יהודים דוברי רוסית בתפוצות עם מדינת ישראל, שרק זה שווה דיון – היום, בעצם, יש למעלה ממיליון וחצי יהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר והם חיים במערב.

<אלכס סלסקי: הם חיים במדינות גיאו פוליטיות וכלכליות מאד חשובות, והזהות היהודית שלהם נבנית על הקשר לישראל, מסיבות שונות, אני לא אפרט, אבל אני חושב שכל מי שעוסק בזה יודע למה.

<אלכס סלסקי: במערב, כשאתה משלה את מה שנאמר על הצורך בחינוך ועל זה שזה מה שנותן להם את הזהות היהודית, לדעתי יש פוטנציאל עצום לנעל"ה בקרב הדור השני, אחד וחצי של היהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר – לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וגרמניה, וזה יחזק מאד את המעמד של המשפחות והקשר שלהם עם ישראל והקשר של ישראל לאותן מדינות.

<אלכס סלסקי: גם אם הילדים האלה יחזרו לשם, ולדעתי הם יחזרו בכמות קטנה, הם יהיו שגרירים עצומים של מדינת ישראל.

<אלכס סלסקי: אנחנו מתגייסים לעשות את זה לפחות בשיווק הראשוני, להחליף את המנהלת, כי המנהלת זה גוף מאד מקצועי שעושה את העבודה הטובה ביותר, אבל – לפחות לשווק את המילה הראשונה על הפרויקט אנחנו עושים.

<אלכס סלסקי: להזכיר – הפרסומת הראשונה במערב, בברוקלין, בשנת 2004, ל Elite Academy, שזה השם של נעל"ה במערב, היתה כשאני הייתי שם שליח.

<אלכס סלסקי: אז אנחנו גם נדע לעשות את זה טוב.

<אלכס סלסקי: כבוד עצום, ואני חושב שגם חשוב להגיד "שהחיינו" שהגענו לבית הזה שיש לבית הזה יושב ראש שמבין ומגיע לישיבה כזו.

<אלכס סלסקי: כל מי שעוסק ביהדות ברית המועצות ובעליה מחבר העמים יודע כמה עמלנו קשה כדי שזה יקרה, וזה גם לדעתי הישג עצום ליושב ראש הוועדה ולוועדה הזו.

<אלכס סלסקי: תודה.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לפנות לצד של הביטחון.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן קצינים, תציגו את עצמכם.

<אנה קוגן: אני משרתת באכ"א, בחקר מקצועות.

<אנה קוגן: אני מאד שמחה להיות כאן היום, גאה לראות את כל האנשים.

<אנה קוגן: עליתי ב-2002, בגיל 15.

<אנה קוגן: גרתי בקיבוץ ברעם והתקבלתי לעתודה האקדמית.

<אנה קוגן: עשיתי תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה, ואני היום בתהליכי סיום של תואר שני באוניברסיטת תל אביב.

<אנה קוגן: שירתי כקצינת מחקר בחיל הים והיום אני באכ"א.

<אנה קוגן: קצת על המשפחה – גם שני בני דודים שלי עלו תכנית וגם בן הדוד היותר צעיר הוא היום קצין בצה"ל, עתודאי, וגם האח הקטן שלי היום הוא בי"ב, בנעל"ה.

<אנה קוגן: רציתי להגיד שנאמר כאן שדווקא משפחות מאד חזקות בקושי משחררות את הילדים, אז ברגע שכבר עולים נהיה קשר הפוך.

<אנה קוגן: אני חושבת שזו תכנית גם, כמו שנאמר כאן – שנותנת חופש.

<אנה קוגן: נותנת אפשרות להתחיל מדף חלק, ומצד שני, המסגרת, בתוך התכנית, והודות למייסדי התכנית ולמחנכים שעובדים בתכנית, גורמת לילדים שעולים לקחת את החופש הזה לכיוון הנכון.

