ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 74, 2013-10-01 13:00

עמרם מצנע: לפי בקשת מספר חברי כנסת ובראשם חבר הכנסת בוז'י הרצוג ופניות שהיו אליי גם מסטודנטים, החלטנו לקיים את הדיון הזה של הוועדה בתקופת הפגרה של הכנסת.

עמרם מצנע: הנושא הוא בהחלט נושא חשוב, אנחנו מוטרדים מהסכנה בהמשך פעילותו של בית הספר לרפואת שיניים, או פקולטה לרפואת שיניים, באוניברסיטה העברית, בתיאום עם בית חולים 'הדסה', ולכן התכנסנו.

עמרם מצנע: שתי הערות.

עמרם מצנע: אחת, מאחר שהנושא נמצא במסלול כזה או אחר משפטי אנחנו לא עוסקים פה בנושא שעומד בבית המשפט וזה נושא עובדים, יחסי עובדים-מעסיקים, אלא הנושא היותר מוגדר ויותר מוגבל, העיקרי, שהוא בעצם המשך פעילות לימודי רפואת השיניים בירושלים.

עמרם מצנע: הנושא השני, אנחנו גם מודעים לכך שיש ככל הנראה, נצטרך להתעדכן מאלה שידברו, הבנה לגבי השנה הקרובה.

עמרם מצנע: מצאנו לנכון בכל זאת לקיים את הדיון, למרות שהיו אליי פניות אולי לא לקיים אותו, אל"ף, כי אני מבין שזסה עוד לא לגמרי סגור, ובי"ת, כי אנחנו רוצים להסתכל מעבר לשנה הקרובה ולראות באמת מה הבעיות ומה הם המכשולים ומה האפשרויות להתגבר עליהם.

עמרם מצנע: חבר הכנסת הרצוג, מאחר שאתה פנית אליי, אני אתן לך אפשרות גם לומר כמה מילים.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

יצחק הרצוג: עמיתי, חבר הכנסת עפו אגבאריה ולכל המשתתפים.

יצחק הרצוג: אני מבקש להבין אצל מי האחריות לפתיחתו או אי פתיחתו של בית הספר השנה, האם זה בית חולים 'הדסה', האם זאת האוניברסיטה העברית?

יצחק הרצוג: ואם כך, מה הסיבה ששנת הלימודים בסכנת פתיחה.

יצחק הרצוג: כלומר אם יש הסדר לשנה הקרובה, אולי זה תרופה לתקופה קצרה, אבל איפה שהוא אני מבין שיש פה סכסוך בין שני מוסדות יוקרתיים וחשובים בירושלים, אני רוצה להבין איפה נמצאת המועצה להשכלה גבוהה, איפה נמצא משרד הבריאות, כי בסוף אותי מעניינים הסטודנטים והסגל שרוצים ומצפים להשלים את התואר, לומדים קשה, לא רוצה להגיד ביטויים של כמה הם מתאמצים כל השנה על הישבן ומגיע להם שזה יושלם.

יצחק הרצוג: הפנייה הגיעה אליי במקור מהסטודנטים.

יצחק הרצוג: כשירדתי לעומקו של עניין הבנתי שיש פה מלחמה, מאבק, בין שני ארגונים שהם לכאורה בעלי אחריות כזו או אחרת על בית הספר.

יצחק הרצוג: מכל מקום זה סימפטום למערכת שחייבת לצאת למרחב, מהר, לפני תחילת שנת הלימודים.

יצחק הרצוג: ואני מבקש, אדוני היושב ראש, שתהיה פה החלטה נחרצת של הוועדה בקריאה, בדרישה ובתביעה לפתיחת שנת הלימודים באופן מלא, כך שהסטודנטים יוכלו ללמוד והסגל יוכל ללמד.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה לחבר הכנסת הרצוג.

עמרם מצנע: אני מבקש לשמוע את פרופ' אהרן פלמון.

עמרם מצנע: בבקשה, דיקן הפקולטה לרפואת שיניים.

עמרם מצנע: בעצם האחריות היא באוניברסיטה העברית ומשם הכול מתחיל ומשם הכול מסתנף והייתי רוצה שאנחנו נשמע אותך.

<אהרן פלמון: הפקולטה לרפואת שיניים זה מיזם משותף של האוניברסיטה העברית ו'הדסה'.

<אהרן פלמון: נכון שהאחריות היא אחריות של האוניברסיטה העברית, כי היא זו שנותנת את התואר, היא מעניקה את התואר דוקטור לרפואת שיניים ומתוקף כך היא אחראית על זה והרקטור של האוניברסיטה, שהיא הסמכות האקדמית הבכירה באוניברסיטה, נתן התחייבות גם לי וגם בשיחות לסטודנטים ששנת הלימודים תיפתח כסדרה.

יצחק הרצוג: אבל מה זה מיזם משותף?

יצחק הרצוג: מי אחראי על הכסף?

עמרם מצנע: רגע, אני למדתי כבר את כל העניין, כך שאני קצת מכיר אותו, קראתי הרבה חומרים, זה יותר פשוט ועדיין מסובך ממה שזה נשמע.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אהרן פלמון: אל"ף, אלה הצהרות טובות ויפות, כי בלי ההצהרות האלה - - -

עמרם מצנע: אני מוכרח להוסיף והרשה לי גם נשיא האוניברסיטה להשתמש, אני שוחחתי איתו אתמול ארוכות בטלפון, הוא חזר מחו"ל, והוא אמר לי, 'הפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים לא תיסגר'.

עמרם מצנע: מה, איך ולמה?

<אהרן פלמון: בדיוק, זה המשפט הבא שלי.

<אהרן פלמון: אחרי ההצהרות היפות אנחנו מגיעים לשלבי ביצוע ובשלבי הביצוע, לקראת השנה הנוכחית, התגלו או נחשפו או אני לא יודע איזה מילה הכי טובה לתאר את זה, בעיות בהגשמה של ההצהרה הזו.

<אהרן פלמון: אנחנו מנסים להתמודד עם הבעיות האלה ולקיים את ההצהרה הזו.

<אהרן פלמון: זה לא פשוט.

<אהרן פלמון: הפעילות בפקולטה היא פעילות מאוד מורכבת, היא לא רק פעילות של סטודנטים ל-DND, אסור לשכוח שהפקולטה הזו מייצרת את עיקר המומחים לרפואת שיניים בישראל.

<אהרן פלמון: בלי הפקולטה הזאת כמעט אין מומחים ברפואת שיניים במדינת ישראל.

<אהרן פלמון: אני חושב שבשנות, לא ה-20 של מדינת ישראל אלא קצת יותר, יש למדינה איזה שהיא אחריות כלפי אזרחיה גם בנושא רפואת מומחים, כמו שיש לה ברפואה וגם הנושא הזה עומד על הפרק.

עמרם מצנע: כשאתה אומר מומחים לאוזן בלתי מקצועית אתה מתכוון לא להסמכה של הרופאים, אלא לשלב הבא.

<אהרן פלמון: לשלב הבא.

<אהרן פלמון: יש לנו פה שני עניינים, אחד שהוא באמת יותר אוניברסיטאי, שאלו הם הסטודנטים ל-DND, זה הא'-ב' של הפקולטה הזו, אבל לפקולטה הזו יש בהיבט ההוראתי, הלימודי, נדבך נוסף, שאני חושב שהוא לא פחות חשוב למדינת ישראל מאשר הסטודנטים ל-DND ואלו הם הכשרת דור המומחים הבא למדינת ישראל.

<אהרן פלמון: ואני חושב שהרוב הכמעט מוחלט של המומחים שיוצאים, אני לא רוצה להגיד מוחלט, הרוב הגדול מאוד, של המומחים שיוצאים במדינת ישראל הם מהפקולטה הזו, ובעייתם עדיין לא נפתרה, אגב, כך שיש לנו פה כמה רבדים לבעיות האלה וכל הבעיות האלה עומדות על הפרק, חלק בהיבט מסוים אכן הגיע לאיזה שהוא סיכום שיאפשר רוב הסיכויים לפתוח את השנה, אבל יש עדיין רבדים רבים שזה לא קרה בהם.

<אהרן פלמון: אני מקווה שבשיתוף פעולה של כל הנוגעים בדבר זה יתאפשר.

<אהרן פלמון: אבל ברור שנושא ההסדרה של ההתמחויות שעלתה כבר בעבר בוועדת כנסת, כמו ברפואה, צריך להיפתר.

<אהרן פלמון: לא יכול להיות שימשיכו ההסדרים שקיימים עד היום.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך, אחד, הקשר בין בית חולים 'הדסה' לביניכם הוא על בסיס הסכם, שנקרא הסכם הסינוף, שיש לו התחלה עוד לפני שנולדנו כנראה ועדכונים ותוספות, האם מבחינת

עמרם מצנע: כם ההסכם הזה מכובד וממולא כלשונו וככתבו?

<אהרן פלמון: זו שאלה פשוטה ותשובה מורכבת לי, כדיקן.

עמרם מצנע: אנחנו עוסקים עכשיו בבעיות פשוטות ומורכבות.

<אהרן פלמון: הסכם הסינוף בין 'הדסה' לאוניברסיטה בעצם הוליד בית ספר שהוא מיוחד ובגלל הייחוד שלו הוא כל כך בכיר בעולם.

<אהרן פלמון: כשההסכם עובד זה לא 1 ועוד 1 נותן 2, אלא 11, וכשהייתה בתקופתו של הדיקן היוצא, שיושב לימיני, ועדה בינלאומית שבאה לבדוק את האיכויות של בית הספר הזה, היא דירגה אותנו במקביל לעשירייה הראשונה בארצות הברית.

<אהרן פלמון: מי שמסתובב בעולם ובארצות הברית מבין למה.

