ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 73, 2013-09-30 11:00

עמרם מצנע: בית הספר המקיף הוא בבעלות המועצה?

<ביאן קבלאן: כן.

עמרם מצנע: ולומדים בו גם תלמידים מחוץ ליישוב?

<ביאן קבלאן: לא, רק יושבי בית ג'אן.

<ביאן קבלאן: בבקשה, מהנא

<מהנא טאפש: תודה לראש המועצה על ההסבר המקיף ועל הרוח החיובית שהוא מקרין בהסבר.

<מהנא טאפש: ברוכים הנמצאים וברוכים הבאים לכפר בית ג'אן.

<מהנא טאפש: אני, כראש מינהל החינוך ביישוב, אציג בקצרה, מחמת קוצר הזמן, את התכניות שאנחנו מפעילים בבתי הספר.

<מהנא טאפש: התכניות האלה הן לפעמים יותר, לפעמים פחות, תלוי במשאבים, אבל לפני שאני מציג אותן אני רוצה להגיד ליושב ראש ועדת החינוך ולכל הנמצאים המכובדים, כפר בית ג'אן עני במשאבים אבל הוא עשיר בניצול המשאבים הדלים כדי להפוך אותם להישגים וזה מה שקרה אצלנו ביישוב, כשאנחנו הגענו למקום השני ברמת שיא בהישגי הבגרות.

<מהנא טאפש: אתם, כשגרירים שלנו עכשיו, תדאגו לנו ליותר משאבים.

<מהנא טאפש: תודה.

<מהנא טאפש: יש לנו תכניות מגיל 3 שנים ועד 18 שנים והשנה אפילו הכנסנו עוד פרויקט אחד שנקרא מרכז הגיל הרך שגם יכול לטפל בילדים מגיל שנה ועד גיל 3.

<מהנא טאפש: לנו יש אמונה שאם אנחנו מחזקים את היסוד אז הבניין יהיה איתן ועמיד בפני כל רעידה.

<מהנא טאפש: זה מה שקרה במשך השנים האחרונות, הצלחנו להחדיר לבתי הספר הרבה תכניות בגיל הרך והתכניות האלה הניבו פירות והגיעו לאן שהגיעו בתוצאות הבגרות.

<מהנא טאפש: יש לנו את הפרויקט הראשון שנדבר עליו, מעגן.

<מהנא טאפש: מעגן זה איתור תלמידים בגני טרום חובה והילדים האלה מקבלים חיזוק ותשומת לב ממדריכות מקצועיות כדי שהתלמידים האלה יקבלו יישור עם שאר התלמידים, היות שלתלמידים האלה יכול להיות שהייתה חוליה חסרה בבית, מכל מיני סיבות, אז אנחנו העברנו את התכנית הזו.

<מהנא טאפש: התכנית הזו מטפלת בהמון תלמידים והתכנית הזו מניבה פירות.

<מהנא טאפש: ישנה תכנית פוירשטיין שהיא דומה, אבל היא יותר מורחבת ויותר מקצועית, גם בגני חובה.

<מהנא טאפש: יש לנו את התכניות שמפעילים אותם בטיפות חלב, גם במימון שיקום השכונות וגני החובה וגני טרום חובה מגיעות לתכניות האלה ומקבלות גם טיפול וגם הדרכה מקצועית ממפעילות התכנית בתוך טיפות החלב.

<מהנא טאפש: יש לנו תכנית אור, תכנית במימון אגף שח"ר (שירותי חינוך ורווחה), שהוא גוף של משרד החינוך.

<מהנא טאפש: בתכנית הזו מגיעות מדריכות מקצועיות לגנים, מאתרים ילדים חלשים מבחינה חברתית, מחזקים אותם ומשפרים את התדמית שלהם בתוך הכיתה וגם נותנים להם חיזוקים בתחום הרגשי ובתחום הקוגניטיבי, בתחום הלימודי והחברתי.

<מהנא טאפש: יש לנו תכנית 'מהבית לבית הספר', לגילאי 5.

<מהנא טאפש: יש לנו קרוב ל-80 משפחות שמקבלות את הסיוע הזה ויש לנו מדריכות מקצועיות, בוגרות אקדמיה שמגיעות לכל בית ומשכנעות את ההורים שיביאו את הילדים שלהם לגן, כדי לקצר את המרחק ולסגור את הפער בין אווירת הבית לבין בית הספר, כדי שנוכל להביא את התלמידים האלה לישורת של התלמידים המצוינים שמקבלים את מלוא את תשומת הלב מההורים האמידים.