<דמיטרי לוין: ראש הוועדה, אורחים, חברי כנסת, בוגרי נעל"ה.

<דמיטרי לוין: גם אני בוגר בית ספר על"ה, מחזור ז' של בית הספר.

<דמיטרי לוין: עליתי במסגרת תכנית נעל"ה בגיל 14, מקייב.

<דמיטרי לוין: נכון לעכשיו אני קצין פיתוח בחטיבה טכנולוגית ליבשה, מכללה לפיתוח של מערכות אלקטרו אופטיות מסוגים שונים, אם מישהו שמע על מערכת שעוזרת בהתראה ליישובי הדרום, אז הפרויקט הוא אצלנו.

<דמיטרי לוין: כשאני עליתי לארץ בגיל 14 לא בדיוק הבנתי את המהות של התכנית ומה אני הולך לחוות, אך רציתי לעלות לארץ.

<דמיטרי לוין: אני חושב שמה שלא הבנתי אז ואני מבין היום זה בעצם את הכוח האנושי שהיה מאחורי התכנית.

<דמיטרי לוין: אם לא היו מגיעים עד אלי ומדברים אתי, אנשים ובוגרים לשעבר של נעל"ה, כנראה לא הייתי עולה לארץ, כי אפשר לקרוא אבל כדי לקבל החלטה צריך באמת לגעת באנשים.

<דמיטרי לוין: אנשים זה הכוח של התכנית הזו, ואני חושב של כל תכנית אחרת שרוצה למשוך את היהדות מהתפוצות לארץ.

<דמיטרי לוין: אני חושב שהתכנית עשתה טוב לי ולהרבה מאד אנשים.

<דמיטרי לוין: חשובים מאד לציין שזה עשה טוב להרבה אנשים ולא רע, בגלל שבדקו אותנו, בחנו אותנו, ובחרו את האנשים שכן יכולים להשתלב בתוך שלוש שנים.

<דמיטרי לוין: זה מאד קשה לחיות בקבוצה יחסית סגורה, בפנימיה, ולהתבגר יחד.

<דמיטרי לוין: זה לא פשוט.

<דמיטרי לוין: אז אני רוצה להגיד תודה ויישר כוח.

<ויקטור רייכמן: אני עליתי בשנת 2001 בתכנית נעל"ה מעיר ליד מוסקבה לקיבוץ עמיר.

<ויקטור רייכמן: זה היה מעבר שגרם לי בחצי השנה הראשונה להתעורר עם עיניים עצומות ולקוות שזה חלום, ושאני לא פה.

<ויקטור רייכמן: לאט לאט התרגלתי והשתלמתי עם זה.

<ויקטור רייכמן: הכיוון לא היה בכלל להתגייס.

<ויקטור רייכמן: זה היה להגיע וללמוד ולראות מה יהיה בהמשך.

<ויקטור רייכמן: בסוף י"א ותחילת י"ב כל העניין של גיוס התחיל לעלות ואז נחשפתי לצבא יותר, עדיין לא מספיק.

<ויקטור רייכמן: ואז גם החלטתי להישאר בארץ סופית וללכת לצבא.

<ויקטור רייכמן: יש נקודה אחת – אני, בניגוד לכל העתודאים, חי"רניק.

<ויקטור רייכמן: עשיתי תפקידי פיקוד – מ"מ, מ"פ, ובין לבין עשיתי לימודים במכללה לפיקוד טקטי בגלילות, יחד עם תואר ראשון בבר אילן, אחרי זה עברתי לתפקיד מ"פ, ועכשיו אני מאמן פלוגות של חי"ר ניקים במתווה שונה.

<ויקטור רייכמן: נקודה אחת שחשוב לי להגיד – בזמן שהייתי בצבא היו לי לא מעט פקודים שעלו ממדינות שונות, לבד.

<ויקטור רייכמן: אני ידעתי להביא אותם טיפה יותר טוב כי אני בדיוק כמותם.