<אהרן פלמון: אחרי הוועדה הזו, שהייתה בתקופתו של פרופ' שטבהולץ, אחד מהמבקרים של הוועדה הזו, דיקן בבית ספר מכובד בארצות הברית, הזמין אותי בתפקידי הקודם כיושב ראש המכון למדעי רפואת השיניים באוניברסיטה העברית אליו לייעץ איך לבנות אצלו את החלק הזה.

<אהרן פלמון: זאת אומרת המבקר כל כך התרשם שהוא עשה את זה.

עמרם מצנע: ועכשיו לשאלה.

<אהרן פלמון: אז השיתוף הזה הוא יפה.

<אהרן פלמון: לשיתוף הזה יש היבטים כלכליים, ההיבטים הכלכליים, אני יודע מה הם אומרים, אני לא יכול להיות צד שיכול לשפוט, כי אין לי את מלוא התמונה, האם הם מתממשים או לא.

עמרם מצנע: לא, השאלה היא לא אם ההסכם הוא טוב לכל הצדדים ואם הוא מביא לידי ביטוי את העלות האמיתית של הכשרת סטודנטים.

עמרם מצנע: זו, אנחנו יודעים, מחלוקת שכנראה גם לא תיפתר.

עמרם מצנע: השאלה שלי האם האוניברסיטה, שאתה מייצג אותה, ממלאת את חלקה בהסכם הזה, שהוא הסכם, אחד כלכלי והשני הוא גם אקדמי.

<אהרן פלמון: אני אענה.

<אהרן פלמון: ראשית - - -

עמרם מצנע: הלוא אתם גם קובעים את יחס סטודנט למנחה או מדריך.

<אהרן פלמון: אני מייצג פה את הפקולטה לרפואת שיניים.

<אהרן פלמון: אני כדיקן, אמנם אני איש אוניברסיטה, אבל כמה שזכור לפי, לפי הסכם הסינוף אני מחויב בדיווח לנשיא האוניברסיטה ולמנכ"ל 'הדסה', ולכן אני מדבר מתוקף הנקודה הזו.

<אהרן פלמון: האוניברסיטה העברית מבחינה אקדמית ממלאת את חלקה ולזה אני יכול להתייחס.

<אהרן פלמון: אני יכול להתייחס להיבטים האקדמיים, האוניברסיטה העברית, במישרין אחראית על ההוראה והמחקר בשלוש השנים הראשונות ללימודים בפקולטה לרפואת שיניים והיא עושה את זה.

עמרם מצנע: זה לא קשור להסכם.

<אהרן פלמון: זה קשור להסכם.

<אהרן פלמון: בהסכם הסינוף כתוב - - -

עמרם מצנע: אבל בוא נתקדם, כי זו לא הבעיה.

<אהרן פלמון: אתה שואל, אני מנסה לתת את התשובה.

<אהרן פלמון: בשנים הקליניות יש פה פנומן, האוניברסיטה העברית קובעת את הסטנדרטים האקדמיים והראיה לזה היא הסכם הבוררות בשנת 95' שהיה בסכסוך קודם, שבו הרקטור הקודם מונה על ידי נשיאת 'הדסה' בזמנו ונשיא האוניברסיטה, לקבוע את התקינה, ועד לאחרונה האוניברסיטה קבעה את הקריטריונים והם התגשמו באמצעות 'הדסה'.

עמרם מצנע: אלה אותם 63-64 תקנים.

<אהרן פלמון: 62.5 תקנים.

<אהרן פלמון: 'הדסה' נקלעה למשבר ועל ההיבטים האלה אני לא חושב שאני האדם שראוי ש - - -

עמרם מצנע: אני מבין שיש הסכמה לרדת מהמספר הזה.

<אהרן פלמון: יש הסכמה שהושגה לשנה, ל-57 תקנים.

<אהרן פלמון: יש פה גם תרומה, אני חושב מיוחדת, בנוף של יחסי עבודה שבו רופאים התנדבו לוותר על שכר, לא להלוות, לוותר על שכר למען קיום ההוראה.

<אהרן פלמון: ההסכם הזה הבוקר אושר על ידי ועד הרופאים.

עמרם מצנע: הוא אושר על ידם?

עמרם מצנע: אני מבין שזה היה המכשול האחרון.

<אהרן פלמון: היה קשה מאוד, אבל אני מסיר את הכובע, כי זה לא דבר פשוט.

<אהרן פלמון: אבל זה כאמור פותר נדבך אחד משורה של בעיות.

<אהרן פלמון: עדיין לא הגעתי למנוחה ולנחלה בניהול הפקולטה, נגדיר את זה ככה, אבל התקדמנו.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: מי פה מ'הדסה', חוץ מרחלי?

עמרם מצנע: מה התפקיד, אדוני?

<רפאל לנקרי: אני טיפלתי מול הפקולטה ומול הדיקנים והוועדים ובית הדין בכל הנושא של הטיפול בפקולטה לרפואת שיניים.

עמרם מצנע: הבעיה בעצם התחילה אצלכם, שאתם אמרתם שאתם מוציאים מכתבי פיטורים לאותם, זה לא 63 רופאים, זה 63 תקנים, זה בטח 100 ומשהו רופאים, שם התחילה הבעיה.

<רפאל לנקרי: לא, אדוני, הבעיה לא התחילה שם, שם הייתה התוצאה.

<רפאל לנקרי: הבעיה התחילה בזה, אמר הדיקן שיש הסכם שיתוף בין ראשי 'הדסה' והאוניברסיטה, הם מנהלים בשיתוף את הפקולטה והשיתוף הוא מאוד פשוט.

<רפאל לנקרי: האוניברסיטה מקבלת את רוב ההכנסות ואנחנו משלמים את ההוצאות.

<רפאל לנקרי: כל עוד היה כסף עודף, אז זה הסכם טוב, ועמדנו בו.

<רפאל לנקרי: ברגע שאין לנו כסף, אז זה הסכם לא טוב וצריך לחזור להסכם הגון.

<רפאל לנקרי: יש בחיים גם הגינות ו'הדסה' - - -

עמרם מצנע: שנייה, נשים דברים על דיוקם.

עמרם מצנע: לכם יש הסכם עם האוניברסיטה וההסכם היה טוב.

<רפאל לנקרי: לא, הוא לא היה טוב אף פעם.

עמרם מצנע: הסכם טוב הוא הסכם ששני הצדדים חותמים ושני הצדדים מקיימים אותו.

<רפאל לנקרי: אדוני, אני אתן לך כמה דוגמאות.

עמרם מצנע: המצוקה ב'הדסה', שכולנו מודעים לה, שמענו את הכותרות הבוקר, תקבלו רק 50% מהשכר, המצוקה הזו כנראה תשפיע על דברים רבים נוספים, אבל בנושא שאנחנו דנים בו, אתם, בגלל מצוקה כספית אצלכם החלטתם בעצם לשבור את ההסכם.

<רפאל לנקרי: אני אענה לאדוני.

עמרם מצנע: אני מנסה להיות ברור.

<רפאל לנקרי: ברור לי, אבל החיים קצת פחות ברורים ואני אסביר את זה.

<רפאל לנקרי: אני אנסה להפוך את זה ליותר ברור מנקודת מבט שלנו.

<רפאל לנקרי: כשחותמים הסכם מתבססים על הנחות מסוימות.

<רפאל לנקרי: כשב-2010 סיימה ועדה, אחרי מה שקרה באוניברסיטת תל אביב, עבודה והוות"ת (ועדת תכנון ותקצוב) קיבל את ההמלצות שם והגדיל את התמיכה לסטודנטים - - -

עמרם מצנע: אתה מתכוון לוועדת תדמור?

<רפאל לנקרי: כן, והגדילו את התמיכה לסטודנט בשנים הקליניות לסכום מאוד משמעותי, היום זה משהו בסביבות 100,000 שקל לסטודנט בשנים הקליניות, פלוס שכר הלימוד הרגיל שהם משלמים ו'הדסה' לא רואה את רוב הכסף, ומי שלוקח אותו הוא האוניברסיטה כש'הדסה' משלמת את ההוצאות של השנים הקליניות, אז יש בעיה.

<רפאל לנקרי: וכשמספר הסטודנטים גדל בצורה מדהימה, כמו שהוא לא גדל בשום מקום באוניברסיטה, אבל הוא גדל בפקולטה, כי יש את 'הדסה' שמשלמת את הכסף, אני מתפלא שהם לא הגיעו ל-800 סטודנטים בשנה, כי אנחנו משלמים את ההוצאות ורוב הכסף של ההכנסות לא מגיע אלינו ולכן עובדה היא שהגידול במספר הסטודנטים - - -

עמרם מצנע: שאלת ביניים, יש מכסות שמוכתבות על ידי ות"ת?

<רפאל לנקרי: לא.

עמרם מצנע: אז כל מי שרוצה ללמוד רפואת שיניים ועומד במבחנים מתקבל?

<אהרן פלמון: בתנאי שזה מתחת למכסה הכוללת של האוניברסיטה העברית.

עפו אגבאריה: אז יש מכסה.

יצחק הרצוג: אז כמה סך הכול סטודנטים היום יש?

עפו אגבאריה: זה משתנה משנה לשנה כמה סטודנטים אתם מקבלים?

<רפאל לנקרי: בוודאי, הם קולטים יותר ויותר, זה שווה.

<רפאל לנקרי: גם אני במקומם הייתי עושה את זה.

<יהודית גידלי: כמה יש השנה?

<אדם שטבהולץ: 70 מתקבלים רגיל ו-12 נוספים לפי תכנית מיוחדת שנקראת תכנית - - -

יצחק הרצוג: שהולכת לצבא.

<רפאל לנקרי: אז ברור, מצאה האוניברסיטה מכרה זהב, רק שנגמר הזהב, אין לנו כסף.

<רפאל לנקרי: עם כל הכבוד, זה לא רק בנושא הזה, בשורה של נושאים, לא רק בפקולטה, מצאנו הסכמים איומים ונוראים ואי אפשר לעמוד בזה, כי אין לנו כסף ואנחנו, כהנהלה חדשה שמנסה להציל את מה שאפשר להציל - - -

עמרם מצנע: הקליניקה עצמה מכניסה גם כסף.

<רפאל לנקרי: הקליניקה מכניסה כסף ובסוף יש הפסדים.

<רפאל לנקרי: כל דבר מכניס כסף.

<רפאל לנקרי: אדוני, אם אנחנו מרוויחים - - -

עמרם מצנע: לא, לא כל דבר מכניס כסף.

<רפאל לנקרי: כל דבר בפקולטה מכניס משהו, אבל בשורה התחתונה יש הפסדים.

עמרם מצנע: בשורה התחתונה יש גירעון.

<רפאל לנקרי: אני רוצה לומר דבר פשוט.

<רפאל לנקרי: אם היינו מרוויחים, נעזוב רווח, לא רוצים להרוויח, אם לא היינו מפסידים, היינו יושבים בשקט, אבל כשאתה נמצא במצב של 'הדסה' ונעזוב אפילו משכורות, כשאתה נמצא במצב שספקים כבר באים ומבקשים כסף מזומן, כשאנחנו צריכים לקבל מחלקות אשפוז וחדרי ניתוח ואנחנו צריכים לקנות תרופות, אנחנו לא יכולים לעמוד ב- - -

עמרם מצנע: המצב הכללי ברור והוא בטח יבוא לשולחן הזה כמו לוועדות נוספות, אבל שאלה, איך בסוף הצלחתם ביחד לסכם את פתיחת השנה הקרובה?

<רפאל לנקרי: היה משא ומתן מאוד ארוך עם רופאי השיניים ועם הדיקנים ואני חושב שלמרות הוויכוחים הסוערים שיש יש אמון והערכה בין הצדדים, לפחות מהצד שלי כלפיהם, ועשינו כל מאמץ לא לפגוע, מנקודת ראות שלנו, בפקולטה.

<רפאל לנקרי: אין לנו מטרה כזו, יש לנו מטרה להקטין הוצאות בצורה משמעותית בכל תחום ב'הדסה' וזה מה שניסינו לעשות פה.

<רפאל לנקרי: אבל אני רוצה שיהיה ברור, עם כל הכבוד לטענות שנשמעות כלפינו, אנחנו לא פותחים את שנת הלימודים, אנחנו לא סוגרים את שנת הלימודים, אנחנו לא מגייסים את הסטודנטים, לא מחלקים תארים, זה הכול האוניברסיטה רוצה.

עמרם מצנע: לא, אבל אתם לא מאפשרים לעשות את הפרק הקליני.

<רפאל לנקרי: לא, אנחנו מעולם לא אמרנו שלא נאפשר את השנים הקליניות של הסטודנטים.

<רפאל לנקרי: דיברנו על משהו אחר.

<רפאל לנקרי: יש שני דברים שקשורים אלינו.

<רפאל לנקרי: אחד, את ההפגנות עש ואצלנו, למרות שהם סטודנטים ולא אוניברסיטה, אבל כנראה שזה יותר נחמד, יותר קרוב פשוט.

<רפאל לנקרי: והדבר השני, אנחנו באמת משלמים את ההוצאות של המדריכים, גם הדיקן היוצא הוא עובד 'הדסה' בעצם, אבל בזה מתמצה הנושא ואנחנו אמורים לקבל גם מידע.

<רפאל לנקרי: למשל מספר הסטודנטים בפקולטה, שכל הזמן חשבנו שהוא 160, פתאום אמרו לנו שהוא 180 - - -

עמרם מצנע: על כל השלוש השנים?

<רפאל לנקרי: כן, בשנים הקליניות, ואז בביקור בוות"ת התברר שצמחו עוד כמה סטודנטים, שזה 196.

<רפאל לנקרי: עד לרגע זה, למרות השאלות ששאלתי, לא הבנתי מאיפה צמחו עוד 16 סטודנטים.

<רפאל לנקרי: ומשיחות עם הפקולטה התברר לי שהשנה כבר קלטו, במקום 40 או 45 סטודנטים, 82 סטודנטים.

<אדם שטבהולץ: לא, במקום 70, 82.

<רפאל לנקרי: לא, 70 זה שנה קודמת ולפני זה היה 60 ולפני זה היה 50 - - -

עמרם מצנע: אוקיי, אני מבין שמבחינת

עמרם מצנע: כם השנה הקרובה נפתחת כסדרה?

<רפאל לנקרי: אני אומר שוב, אנחנו הצבנו לעצמנו יעד מסוים, אבל בשום מצב לא אמרנו שאנחנו סוגרים את הפקולטה.

<רפאל לנקרי: אלה היו ההאשמות.

<רפאל לנקרי: אנחנו גם לא מוסמכים לסגור - - -

עמרם מצנע: בסדר, אז בוא נשאל את זה אחרת.

עמרם מצנע: האם התנאים - - -

יצחק הרצוג: בשלו, שהם יכולים לפתוח את שנת הלימודים כסדרה, לדעתך?

<רפאל לנקרי: לדעתנו אפשר לפתוח את שנת הלימודים.

עמרם מצנע: אתם הלוא משלמים את השכר של אותם 60 או 50 ומשהו תקנים.

<רפאל לנקרי: אנחנו ממשיכים לשלם את השכר, לא הפסקנו לשלם את השכר.

עמרם מצנע: אוקיי.

<אדם שטבהולץ: אבל זה לא מספיק.

עמרם מצנע: לא מספיק?

<אדם שטבהולץ: אפשר?

<אדם שטבהולץ: אם כבודו ייתן לי אני - - -

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: הדיקן הקיים מאפשר לדיקן לשעבר?

<אדם שטבהולץ: יום מיוחד היום, מכיוון שפרופ' פלמון נכנס היום לתפקיד ואני סיימתי אותו אתמול בחצות.

עמרם מצנע: דרך אגב, יש לי פינה לפקולטה, כי אתם הייתם מעורבים ברפואת שיניים בירוחם.

<אדם שטבהולץ: וגם חבר הכנסת הרצוג היה אצלנו כשטיפלנו בכל הנושא של הקשישים וניצולי שואה.

עמרם מצנע: כן, אז הכסף של הקשישים הגיע לירוחם.

<אדם שטבהולץ: תראה, כמו שאומרים, אין הנחתום מעיד על עיסתו, זה לא רק עניין שלמדינת ישראל יהיה - - -

עמרם מצנע: כן, אבל בוא נתמקד, מה כרגע, אחרי שהבנו את הבעיה בכללותה, הכשלים או הבעיות עדיין כדי לפתוח את השנה כסדרה בחלק הקליני שלה?

<אדם שטבהולץ: הבעיות כרגע הן, שאני מקווה שהן גם ייפתרו היום, שבשלב מסוים היה מדובר על השעיה של הקידומים האקדמיים וקיבלנו היום מכתב שהדבר הזה יורד מהפרק והקידומים האקדמיים בפקולטה לרפואת שיניים, שזה נשמת אפה של האקדמיה, כל הקידום האקדמי, יהיו בדיוק כפי שנקבע בפקולטה לרפואה.

<אדם שטבהולץ: אז הנושא הזה, אני מקווה שחלה עליו חובת ההוכחה, הוא באמת יבוא לפתרונו.

<אדם שטבהולץ: פקולטה, כמו שהזכיר פרופ' פלמון, מעבר לסטודנטים, שזה בעצם החלק שבו האוניברסיטה שותפה על פי הסכם הסינוף, משנת 77' במדינת ישראל, ונמצא פה חבר הכנסת אגבאריה, אני חושב שהוא יזם דיון מאוד מאוד מבורך בוועדה לגבי המחסור במומחים במדינת ישראל - - -

עפו אגבאריה: על זה אני רציתי לדבר.

<אדם שטבהולץ: אני זוכר אותך מהוועדה ואני מאוד מודה לך שאתה לקחת את היוזמה, מכיוון שכשהיה חוק ליצמן, אם אתם זוכרים, התברר שיש מחסור חמור במומחים ברפואת שיניים לילדים, ברפואת הפה ובמקצועות אחרים.

<אדם שטבהולץ: כל הנושא של התמחויות במדינת ישראל ברפואת שיניים מעולם לא זכה לאיזה שהוא טיפול מוסדי.

<אדם שטבהולץ: הוא נולד מתוך חוק כנסת בשנת 77', שקבע שמדינת ישראל כמדינה מתוקנת, טוב שהיא תהיה כמו מדינה מערבית וכמו ארצות הברית.

<אדם שטבהולץ: דרך אגב, אנחנו הרבה יותר מתקדמים מאירופה בנושא הזה, יש לנו היום שבעה שטחי התמחות ועוד תת התמחות אחת, וכמו שנאמר פה, יש היום מתמחים באוניברסיטה בירושלים, ב'הדסה', באוניברסיטת תל אביב ובחיפה, פתחו ברמב"ם בית ספר להתמחויות, ובעוד מספר בתי חולים, שם בעיקר יש התמחויות בפה ולסת.

<אדם שטבהולץ: הקטע של המתמחים, האוניברסיטה העברית לא שותפה לו.

<אדם שטבהולץ: זה נולד מתוך, הייתי קורא לזה אפילו חזון ו - - -

עמרם מצנע: זה יותר עניין של בתי חולים?

<אדם שטבהולץ: זה לא דווקא בתי החולים, כי האוניברסיטה בתל אביב לא מסונפת ממש לבית חולים, ושם ההתמחות מתקיימת בסדר גמור בתוך כותלי האוניברסיטה.

<אדם שטבהולץ: זה נולד מתוך קונספט, הייתי קורא לזה מעין לימודי המשך, שתלמידים שגמרו ללמוד אמרו 'אנחנו רוצים לשפר את הרמה שלנו', מדינת ישראל חשבה שחשוב שיהיו מומחים בתחום הזה ואני רוצה לומר לאדוני שזאת הייתה אחת ההחלטות בתחום רפואת השיניים ההיסטוריות של כנסת ישראל, כי רמת רפואת השיניים בישראל עלתה בצורה יוצאת מן הכלל מאז ועד היום.