<ויקטור רייכמן: יש הבדל די רציני בין מי שעלה מהמערב לבין מי שעלה מהמזרח.

<ויקטור רייכמן: מי שעלה מהמזרח, עלה כדי ללמוד.

<ויקטור רייכמן: מי שעלה מהמערב עלה כדי להתגייס.

<ויקטור רייכמן: אלה שתי סיבות שונות לגמרי.

<ויקטור רייכמן: אני – אף אחד לא חשף בפני, אלא נחשפתי במקרה, ואני שמח שזה קרה.

<ויקטור רייכמן: עד עכשיו הייתי כבר שלוש פעמים בפולין.

<ויקטור רייכמן: פעמיים בצבא, ופעם אחת בי"ב.

<ויקטור רייכמן: היה חסר לי בנעל"ה חיבור לציונות וחיבור ליהדות.

<ויקטור רייכמן: במידה והיו משקיעים בזה יותר, אז אל"ף, אחוז גבוה יותר היה נשאר בארץ, ומי שהיה נשאר היה מבין למה הוא צריך להיות חזק, למה הוא צריך להשקיע, ולמה הוא צריך להיות הכי טוב מבין כולם, ולעזור לארץ לשרוד כדי לנצח את האויבים.

<ויקטור רייכמן: במידה והוא מבין את המעמד והמקום של עם ישראל בעולם, עם כל המורכבות, אז הוא יידע במה להשקיע, ויידע למען מה.

<ויקטור רייכמן: לכן ההמלצה שלי היא להשקיע טיפה יותר בעניין של ציונות ויהדות.

אברהם מיכאלי: סליחה, באיזה בית ספר למדת?

<ויקטור רייכמן: "עינות ירדן" בקיבוץ עמיר.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו נרשום את ההמלצה הזו

אברהם מיכאלי: לא, הוא מדבר פה על משהו עקרוני.

אברהם מיכאלי: אז השאלה – מה עשו במערכת החינוך - - -

<דימטרי לוין: מה שקורה זה ששלוש השנים שהילד נמצא בנעל"ה הוא מנסה לשרוד.

<דימטרי לוין: בחצי שנה הראשונה הוא לא בדיוק מבין מה קורה.

<דימטרי לוין: או שהוא באופוריה או שהוא בסוג של דיכאון, אבל הוא לא מבין איפה הוא נמצא.

<דימטרי לוין: בגלל זה השנה הראשונה מושקעת בלטפל בילד, להביא אותו למצב יציב.

<דימטרי לוין: אבל נושא של ציונות ודת – כמובן שמשקיעים פחות, אבל כן צריך לשים על זה דגש.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת מיכאלי, יש פה עניין של התאקלמות והישרדות אתה מגיע, ומבחינת מערכת, אני חושב שצריך למצוא פה את הבאלנס הנכון.

אברהם מיכאלי: אני ביקרתי בשני בתי הספר יחד עם יחיאלי ואני אומר לך שאני ראיתי מה הם משקיעים בציונות ומה הם משקיעים בכל הנושא הזה, ולכן אני התפלאתי - - -

יואל רזבוזוב: אבל עדיין, יש הבדל בין מה שאתה רואה למה שקורה בשטח.

יואל רזבוזוב: אני תמיד מתחבר לשטח כי אני שומע דברים מהשטח.

יואל רזבוזוב: זו ההרגשה, התחושה.

יואל רזבוזוב: אני בטוח שצוות נעל"ה עושים את עבודתם על הצד הטוב ביותר, אבל עדיין, אם יש פה מקום לשיפור בנושא הזה, אני חושב ששוווה לדון בזה.

<ויקטור רייכמן: אני, אישית, והכרתי עוד לא מעט קצינים בצבא וחברים טובים שלי שהגיעו להישגים לא קטנים, שישמחו מאד להגיע לבתי ספר של נעל"ה ולשוחח עם התלמידים.

<ויקטור רייכמן: אני לא אדרוש כלום על זה, אני אעשה את זה כי בא לי שמישהו יקבל מה שאני לא קיבלתי.

<ויקטור רייכמן: זה יעזור לו גם בצבא וגם בהמשך.

יואל רזבוזוב: אז הדברים שלך נרשמו, ובאמת יפה מאד גם על הנכונות להעביר הלאה.

יואל רזבוזוב: נבקש מצוות נעל"ה שירשמו את הדברים האלה.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה לכם.

יואל רזבוזוב: כיף לראות פה קצינים מדרגת סרן יושבים פה סביב לשולחן, ולשמוע על החוויה שעברתם ומה שאתם עושים היום, במיוחד על הצניעות שלכם ועל מה שאתם תורמים למדינה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה מצדיק את פרויקט נעל"ה, ויש עוד הרבה דברים שמצדיקים.

יואל רזבוזוב: אבל זה, לפחות מבחינתי, ממש דוקר בלב.

יואל רזבוזוב: נעביר את רשות הדיבור לאליעזר שמואלי שהיה מנכ"ל משרד החינוך והיה קשור מאד לפרויקט.

<אליעזר שמואלי: אין לי לשכה ולא הכינו לי נאום, אשתדל, במידת יכולתי, לומר כמה מילים.

<אליעזר שמואלי: היו, בתולדות הציונות שתי מערכות חינוך שהביאו ילדים מחוץ לארץ וטיפחו אותם פה: עליית הנוער, המפורסמת, שלא נזכרה כאן, היתה מפעל אדיר שנתן בית, משפחה וחינוך לילדים שהגיעו אחרי השואה.

<אליעזר שמואלי: המפעל השני הוא מפעל נעל"ה.

<אליעזר שמואלי: עם כל מה שנאמר כאן, ונאמרו כאן דברים מרגשים, דברים חשובים לענייננו – זה מפעל שהיה יכול להיות מופת למערכות חינוך בעולם.

<אליעזר שמואלי: בהיותי במוסקבה פגשתי את סגן שר החינוך.

<אליעזר שמואלי: בין היתר הוא אמר לי שהוא מבקש שאדאג שהבן שלו יצטרף לנושא ששמו נעל"ה.

<אליעזר שמואלי: אבל נעל"ה, במובן מסוים, היה בריחת מוחות יהודיים מברית המועצות ארצה.

<אליעזר שמואלי: אין לי ספק בכך שמה שאנחנו שומעים כאן, אפילו על קצה המזלג, הם ביטוי למה שנעל"ה עשתה.

<אליעזר שמואלי: מעבר למה שנאמר כאן, המפגש של ילדים יהודים-ישראלים עם הנוער הזה, בין בבית הספר שלך, בעל"ה בהרצליה, ובין בשאר בתי הספר, היה מבחן חשוב מאד שהנוער שנולד בארץ ראה נוער אחר, ובמובן מסוים, למרות הימים הראשונים שהיו ימים של עימותים, ימים של ניכור, במרוצת הזמן נפתחו הלבבות והילדים הבינו שאלה הם אחיהם, בני משפחה, ששרדו אחרי תקופה של חורבן התרבות היהודית בברית המועצות.

<אליעזר שמואלי: אבל יתרה מזאת.

<אליעזר שמואלי: אני זוכר את הימים הראשונים כאשר הגיעו ילדים לישיבות תיכוניות – ישיבה תיכונית בפתח תקווה, הרב סלומון, כפר הנוער – ילדים הכינו בראש השנה הנוצרי וודקה ולא עלינו, היו באים לחדר האוכל בלי כיפות.

<אליעזר שמואלי: ההתנהגות שלהם היתה הדבר האחרון שהולם ילד יהודי בישיבה תיכונית במדינת ישראל.