<אדם שטבהולץ: בפקולטה לרפואת שיניים יש היום 70 מתמחים פעילים.

<אדם שטבהולץ: תכנית התמחות לוקחת בין שלוש לחמש שנים, תלוי באיזה תחום.

<אדם שטבהולץ: זה יכול להיות בתחום של טיפולי שורש שלוש שנים, בכירורגיה פה ולסת חמש שנים, למשל, ויש עוד כמובן תכניות.

<אדם שטבהולץ: אנחנו הצטערנו מאוד לשמוע את הודעתו של מנכ"ל 'הדסה' שבשלב מסוים אמר לנו, בגלל המצב הכלכלי של 'הדסה' 'אני מבקש לסגור, לבטל את תכניות ההתמחות, אני לא חושב שאני כבית חולים 'הדסה' חייב להיות אחראי במדינת ישראל על הכשרת מתמחים'.

<אדם שטבהולץ: אם המדינה מוצאת לנכון שצריך מומחים במדינת ישראל, היא צריכה למצוא את המנגנון, כפי שקיים ברפואה.

<אדם שטבהולץ: אתם כולכם יודעים שברפואה למתמחה היום בבית חולים יש תקן, הוא מקבל שכר ובעצם כל התכנית הזו מאושרת ובחסות המועצה המדעית של הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל.

<אדם שטבהולץ: ברפואת שיניים המצב שונה לחלוטין, ההתמחויות הן בעצם יוזמה פרטית והיוזמה הפרטית הזו, בגלל שלא מקבלים את התקצוב הדרוש, היא בעצם מכניסה את הכספים הדרושים משני מקורות, משכר הלימוד של המתמחים, שהוא מאוד גבוה, יחסית - - -

עמרם מצנע: שהם משלמים?

עפו אגבאריה: שהם משלמים, זה המון המון כסף.

עפו אגבאריה: כמה זה בערך?

<אדם שטבהולץ: וזו אחת הבעיות.

<אדם שטבהולץ: שכר הלימוד יכול לנוע, במקרים הנמוכים, בין 18,000 שקל לשנה, במקרים הגבוהים ל-100,000 שקל בשנה.

<אדם שטבהולץ: הכול תלוי בהתאם ל - - -

עפו אגבאריה: ו-130.

<אדם שטבהולץ: 130 זו התמחות לחו"ל.

<אדם שטבהולץ: גם זה יכול להגיע, אבל זה די נדיר.

<אדם שטבהולץ: אבל המספרים שאני אומר לך, יש לנו פירוט מדויק.

עמרם מצנע: תגיד לי, זה שונה מההתמחות במקצועות הרפואה האחרים?

עמרם מצנע: כי רפואת השיניים נתפסת בעצם כפרטית.

<אדם שטבהולץ: יפה, ופה בדיוק מקור הבעיה.

<אדם שטבהולץ: חלק או החלק הארי - - -

עמרם מצנע: כן, לא במקרה גם עומדים בתור כנראה להתקבל לשם, כי זה מקור פרנסה לא רע.

<אדם שטבהולץ: אז אני יכול להגיד לך ככה, יחסית היום לארצות הברית, וזה הסטנדרט אוף קר שלנו בתחומים האלה, מספר המומחים בארץ הוא נמוך יחסית לארצות הברית.

<אדם שטבהולץ: משרד הבריאות יודע וגם פועל.

<אדם שטבהולץ: אני חושב שהוא מנסה לקחת יוזמות כדי להגדיל את מספר המומחים, והמקור השני של ההכנסה זה הטיפול שהמתמחים האלה מבצעים במטופלים.

עמרם מצנע: אוקיי, זה מעניין כשלעצמו, אבל מה הבעיה כרגע לשנה הקרובה?

<אדם שטבהולץ: זו נקודה קריטית, ואני יודע שנמצאים פה נציגי המתמחים שבאים מיוזמתם, משלמים את הכול ובעצם נמצאים בסכנה מאוד מאוד מוחשית.

<אדם שטבהולץ: זאת אומרת הפתרון של הסטודנטים לשנה הזו, עם קבלתו של ההסכם, לפחות לשנה הקרובה הבעיה נפתרה.

עמרם מצנע: גם למתמחים?

<אדם שטבהולץ: לא.

<אדם שטבהולץ: למתמחים, יש לנו נכון להיום הוראה חד משמעית של מנכ"ל 'הדסה' שלא לקבל מתמחים חדשים.

<אדם שטבהולץ: זה אומר בעצם - - -

עמרם מצנע: אבל כן להמשיך עם אלה - - -

<אדם שטבהולץ: להמשיך עם הקיימים, וגם זה היה במאמץ רב שהצלחנו להשיג, מכיוון שהיה איום בתביעה - - -

יצחק הרצוג: אלה שצריכים להתחיל עוד שבוע, זה בסדר?

<אדם שטבהולץ: אלה שצריכים להתחיל עוד שבוע צריכים להיכנס לראיונות ובינתיים לא התקבלו לראיונות להתחיל.

<אדם שטבהולץ: כל מתמחה חדש שמתקבל עובר ועדת קבלה והמשנה למנכ"ל 'הדסה' צריך לקבל אותו לראיון, הדיקן מקבל לראיון ואז הוא מתחיל, עושה את כל הבדיקות הרפואיות הדרושות.

<אדם שטבהולץ: הנקודה הזו לא פתורה.

<אדם שטבהולץ: אני רוצה לומר, אם תכניות ההתמחות ב'הדסה' תתמוטטנה, זה ישפיע על הכול.

<אדם שטבהולץ: זה ישפיע על ההכשרה, על הרמה האקדמית של הסטודנטים, זה ישפיע על דור העתיד של המורים, כי הפקולטה הזו שואבת את המורים שיושבים ליד השולחן הזה.

<אדם שטבהולץ: יושבת כאן ממלאת מקום מנהלת המחלקה הגדולה ביותר, היא באה ועשתה את תכנית ההתמחות ונשארה פה.

<אדם שטבהולץ: ישנם פה עוד אנשים שהם מיועדים להיות הסגל העתידי של הפקולטה.

<אדם שטבהולץ: משפט אחרון, הפקולטה שלנו יכולה להתברך בדבר אחד, שאף בית ספר היום בארצות הברית, וזו נקודה מאוד חשובה, 95% מסגל ההוראה של הפקולטה לרפואת שיניים בירושלים הם כולם בעלי תעודת מומחה.

<אדם שטבהולץ: בארצות הברית הם רחוקים מאוד מאוד מהדבר הזה, כי ההכנסה במרפאות הפרטיות בארצות הברית היא כל כך גבוהה, שאנשים לא מוכנים לבוא מבחינה של שליחות ללמד את הדור הבא.

<אדם שטבהולץ: אצלנו אנחנו הצלחנו לחנך דור שמבין שכמו שהוא קיבל הוא צריך לתת לבאים אחריו.

<אדם שטבהולץ: אני חושב שאם אפשר מפה לעזור ולצאת בקריאה שתכניות ההתמחות האלה לא ייפגעו, מכיוון שזו נשמת אפה של המקצועיות ברפואת שיניים, וצריך להבין את זה.

עמרם מצנע: אני רוצה שידברו עוד הרופאים והסטודנטים.

עמרם מצנע: אתה רוצה לחכות עוד?

עפו אגבאריה: לא, אני אדבר, כי אני רוצה שגם הם יתייחסו לזה.

עפו אגבאריה: קודם כל אני מודה לך על זה שאפשרת לדון בעניין הזה, אני מודה לעמיתי, חבר הכנסת הרצוג, כי גם אליי פנו סטודנטים ואני גם רציתי להגיש, אבל כשראיתי שחבר הכנסת הרצוג כבר הגיש, אז אמרתי שאני כבר לא אגיש.

עפו אגבאריה: אני גם לא אצטרף, כי אני לא מחפש כותרות, אני מחפש תוצאות.

עפו אגבאריה: אז קודם כל אני חושב שטוב לשמוע שעכשיו לא הולכים לסגור מהשנה הזאת.

עפו אגבאריה: זו כבר בשורה טובה.

עפו אגבאריה: אני לא יודע מי נגד מי ואני לא אכנס לדברים האלה, אבל אני חושב שזה מאוד חשוב למצוא את הפתרון, אפילו לסטודנטים האלה ולמתמחים האלה, שכשאתה כבר התחלת את ההתמחות אז בשום אופן אסור לקטוע אותה באמצע.

עפו אגבאריה: אסור לסגור למתמחה את האפשרות לגמור את ההתמחות שלו ולזרוק אותו למקום אחר שזה מעין הפרת הסכם.

עפו אגבאריה: דבר שני, שכשהתחלנו את הרפורמה ברפואת שיניים, ואני מאוד מקווה שהממשלה הזו תמשיך את הדבר הזה ולא תעצור אותו, גילינו שבאמת אין מומחים.

עפו אגבאריה: המקום הזה, אולי הכי גדול שנותן את ההתמחויות האלה.

עפו אגבאריה: בלי ההתמחויות האלה לא שווה הרפורמה ואנחנו לא עשינו כלום וזה דבר שבאמת לא בכל המדינות בעולם, מעט מאוד יש את התכנית הזו, לתת אפשרות לאנשים שצריכים את הטיפול הזה ולתת אפשרות גם למתמחים.

עפו אגבאריה: המתמחים משלמים המון כסף, ברגע שבן אדם מתחיל לשלם את הכסף ואתה זורק אותו, אני חושב שזה דבר שלא ייעשה.

עפו אגבאריה: אז מצד אחד זה טוב שקיבלנו הבטחה שהמתמחים הקיימים ימשיכו, אבל אסור לגדוע מתמחים נוספים, אחרת יהיה פער כזה שלא נמצא גם בעתיד הקרוב מומחים ואנשים שייתנו את השירות שאנחנו מחפשים אותו.