<אליעזר שמואלי: אבל הרב סלומון, ז"ל, אמר לי: אני מוכן שיבואו בלי טליתות ובלי ציציות ובלי כיפות, ובלבד שיהיו כאן, אצלנו.

<אליעזר שמואלי: והיו דברי מאלפים מאד, בתוך התהליך הקשה, הנורא, של מעבר מברית המועצות, עם כל מה שהם הביאו וספגו משם, ואין להאשים אף אחד, אבל הם באו והפכו להיות יהודים טובים, אזרחים טובים, בין עם כיפות ובין בלי כיפות.

<אליעזר שמואלי: מאחר שמזכירים פה שמות, אני חושב שהשם זבולון המר, ותבדל לחיים ארוכים הגב' שולמית אלוני – חייבים להיזכר כאן.

<אליעזר שמואלי: שולמית אלוני שמרה על הגחלת.

<אליעזר שמואלי: האמת היא שמי שליבה את הלהבה הזו היה זבולון המר והסגל הראשון שלו.

<אליעזר שמואלי: אני הייתי המנכ"ל שלו שמונה שנים, אז אני רואה את עצמי שותף.

<אליעזר שמואלי: אבל יחד עם זה, כאשר המר פרש, באה שולמית אלוני והיא נלחמה על המשך קיומו של הגוף הזה, שעלול היה להיפסק בגלל בעיות אדמיניסטרטיביות, בעיות של יוקרה, מלחמות הסוכנות היהודית עם ממשלת ישראל.

<אליעזר שמואלי: בסופו של דבר היתה שוב, בעצם, נסיקה.

<אליעזר שמואלי: הנסיקה החשובה ביותר, לדעתי, היא הפתיחה והפריסה של תלמידים שיבואו אלינו מארצות אחרות.

<אליעזר שמואלי: דרום אמריקה זקוקה לנו יותר מאשר אי פעם.

<אליעזר שמואלי: ארצות הברית זקוקה, אולי, יותר מאשר אי פעם, שלא לדבר על אירופה.

<אליעזר שמואלי: אם כתוצאה ממפגשים כאלה, שאולי משבחים זה את זה ומעתירים מחמאות זה על זה – יישאר רק פרוטוקול של מחמאות, לא עשינו דבר וחצי דבר.

<אליעזר שמואלי: כוחו של ישעיהו, כוחה של האגודה לקידום החינוך שהיה לי הכבוד לעמוד בראשה ולייסד אותה במשך 42 שנה, בכך שיימצא כוח ליושב ראש הוועדה, לשר החינוך, שבא ואמר את שלו, וכל משפט בסלע.

<אליעזר שמואלי: "סלע" זה גם מטבע עובר לסוחר.

<אליעזר שמואלי: הייתי רוצה מאד שיתורגם גם המשפט האחרון.

<אליעזר שמואלי: ישעיהו לא פוסק להגיד שראש הממשלה אמר שנעל"ה הוא נעלה.

<אליעזר שמואלי: הגענו.

<אליעזר שמואלי: אין נעלה בלי כסף ואין נעלה בלי החלטת ממשלה, ובלי הסכמה בין הסוכנות היהודית, נתיב והממשלה לקבוע באופן ברור: אנחנו ממשיכים ל-20 השני הבאות.

<אליעזר שמואלי: אם אתה רואה את עצמך כחבר, ידיד ורוצה לשנות משהו בקריירה הצעירה שלך, קח עליך את המטלה לקשור את זנבות החתולים האלה וליצור מערכת שתאפשר לאגודה לא להופיע כאן כמי שמתחנן שיתנו לו פרוטה, אלא להעניק את התנאים.

<אליעזר שמואלי: מאחר שהמסד נוסד, הטפחות – לפחות שיימשכו גם הם.

יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו מגיעים לסיום, מאחר שבשעה 11:00 מתחילה המליאה, ואנחנו כבר חורגים מהזמן.

יואל רזבוזוב: ניתן לשיעיהו יחיאלי לומר כמה מילות סיכום.