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שלא חשוב מי ומה, יש אפשרות שגם משרד הבריאות יתערב, או כל גורם אחר, אבל למצוא את הפתרון כדי לא לסגור מקום כזה חשוב לכל המדינה, חשוב לכל האזרחים, חשוב למתמחים ולרופאים וגם למטופלים.

עפו אגבאריה: דבר כזה לא סוגרים, מנסים את האפשרויות ומוכרחים לצאת באיזה שהוא פתרון שישביע את רצונם ולא לגדוע את המשך ההכנה של דורות העתיד של מומחים, שזו גאווה למדע וגם לרפואה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אמנם אני לא רופא שיניים, אשתי רופאת שיניים, אני בצד השני, אני כירורג.

עמרם מצנע: מי מדבר בשם הסטודנטים?

<מור הרמתי: שמי מור הרמתי, אני אמורה להתחיל שנה שישית, השנה האחרונה למעשה.

<מור הרמתי: אני כאן כי למרות שיש דיבורים על כך שאולי יש הסכם, נראה שהדברים עוד לא פתורים עד הסוף ואנחנו עדיין לא יודעים אם באופן רשמי אנחנו מתחילים את השנה או לא.

<מור הרמתי: לימודי רפואת שיניים, כמו שאתם יודעים, נמשכים שש שנים.

<מור הרמתי: אני כאן מייצגת את הסטודנטים בין שנים א' עד ו', מדובר בכ-330 סטודנטים, שכולנו עברנו מיון מפרך ולימודים קשים והיום העתיד של כולנו לוט בערפל.

יצחק הרצוג: מה זה, זה סיירת מטכ"ל?

יצחק הרצוג: אני לא מבין.

<מור הרמתי: כמעט.

עפו אגבאריה: כל הזמן היה ידוע שרפואת שיניים זה חמש שנים.

עמרם מצנע: בישראל זה שש.

עמרם מצנע: אמר הדיקן, נציג בית חולים 'הדסה', שהשנה נפתחת כסדרה, למה את מוטרדת?

<מור הרמתי: קודם כל השנה, גם אם היא נפתחת כסדרה, עדיין יש ירידה במספר המדריכים והירידה הזאת היא - - -

עמרם מצנע: בסדר, זו אחריות של האקדמיה.

יצחק הרצוג: הם צריכים לספק לכם את השירות.

<מור הרמתי: נכון, אבל חשוב להבין שהיום אנחנו - - -

עפו אגבאריה: בעיקר את הרמה גם.

<מור הרמתי: וחוץ מזה שיש ירידה ברמה וירידה במדריכים, שאני מיד אפרט גם לגבי המדריכים ואופן העבודה שלנו, מה שהוסדר, לפי מה שאני מבינה, הוא לא לאורך זמן.

עמרם מצנע: הוא לשנה הקרובה, זה נכון.

<מור הרמתי: כאמור אני מייצגת כאן שש שנים ואנחנו מאוד מודאגים מהעתיד.

עמרם מצנע: לא, ברור, ההסכם הוא כרגע לשנה הקרובה.

יצחק הרצוג: מה שיהיה, זה הכול תלוי במכלול של ההבראה של 'הדסה'.

יצחק הרצוג: הרי זה ברור לכולנו שמה שמרחף פה באמצע החדר זה המצב של 'הדסה' וזה לא פה, לא בשולחן הזה נפתור את זה.

עמרם מצנע: כן, אבל לשנה הקרובה, השנה תיפתח כסדרה.

<מור הרמתי: כרגע כן, אני לא יודעת מה לגבי המתמחים.

עמרם מצנע: נדבר על המתמחים תיכף.

<מור הרמתי: כן, אבל חשוב להבין שהיום המתמחים הם רוב המדריכים שלנו וכשאנחנו מדברים על הקליניקות אצלנו, אני יכולה לספר מניסיון אישי, שהיחס אמור להיות מדריך לחמישה סטודנטים, כאשר אנחנו עושים המון המון - - -

עמרם מצנע: זה לא חוק, זו קביעה של המערכת האקדמית.

עמרם מצנע: יש מקומות שזה יותר.

<מור הרמתי: זה נכון, זה לא חוק, אבל זה עניין של אחריות על חיי אדם בסופו של דבר, כי אנחנו עושים הרבה מאוד פעולות שאנחנו לא חותמים עליהן, מי שחותם עליהן זה המדריך שהוא רופא מוסמך והוא זה שבסוף לוקח את האחריות.

<מור הרמתי: אם יש פחות מדריכים, מן הסתם פעולות יוכלו להיות - - -

עמרם מצנע: לא, אני לא מתערב בשיקול, אני פשוט אומר שזה שיקול אקדמי מקצועי.

עמרם מצנע: אני בטח לא מתערב.

<מור הרמתי: נכון, אבל אני באופן אישי לא יודעת מה תהיה הפגיעה והאם הפגיעה תהיה בכמה מדריכים השנה - - -

עמרם מצנע: אוקיי, בסדר.

<מור הרמתי: חשוב לי להגיד גם, כמו שנאמר כאן קודם, שהמדריכים שלנו, אני רואה את זה כסיירת של רופאי שיניים שמגיעים מתוך אהבה למקצוע ושליחות, הם מגיעים כמעט בהתנדבות ולא מקבלים על זה הרבה, חוץ מהסיפוק האישי ושכיף להעביר את הידע הזה הלאה.

<מור הרמתי: גם היום אנחנו נתקלים במחסור של מדריכים, גם עם התקנים שקיימים, 62 תקנים שקיימים, כך שגם אם ההסכם הזה ייחתם ויהיו בסופו של דבר 57 תקנים, אני מניחה שאנחנו ניפגע מזה בכל מקרה.

<מור הרמתי: חוץ מזה, מאוד מדאיג אותי לפתוח את השנה כשאני בעצם נמצאת תחת מוסד שנמצא בגירעון ואני לא יודעת איזו גזרה תיפול עליי בכל בוקר.

<מור הרמתי: השנה נתקלנו במחסור בכפפות, שזה נשמע אבסורד שאתה צריך למחזר כפפות, אבל זה חלק מהחיים אצלנו.

<מור הרמתי: אז אנחנו רוצים לדעת שיש ביטחון מאחורינו ואיזה שהוא גוף שאחראי עלינו.

<מור הרמתי: זה לא כל כך חשוב לנו מאיפה יגיע הכסף שיפתור את כל הבעיות, אבל בסופו של דבר אנחנו רוצים להמשיך ללמוד באותה איכות.

עמרם מצנע: המשפט האחרון שאמרת, אנחנו רוצים לדעת שיש ביטחון, הוא טוב להרבה תחומים במדינתנו הצנועה והנחמדה.

עמרם מצנע: הלוואי.

<מור הרמתי: בסדר, כולנו בני אדם, אבל יש תחושה קשה.

<מור הרמתי: כולם אומרים כיום שהפקולטה לא תיסגר באמת ושהרמה לא תרד, אבל אנחנו באמת רוצים לדעת שזה הולך לקרות והוועדה הזאת תוכל להירתם ולעזור לנו לגרום לכך שזה יקרה, כי זה אינטרס בעצם של כולנו.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: יש פה מישהו מהרופאים, מהמדריכים?

עמרם מצנע: מישהו שמייצג אותם?

<יעל חורי חדד: יושב ראש ועד הרופאים.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יעל חורי חדד: בעצם אני במשך החודש האחרון ניהלתי את המאבק שהיה לנו מול 'הדסה', והבוקר אני יכולה להודיע לסטודנטים, זה פשוט עדיין לא הגיע להודעה, כי ישר מהאסיפה בערך הגענו לכאן - - -

עמרם מצנע: אנחנו תזמנו את זה.

<יעל חורי חדד: תזמנתם את זה בתזמון מצוין והצלחנו לשכנע את הרופאים שההסכם הזה ייתן לנו איזה שהוא שקט יחסי לאפשר לנו לעבוד בשנה הקרובה והדגש הוא בשנה הקרובה, כאשר אנחנו יודעים שכל הבעיות עדיין בפתח ואנחנו עדיין בשיא המאבק.

<יעל חורי חדד: השנה הזאת, מה שהוסכם כרגע בהסדר זה שנוכל לפתוח את השנה האקדמית, אבל כל מה שקורה בין 'הדסה' לבין האוניברסיטה, אם זה לא יוסדר השנה בעצם לא השגנו כלום.

<יעל חורי חדד: בסופו של דבר במבחן התוצאה שלנו זה מה שיקבע מה קורה פה.

<יעל חורי חדד: כי אם 'הדסה' תמשיך לפגוע בפעילות שלנו בתוך בית הספר, שזה בפעילות שלנו בהוראה, בפעילות שלנו עם המתמחים, בפעילות הקלינית שלנו, עם המתרפאים, בהקפאה של כספים שמשמשים אותו ליום יום הבסיסי, כדי לנהל פקולטה ברמה שאנחנו רוצים שהיא תישאר, זה ייצא שבסוף השנה הזאת נישאר עם פקולטה שעובדת ברמה של מזרח אירופה ולא שם אנחנו רוצים.

<יעל חורי חדד: אז נכון, אנחנו מבינים שהשעה קשה מאוד ל'הדסה' ואנחנו מבינים את המקום שלנו, המקום שלנו דרוש לעזרה ואנחנו רופאים באמת עשינו פה ויתור הכי קשה שיכול להיות.

<יעל חורי חדד: לשכנע רופאים היום לקחת גם את כספי השר"פ (שירות רפואי פרטי) שלהם ולתרום כוויתור שכר, בשביל המוסד, כדי לעזור לו ולהבריא אותו, אני חושבת שצריך רק להוריד את הכובע בשבילם.

<יעל חורי חדד: אבל בשביל זה אנחנו רוצים לראות שגם הצד השני מבין שאי אפשר לפגוע בפעילות הפקולטה, והפעילות היא גם הוראה, גם המחקר וגם הפעילות הקלינית, אי אפשר להפריד בין כל הדברים האלה.