<ישעיהו יחיאלי: אני לא בא לסכם שום דבר.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להודות – קודם כל למארחים שלנו, ועדת העליה, היושב ראש, צוות הוועדה –דנה, ציפי ודולי, ולכל החברים היקרים שהגיעו לפה, מרחוק ומקרוב, יש פה חייל שהגיע מהחרמון כדי להיות אתנו.

<ישעיהו יחיאלי: אם רוצים להתכנס לציין 30 שנה לנעל"ה זה תלוי בשני דברים: 1.

<ישעיהו יחיאלי: שיהיה נוער יהודי שירצה לבוא לכאן 2.

<ישעיהו יחיאלי: שתהיה מערכת שרוצה לקבל אותם.

<ישעיהו יחיאלי: לגבי הדבר השני, שתהיה מערכת שרוצה לקבל אותם – אין שאלה.

<ישעיהו יחיאלי: לגבי השאלה האם נוכל להגיע לכל הנוער היהודי הפוטנציאלי לנעל"ה בעולם יש שאלה, ואני מציע שהשאלה הזו תידון בישיבה אחרת, שלא תהיה חגיגית, אלא ישיבת עבודה.

<ישעיהו יחיאלי: אז באמת, תודה רבה לכולכם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: מרים גרייבר מנשות הדסה, שתרמו הרבה לנעל"ה ביקשה לומר משפט אחד.

<מרים גרייבר: אנחנו בפרויקט יחד אתכם משנת 1992 וכפר הנוער "הדסה-נעורים" נוסד כשהיתה עליה גדולה מאירופה בשואה.

<מרים גרייבר: אבל זה שיתוף פעולה, שיתוף פעולה מלא בין משרד החינוך, הסוכנות והדסה.

<מרים גרייבר: מאחר ואנחנו מקום של עליה יש לנו 35 ילדים שאנחנו מארחים כל שנה מנעל"ה, במיוחד מרוסיה.

<מרים גרייבר: אנחנו ממש מחנכים אותם ורואים תוצאות נהדרות.

<מרים גרייבר: אני אימצתי אחת מהן, היא התחתנה ויש לה 3 ילדים.

<מרים גרייבר: אז מעל לילדים שלי יש לי עוד 3 נכדים.

<מרים גרייבר: אני מאד מודה לכם על היום היפה הזה.

יואל רזבוזוב: אנחנו שמענו פה על ההישגים, חגגנו 20 שנה לנעל"ה.

יואל רזבוזוב: אני חושב, באמת, שהשר הלך למהלך נכו, והוא נכון רק לשנה ואנחנו צריכים לעשות שזה יהיה במסגרת הקבע, שזה הבית היחיד שיש לנעל"ה, וכך זה יהיה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאליעזר שמואלי אמר פה דברים נכונים, נצטרך לקיים פה ישיבה נוספת, לא חגיגית, לקשור זנבות של חתולים.

יואל רזבוזוב: אני מסכי לביטוי הזה, הוא ביטוי חזק, חריף וטוב.

יואל רזבוזוב: חשוב מאד שקיימנו את הישיבה הזו, חברי כנסת שהיו כאן ראו את זה, יושב ראש הכנסת, השר – כולם ראו את התוצאות וההישגים של החברה' האלה.

יואל רזבוזוב: המשפט הזה שרפאל אוזן אמר, שאם הוא ימכור את החברה שלו – התמלוגים שהמדינה תקבל יוכלו לכסות את נעל"ה לעוד 50 שנה.

יואל רזבוזוב: את הנתונים האלה גם שר האוצר יאהב, הוא אוהב שבאים אליו עם נתונים.

יואל רזבוזוב: אז אני אבוא אליו עם נתונים.

יואל רזבוזוב: יש פה בקשה לעשות תמונה קבוצתית של בוגרי נעל"ה.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה, הישיבה הסתיימה.