<יעל חורי חדד: זה מה שנותן לנו את הכוח של איכות הוראה ואיכות פקולטה ברמה שהיא נמצאת היום.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מתמחים.

<אשר זברובסקי: כן, תודה רבה.

<אשר זברובסקי: אני רופא שיניים ומתמחה שנה רביעית עכשיו במחלקה לשיקום הפה ואני מייצג את ועד המתמחים ו-70 מתמחים בתחומי רפואת השיניים השונים בפקולטה.

<אשר זברובסקי: תכנית ההתמחות, אמנם מדברים עליה כאן כאילו בנפרד, אבל ציין גם הדיקן, תכנית ההתמחות היא חלק אינטגרלי מהפקולטה ברפואת שיניים.

<אשר זברובסקי: התכנית הזאת מיועדת בעצם להכשרת רופאי שיניים מומחים בתחומים לטובת רמת רפואת השיניים במדינת ישראל והיא גם מיועדת ליצירת המורים העתידיים של הפקולטה ברפואת שיניים ב'הדסה'.

<אשר זברובסקי: המתמחים משלמים שכר לימוד של בין 18,000 ל-120,000 שקלים בשנה, תלוי בהתמחות, כך שהתמחות יכולה להגיע לבין 200,000 ל-300,0000 שקלים בשנה, כששכר הלימוד מגיע מכיסנו הפרטי.

עמרם מצנע: התמחות זה אומר לכל השנים?

<אשר זברובסקי: אנחנו במשרה מלאה, רובנו ב'הדסה', כך שגם היכולת שלנו לעבוד היא מוגבלת.

<אשר זברובסקי: אנחנו מטפלים בקליניקות ב'הדסה' - - -

עמרם מצנע: רגע, המתמחים הם עובדי 'הדסה'?

<אשר זברובסקי: אנחנו לא עובדי 'הדסה', אנחנו רשומים ב'הדסה' כמתמחים, משלמים שכר לימוד ל'הדסה', המטופלים שלנו משלמים את כספיהם ל'הדסה' בתכניות הטיפול שאנחנו מטפלים, ובמקביל אנחנו גם - - -

עמרם מצנע: ויש בצד קליניקה פרטית?

<אשר זברובסקי: לחלק כן, לחלק לא.

<אשר זברובסקי: חלקם עובדים גם במרפאה ציבורית וחלקם עובדים גם במרפאה פרטית, כשהתפקיד השלישי שלנו הוא גם להדריך סטודנטים ואנחנו מהווים חלק אינטגרלי ומשמעותי מהדרכת הסטודנטים בפקולטה.

<אשר זברובסקי: אנחנו בעצם קצת בכלאיים, כי אנחנו באנו ללמוד ב'הדסה' ואנחנו נותנים שירות לאוניברסיטה, כי אנחנו מדריכים סטודנטים באוניברסיטה.

<אשר זברובסקי: ההסכם שנחתם היום, שכנראה ייחתם בעקבות הצבעת נציגי הרופאים היום, אין בו טיפול בתכניות ההתמחות בכלל.

<אשר זברובסקי: נאמר לנו על ידי מי שכתב את ההסכם, שאמנם נעשו כל המאמצים, אבל ההתמחויות ניזוקות, כל שבוע יש גזרה חדשה על ההתמחויות שבעצם גורמת להתמחויות להיות סגורות, ואני אפרט.

<אשר זברובסקי: ציוד שאמור להתקבל במחלקות לא מתקבל, צוות סיעודי שאמור לשבת לידי כשאני מטפל במטופל מפוטר, כל יום מפוטרות עוד ועוד סייעות, כספים שאמורים להגיע מ'הדסה' למחלקות יפסיקו להגיע, אולי זה ישתנה בזמן הקרוב, עוד ידונו בזה, אבל כרגע אנחנו יודעים שהכספים האלה מוגבלים ובעצם הדברים האלה גורמים לכך שתכניות ההתמחות יפסיקו מלהתקיים, לא רק בעוד ארבע שנים, כאשר אמרו שלא יקבלו עוד מתמחים, אלא יפסיקו להתקיים עכשיו.

<אשר זברובסקי: היום, בישיבת הרופאים שנכחנו בה כדי להבין באיזה הסכם מדובר, וכאשר אנחנו הבנו שלהסכם הזה אין דבר ועניין עם תכניות ההתמחות והוא בעצם לא פותר את הבעיה שנוצרת בתקצוב ש'הדסה' קשורה אליו, עם כל מצבה של 'הדסה', אנחנו הודענו שאת ההדרכה הקלינית שאנחנו נותנים לא נוכל לתת אם לא נקבל השירות שמגיע לנו מ'הדסה'.

<אשר זברובסקי: אנחנו עוד לא מבצעים את זה בפועל מכיוון ששנת הלימודים עוד לא נפתחה, ומכיוון שנאמר לנו על ידי הדיקנים שלנו, הדיקן היוצא והדיקן הנכנס, שינסו לטפל בדברים האלה.

<אשר זברובסקי: אבל כרגע אנחנו יודעים שההתמחויות, שהן הקליניקות העיקריות וההדרכה העיקרית בפקולטה של הסטודנטים שיושבים פה, נפגעות בצורה משמעותית ולא בטוח שיימשכו כבר בשנה הקרובה בלי קשר להסכם עם הרופאים שהוא לשנה הקרובה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: משרד הבריאות.

עמרם מצנע: נתתי לכם לדבר אחרונים, כי בעצם אתם אחראים על כל העניין הזה, בגדול.

<שלמה זוסמן: יש לנו בהחלט אחריות בנושא של כוח אדם איכותי ומקצועי במדינת ישראל, למרות שאנחנו לא אחראים ישירות על ההכשרה, כמו שגם אתה ציינת וכמו ששמענו, כיוון שהנושא במדינת ישראל מוסדר על ידי המל"ג ומשרד החינוך.

<שלמה זוסמן: אנחנו כמובן שמחים מאוד, לא חשבנו, לפחות בדיון שהיה לפני שבועיים במועצה להשכלה גבוהה, אף אחד מהצדדים לא העלה בכלל את האפשרות שהפקולטה תיסגר.

<שלמה זוסמן: כל מי שהשתתף בדיון ציין בצורה חד משמעית שהפקולטה צריכה להמשיך להישאר ולהכשיר את רופאי השיניים של העתיד.

<שלמה זוסמן: היה ויכוח מה צריך, כמה צריך, כמה אפשר לחסוך בהוצאות ואיך אפשר לייעל את המערכת, אבל האופציה הזאת שהפקולטה תיסגר לא צוינה כאפשרות על ידי אף אחד מהצדדים.

<שלמה זוסמן: המשרד והמנהל הכללי הבהיר בצורה מאוד ברורה את עמדתנו, שחשוב שהפקולטה תמשיך לעבוד, גם מבחינת היקף וגם מבחינת הרמה.

<שלמה זוסמן: אז אני שמח שכולם שומעים שנמצא פתרון בנקודה הזו, עם עוד פרטים קטנים בשביל לחתום על ההסכם.

<שלמה זוסמן: בנושא של ההתמחויות, הנושא מוכר וידוע גם מדיון קודם, כמו שחבר הכנסת, דר' אגבאריה, אמר והעלה.

<שלמה זוסמן: משרד הבריאות בהחלט בצעד, אני מהסס להגיד היסטורי, אבל השנה משרד הבריאות, אחרי שראה שיש פה איזה שהוא כשל שוק שלא ייפתר לבד בלי התערבותו, הוא התחיל להתערב בתחום של הכשרת מתמחים, בהתחלה בשני תחומים שהם במידה זאת או אחרת נמצאים בתוך סל הטיפולים של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אני מתכוון לרפואת שיניים לילדים ורפואת הפה.

<שלמה זוסמן: זו אותה המומחיות שמטפלת באנשים עם מחלות סיסטמיות וגידולים וכדומה.

<שלמה זוסמן: בשני התחומים האלה המשרד פועל ומתמרץ מקומות מוכרים להכשיר יותר מתמחים ויש הצלחות.

<שלמה זוסמן: אנחנו לא הצלחנו בכל המקומות, אבל גם בית הספר לרפואת שיניים בירושלים וגם בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב וגם בית חולים ברזילי נענו לפנייה של משרד הבריאות והגדילו את מספר המתמחים.

עפו אגבאריה: יש בצפון איזה שהוא מקום למתמחים גם?

<שלמה זוסמן: מה השם הרשמי של נהריה?

<שלמה זוסמן: בית החולים הגליל המערבי.

בועז טופורובסקי: רק בתחום ספציפי, לא בכל התחומים.

<שלמה זוסמן: בנהריה, הולכים לפתוח תכנית התמחות ברפואת הפה.

<שלמה זוסמן: רמב"ם עושים הכנות לפתוח תכנית לפדו ברפואת שיניים לילדים.

<שלמה זוסמן: פורייה, למשל, מחפשים מדריך, אבל מצאי המומחים בצפון הוא קשה מאוד וטרם נמצא מדריך שמסוגל לקחת על עצמו את הנושא.

עפו אגבאריה: הבעיה שם זה תקנים.

עפו אגבאריה: אני הייתי בפורייה והבעיה זה תקנים.

עפו אגבאריה: אם אתם תאפשרו את הדבר הזה - - -

<שלמה זוסמן: הבעיה היא בעיה של פרסונות.

עפו אגבאריה: פרסונות הם ימצאו, תנו להם תקנים.

<שלמה זוסמן: לא מצאו.

<שלמה זוסמן: בוא נגיד ככה, טרם מצאו.

עמרם מצנע: רבותיי, אנחנו מתחילים להיכנס לסיכומים.

<שלמה זוסמן: נכון, זה לא בכל התחומים של רפואת השיניים, חלק ניכר של רפואת השיניים הוא עדיין בסקטור הפרטי.

<שלמה זוסמן: הבעיה לא תיפתר מהיום למחר, אבל משרד הבריאות התחיל לפעול ואני מניח שהמעורבות שלנו תלך ותגדל עם השנים.

<שלמה זוסמן: תודה.

עמרם מצנע: נציג ות"ת, מל"ג?

<קריאה: אם אפשר יהיה אחר כך, הגיע אלינו פציינט שרוצה לספר.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אתה הפציינט

<גיל קולן: < כן.

<גיל קולן: >

עמרם מצנע: בוא נשמע אותך, אבל בתמציתיות.

עמרם מצנע: השירות טוב, אני מבין?

<גיל קולן: אתה תשמע.

<גיל קולן: שמי גיל קולן ואני מדבר מתוך זה שבחודשים האחרונים אני הייתי מעורה בגופי בתוך הפקולטה הזאת.

<גיל קולן: אני רוצה להימנע מלדבר על דברים שאני לא מבין בהם כלום, תקציבים, מי אחראי, איזה אחוז, תקנים וכו'.

<גיל קולן: אני הייתי פציינט במקום שכיליד הארץ בן 75 הוא נדיר במדינת ישראל.

<גיל קולן: מתפקד, רץ, אווירה מצוינת, הפרופורציה בין מדריכים וסטודנטים אידיאלית, אי אפשר לפגוע בה.

<גיל קולן: המקום ייצר מסורת.

<גיל קולן: מי שיפגע במסורת הזו יצטרך לא רק להשיג תקציבים בעתיד, אלא בעתיד יצטרך להתחיל לבנות את המסורת מחדש.

<גיל קולן: המקום הזה, בית הספר לרפואת שיניים, מודרך על ידי מדריכים חדורי שליחות וסטודנטים לא מהממוצע הרגיל שהולכים ללמוד עבודה סוציאלית או ספרות ובערבים מסתובבים.

<גיל קולן: לא, אלה אנשים שבאים להזיע ולהרוויח.

יצחק הרצוג: גם עבודה סוציאלית זה מקצוע חשוב.

<גיל קולן: ידעתי.

<גיל קולן: אני ידעתי שאני אפגע במישהו, אבל אני חושב שכמות הזיעה של סטודנט לרפואת שיניים עולה על זו של הרבה מהסטודנטים האחרים.

<גיל קולן: אני לא ידעתי איך כאן יתמקדו - - -

עמרם מצנע: אני חושב שמה שאמרת הוא ברור ומספיק.

<גיל קולן: אני אתאר לכם את חיי ה - - -

עמרם מצנע: אני שאלתי את הסטודנטים שנפגשתי איתם, תגידו לי, מי מעז לשבת על כיסא ברפואת שיניים ולתת לילדים לטפל בפה?

עמרם מצנע: גם ככה אנחנו מפחדים ללכת לרופא שיניים.

<גיל קולן: אז אני רוצה להגיד לך שאני הגעתי למקום בעקבות המלצה, אני הגעתי בדחילו ורחימו, חשבתי שאני אבוא לאיזה מטבח מכשפות, יעבדו עליי ארחי פרחי וינסרו אותי ויקצצו אותי, והגעתי לגן עדן.

<גיל קולן: אני לא מגזים והמילים האלה הן לעניין.

<גיל קולן: יש במקום אווירה של - - -

יצחק הרצוג: שמורת טבע.

<גיל קולן: אני לא יודע איך לקרוא לזה.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<גדי פרנק: אני מאוד אקצר במילים, כי נראה לי שנאמר הכול.

<גדי פרנק: בגדול חשוב באמת לחלק, מבחינת הסמכות, לוות"ת ולמל"ג יש את הסמכות ואת האחריות על הנושא של הלימודים לתואר.

<גדי פרנק: מבחינת הסמכות בנושא של ההתמחויות, באמת משרד הבריאות ואני שמח שמשרד הבריאות נכנס לנושא.

<גדי פרנק: בדיון האחרון - - -

עמרם מצנע: הנושא של תקנים, של מכסות, עלה פה.

<גדי פרנק: הנושא של תִּקְנון פר תחום הוא נושא מאוד מאוד עדין ובגדול ות"ת, אלא במקרים - - -

עמרם מצנע: ברפואה כללית יש אותו.

<גדי פרנק: ברפואה כללית יש אותו מהכיוון ההפוך.

<גדי פרנק: ברפואה כללית יש מהכיוון של הגדלת מספר התקנים.

עמרם מצנע: אבל יש תקנים.

עמרם מצנע: מכסות, לא תקנים.

<גדי פרנק: לא מכסות, יש תמרוץ להגדיל את מספר הלומדים.

<גדי פרנק: אין מכסת מקסימום במובן של הגבלה של כמה לומדים.

<גדי פרנק: הבעיה שעלתה עלתה בעצם מתוך נושא ההסכם הכלכלי באמת בין 'הדסה' לבין האוניברסיטה העברית, שנשאלת שאלה האם יש פיצוי נכון בגין תפוקה נכונה.

<גדי פרנק: זה מה שעלה משני הצדדים פה ולכן זה יוצר קצת בעיה, אבל אני מניח ששני הצדדים יידברו בנושא הזה, כי אני חושב שלכולם ברור שהם חייבים לדון בנושא הזה.

<גדי פרנק: הנושא הזה, ללא ספק, עלה על השולחן וזה הובהר פה בצורה מאוד ברורה, מתוך המצוקה המאוד מאוד גדולה ש'הדסה' נמצאת בה כרגע ואף אחד פה סביב השולחן, לא הייתי מציע לו להחליף היום את מנכ"ל 'הדסה' שעובד לדעתי באמת 7 ימים בשבוע, 24 שעות, במטרה לנסות לייצב את המקום הזה, באמת אני חושב שלטובת הרפואה בכלל בירושלים, לא רק הנושא של רפואת שיניים או הוראת הרפואה בכלל.

<גדי פרנק: אני חושב כל הצדדים בסופו של דבר, אחרי ויכוחים גדולים ואחרי שהנושא עלה והיה בבית הדין, ואני חושב שגם בית הדין לעבודה בנושא הזה הפעיל הרבה שיקול דעת נכון והגיע לנקודה שבה הפקולטה, לפחות בעולם של הסטודנטים, נפתחת.

<גדי פרנק: יש עוד את הבעיה עם הנושא של המתמחים, שבאמת לא מוסדר בצורה מלאה ונציג משרד הבריאות הסביר את זה כמו שצריך.

<גדי פרנק: ככל שמשרד הבריאות ייכנס יותר פנימה, אני מניח שזה יהיה יותר קל להסדיר את זה.

<גדי פרנק: כי אם יש איזה שהיא סמכות בכלל, ויכול להיות שנקבל תקצוב בנושא, אז משרד הבריאות הוא בר הסמכות בנושא הזה ויש לנו בעצם שנה, בגדול, כרגע, להגיע למצב שמצד אחד אני מקווה שבשנה הזאת 'הדסה' תתקדם ותהיה יותר יציבה אולי וגם הנושא של הוראת רפואת השיניים וגם הוראת הרפואה בכלל, כי זה יגיע גם לשם בסופו של דבר, ב'הדסה', ובאוניברסיטה העברית, תתייצב.

עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים, אז אם יש משהו חשוב?

<ארוין וייס: ברשותכם, אני רוצה להקריא רק משפט אחד.

<ארוין וייס: אני ארוין וייס, מנהל המחלקה לשיקום הפה מ'הדסה'.

<ארוין וייס: משפט אחד מדוח ועדת תדמור שאומץ על ידי המל"ג: 'מתעוררת גם השאלה האם ראוי שמדינת ישראל תבסס את הכשרת רופאי השיניים שלה על הפילנתרופיה של ארגון נשות 'הדסה'.

<ארוין וייס: השורה התחתונה היא שמדינת ישראל איננה מממנת אפילו בית ספר אחד במלואו שמכשיר סך הכול כרבע של רופאי השיניים להם הציבור זקוק'.

עמרם מצנע: צריך להוסיף לזה גם שהמספר הגדול של רופאי השיניים הם אלה שלמדו בחו"ל ומגיעים לפה.

עמרם מצנע: גם זו נקודה שעולה בדוח הזה.

עמרם מצנע: זאב תדמור, דרך אגב, צריך להזכיר, חיפאי.

<אילנה אלי: אני רוצה להגיד מילה אחת בשם בית ספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב.

<אילנה אלי: אני ראשת בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב.

<אילנה אלי: אנחנו היינו במשבר גדול עד לפני שלוש שנים - - -

עמרם מצנע: דוח תדמור הוא בעצם על נקודת המשבר שלכם.

<אילנה אלי: ואני קודם כל רוצה להתייחס למילים הנכונות של האדון שמטופל ב'הדסה' ולהגיד כמה קל לקלקל מסורת, אבל כמה קשה לתקן אותה.

<אילנה אלי: בשלוש השנים האחרונות אנחנו מתמודדים עם התיקון של הקלקול שקרה לנו במשבר.

<אילנה אלי: אנחנו מאוד מאוד מקווים שזה לא יקרה ב'הדסה', אנחנו תומכים ב'הדסה' במאבקה.

<אילנה אלי: אנחנו גם מתמודדים עם בעיות כלכליות ואני רוצה רק להגיד דבר אחד - - -

עמרם מצנע: לכם, אני מבין, יש קליניקה משלכם?

<אילנה אלי: כן.

<אילנה אלי: אצלנו המצב הוא אחר.

<אילנה אלי: אצלנו אין 'הדסה', כל המימון של בית הספר בא מאוניברסיטת תל אביב וות"ת, ולמרות שעברנו תכנית הבראה רצינית ביותר, אני לא רוצה להיכנס פה עם הפרטים, עדיין האוניברסיטה מממנת גירעון של כ-9 עד 10 מיליון שקל בשנה בגין בית הספר לרפואת שיניים, למרות שהקצבת ות"ת כולה הולכת לבית הספר לרפואת שיניים.

<אילנה אלי: זאת אומרת יש כאן משהו ש - - -

עמרם מצנע: מה היחס אצלכם של מדריך-סטודנט?

<אילנה אלי: אחד לשש.

<אילנה אלי: וזה קשה.

<אילנה אלי: שוב, יש לנו הבראה מאוד מפורטת, עם הגדלה של מספר הסטודנטים, הקטנה של מספר הסגל וכו' וכו', אותם הדברים שמתמודדת הפקולטה בירושלים היום ואנחנו מאוד מאוד מבקשים, כרגע בפורום הזה, אנחנו פונים אל הממשלה שתמצא פתרון לרפואת שיניים לטווח ארוך.

<אילנה אלי: לימודי רפואת שיניים הם הלימודים הכי יקרים שיש, מדינת ישראל לא מאפשרת לנו לגבות שכר לימוד ריאלי, כמו שגובים בארצות הברית, היא גובה את שכר הלימוד המסובסד שגובה מסטודנט לרפואת שיניים וסטודנט לפסיכולוגיה וסטודנט למשפטים ולכל דבר אחר, והיא נותנת לנו סובסידיה מסוימת שהיא אמנם גדולה יותר מאשר הייתה בעבר, אבל היא לא מכסה את העלויות.

<אילנה אלי: אנחנו, כדיקנים, כראשי בית ספר, חייבים למצוא מקורות נוספות, על ידי טיפול בפציינטים, על ידי לימודים, על ידי מתמחים ותרומות.

<אילנה אלי: זה פשוט מאבק בלתי פוסק, ואם לא יהיה פתרון ארוך טווח מלמעלה, אז - - - לפני שלוש שנים דנו בתל אביב, עכשיו אנחנו דנים ב'הדסה', בעוד שלוש שנים נדבר שוב על תל אביב ואחר כך שוב ב'הדסה' והמעגל הזה ימשיך.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: שמי יחזקאל בלומנטל, אני מתרפא כמה שנים במרפאת השיניים.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: בטח דיברו פה הנכבדים הרבה דברים טובים, אבל יש פן שאני רציתי להדגיש, שבשבילו, בשבילו בלבד, פה הרי זה ועדת חינוך, כולכם יודעים שכאנשי חינוך המודד לאיש חינוך זה לא רק כמה הוא מעביר את החומר, אלא כמה הוא מגדל אנשי חינוך נוספים בכיתה שלו.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: לא רק כמה הוא העביר את החומר והם יודעים, אלא כמה הוא מלמד אותם הליכות והתנהגות.

עמרם מצנע: דוגמה אישית, בעברית.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: כן, דוגמה אישית, זה המוטו שאנחנו רוצים מכל איש חינוך מחנך ומלמד.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: בית הספר הזה, מלבד רפואת השיניים, שעל זה בטח דיברו כולם שהוא באמת אחד מהטובים בעולם ופה בארץ וכולם יוצאים מגדר הרגיל, אבל אחד הדברים המיוחדים שראיתי עליי ועל עוד הרבה שאני מדבר, שמתרפאים שם, זה הנקודה הזאת שתוך כדי הריפוי הסטודנטים מחנכים אותנו לחשיבות, למודעות השן, להכיר את העניין.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: לפעמים אצל רופא רגיל אתה מקבל את הטיפול, אבל יצאת, טיפלת כאילו במוסך ויצאת.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: אבל בעצם הנקודה הזאת שאתה מקבל לימוד ואתה נכנס לעובי העניין, זה דבר שאני לא יודע אם הדגישו אותו, אני הרגשתי אותו ואני מרגיש אותו כלפי כל חבריי שהיו פה.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: אני מאמין שזה אחד הדברים החשובים.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: עוד נקודה אחרונה, ודאי זה יותר קשור לוועדת הרווחה של הכנסת.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: כציבור, כולנו הרי מטפלים בשיניים, אין מי שנמלט מזה, אז מי שיש לו יכולת כלכלית טובה, יכול ללכת לכל רופא שיניים, אבל ציבור שכבות הביניים ושכבות המצוקה ומשפחות קשות יום, שקשה להם הכלכלה, פתאום נופל עליהם טיפול שיניים, כשהם צריכים להוציא 14,000 או 15,000 שקל, ופה מקבלים את מקסימום השירות במינימום מחיר.

<יחזקאל יוסף בלומנטל: זה פשוט אחד המוסדות המוצלחים ביותר שהמדינה הצליחה להקים, אז לא רק שלא יהיה לו חור בשן, שגם לא יהיה לו חור בכיס.

עמרם מצנע: תודה.

<רפאל לנקרי: האידיליה עכשיו שקורית פה, אני מתנצל שאני צריך להפר אותה.

<רפאל לנקרי: כמו שאמרתי בהתחלה, לא סיימנו את העבודה, אנחנו, עם כל הכבוד לאוניברסיטה, למרות ההסכם עם רופאי השיניים, עדיין בהפסדים כבדים ואנחנו לא נסכים לזה ואנחנו בודקים - - -

יצחק הרצוג: אנחנו לא השולחן לזה עכשיו...

עפו אגבאריה: אתה עדיין מחפש מקורות כסף.

<רפאל לנקרי: בוודאי.

<רפאל לנקרי: ולכן המצב שהוות"ת מעביר לאוניברסיטה את הכסף והאוניברסיטה גובה מס כבד, זה לא יימשך.

יצחק הרצוג: בסדר, תשב איתו על זה.

יצחק הרצוג: תשב עם גדי פרנק, הוא מבין בכסף.

עמרם מצנע: מישהו מחברי הכנסת רוצה עוד לומר משהו?

יצחק הרצוג: לא, אפשר לסיים.

עמרם מצנע: טוב, ברשותכם, אני רוצה לסכם.

עמרם מצנע: קודם כל אני מודה שאני באופן אישי קצת למדתי מהעיסוק בנושא הזה, לקראת הפגישה, ובהחלט זה מעלה הרבה מאוד שאלות והרבה מאוד נושאים שראויים לדיון, לא בהזדמנות הזו, גם לא בפורום הזה, יש ועדת הרווחה והבריאות, שיצטרכו להתמודד כמובן עם השאלות שעולות כאן.

עמרם מצנע: אנחנו, ועדת החינוך, נדרשנו לעניין מהכיוון של הסטודנטים שפנו ובאמת היו במצוקה גדולה מאוד של סטודנטים שנמצאים בתוך התהליך, לאורך השנים, וחשו שהקרקע נשמטת מתחת לרגליהם.

עמרם מצנע: הנושא התחיל בעצם כסכסוך עבודה ולכן הוא גם היה בבית הדין לעבודה, בין 'הדסה' לבין הרופאים, אבל המשמעויות שלו והתוצאות שלו כמובן השליכו על מה שדיברנו כאן, על הפקולטה, על בית הספר לרפואה, על הסטודנטים, על המדריכים הרופאים וכדומה.

עמרם מצנע: אז קודם כל לציין בסיפוק שהצלחתם, כל הגורמים השותפים לעניין, למצוא דרך בלי לפתור את הבעיה בכללותה, אבל לאפשר את חידוש שנת הלימודים.

עמרם מצנע: אני בהחלט מצטרף למה שאמרה היושבת ראש ועד הרופאים, ואני גם שומע את זה מהמטופלים ומהסטודנטים, בהחלט מגיעה מילת הערכה אליכם, לעבודה שאתם עושים ולמסירות ולנכונות להיות שותפים לחוויה הזו ולמאמץ הזה, כדי להדריך, ללמד ולבנות את דור העתיד של רופאי השיניים.

עמרם מצנע: אני בהחלט קורא לגופים האחראים, בראשם משרד הבריאות, וכמובן לאוניברסיטה, לוות"ת, למצוא את הדרכים כדי להתמודד עם השאלות שעולות כאן, לא רק איך לפתור את השנים של אחרי השנה הקרובה, אלא באמת עם הנושאים המרכזיים.

עמרם מצנע: דיברנו על זה קצת היום, נפגשתי היום עם פרופ' טרכטנברג בנושאים שונים ועלה גם הנושא הזה.

עמרם מצנע: זה נושא שקשור גם במערכת הרפואה בכלל, איך אתה מתקנן תקנים וקובע מכסות ומממן אותן, עד כמה המימון יכול ליפול על גופים פילנתרופיים, כי נשות 'הדסה' זה שייך כבר לעבר.

עמרם מצנע: אתן לא שייכות לעבר, סליחה, סליחה, יש לי שם חברות טובות, אבל הפילנתרופיה שבעצם - - -

<רחל: זה ארגון שמכניס מאות מיליונים - - -

עמרם מצנע: רחלי, אני חוזר בי, אל תדווחו ליושבת ראש.

עמרם מצנע: אני חוזר בי.

עמרם מצנע: המערכת לא יכולה להישען על פילנתרופיה, כמה שהיא טובה וכמה שהיא בהחלט מאפשרת את הערכים המוספים.

עמרם מצנע: זה נכון לא רק כאן, זה נכון במקומות רבים נוספים ואני מניח שצריך למצוא לזה את הדרך לפתרון.

עמרם מצנע: אני גם מבקש מאוד, או קורא ומבקש, מהגופים שעוסקים בזה, לא לחכות עכשיו שנה ואז בדקה לפני סיום השנה להתעורר ולהתיישב.

עמרם מצנע: ואני רוצה לאחל ל'הדסה', שהוא מוסד מכובד, רציני, חשוב, באמת להצליח לצאת מהמקום הגרוע שאתם נמצאים בו היום מבחינה כספית.

יצחק הרצוג: ולגמור את עניין ההתמחות.

יצחק הרצוג: את זה אמרת?

עמרם מצנע: ולגמור את עניין ההתמחות, זה חלק מהנושאים שצריך לטפל בהם.

יצחק הרצוג: להזכיר לצדדים את עניין ההתמחות לפתור, לא להשאיר את זה פתוח.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.