<מהנא טאפש: יש לנו מורות תגבור.

<מהנא טאפש: השנה הפכנו את הפרויקט הזה למרכזי למידה.

<מהנא טאפש: במרכזי למידה בכל בית ספר יסודי יש לנו מורה שהיא בוגרת תואר, עם תעודת הוראה מוכשרת, שהיא מאתרת תלמידים בכיתות א', לוקחת אותם לחדר שמיועד למרכז למידה והיא נותנת להם חיזוק בכל מה שקשור לחולשות או לנקודות החולשה שהתלמידים סובלים מהן.

<מהנא טאפש: כאן המטרה היא לעזור למחנכת הכיתה וגם להוציא את הילדים ממעגל הבדידות שהם חיים בו.

<מהנא טאפש: יכול להיות שזה מגיע מהמשפחה, יכול להיות שהדבר הזה תורשתי ויכול להיות דברים אחרים.

<מהנא טאפש: יש לנו תכנית שעות החומש, שמשרד החינוך מטפל בזה.

<מהנא טאפש: אני לא רוצה להיכנס לזה, המפקחים יעשו את העבודה, התמיכה של משרד החינוך בכל בתי היסודיים, בחטיבת ביניים ובחטיבה עליונה.

<מהנא טאפש: יש לנו את תכנית המעברים.

<מהנא טאפש: כידוע היום המכשול העיקרי בכל מסגרות החינוך שאנחנו מביאים תלמידים ועושים להם העברה ממסגרת למסגרת.

<מהנא טאפש: כדי להקל על התלמידים האלה להיקלט במסגרת החדשה אנחנו עושים תכנית מעברים, בשיתוף מנהלי בתי הספר, בשיתוף אנשי המקצוע, בשיתוף המורים, שיוכלו לתת הקלה ויוכלו לתת הסבר מלא ומקיף על המסגרת החדשה שלתלמידים האלה לא תהיה פוביה מהמסגרת החדשה ושהדבר הזה לא יפריע להם במהלך התקופה החדשה.

<מהנא טאפש: אנחנו, ברוך ה', מפיקים תועלת רבה מהתכנית הזו, כי התלמידים שלנו בחטיבת הביניים ממשיכים באותה תאוצה של הצלחה שמגיעה מהיסודי וזה מגיע גם עד לתיכון.

<מהנא טאפש: יש לנו תכנית יובלים.

<מהנא טאפש: תכנית יובלים היא עמותת יובלים שבאה והשקיעה בפרויקט כאן בסיוע המגבית הבריטית במשרד החינוך, שהנשיא שלו, מר מהנא פארס, והעמותה הזאת פועלת ביישוב כבר חמש שנים, זו השנה השישית, ויש לנו קרוב ל-200 תלמידים שמפיקים תועלת מהתכנית הזו.

<מהנא טאפש: כאן אנחנו לוקחים את הילדים ועושים להם תכניות הפעלה אחר הצהריים, כך שהתלמידים האלה, במקום שיילכו למקומות שאנחנו לא רוצים ולא רצוי לראות אותם שם, נשארים עם מדריכים מקצועיים ועם מורים בהפעלות בכל מיני תחומים.

<מהנא טאפש: התכנית הזו משרתת שתי אוכלוסיות, את אוכלוסיית המצוינים ואת אוכלוסיית החלשים, כדי להביא אותם גם למצב של הצלחה וקידום.

עמרם מצנע: תרשה לי לשאול אותך, הדבר שבולט זה הרבה מאוד תכניות, שונות ומשונות - - -

<מהנא טאפש: אנחנו אמרנו, אנחנו דלים במשאבים, אבל אנחנו מנצלים כל תכנית כדי להפיק ממנה את התועלת.

עמרם מצנע: איך התכניות האלה הגיעו אליכם?

<מהנא טאפש: קודם כל אנחנו יישוב פוטנציאלי להצלחה וכל תכנית במשרד החינוך או במקום אחר שרוצים בהצלחה ורוצים ליישם אותה - - -

עמרם מצנע: מנסים אותה פה.

<מהנא טאפש: כאן יש קרקע פורייה, אם זה תלמידים ואם זה המועצה המקומית, ואם זה בית הספר, המנהלים והמורים, הורים, כולם חובקים את התכנית ואנחנו דוחפים אותה.

עמרם מצנע: אני לא פתחתי, אבל הביקור שלנו הוא חשוב לנו כדי להבין את סוד ההצלחה.

עמרם מצנע: מאוד יפה שהזמנתם ראשי מועצה נוספים מהמגזר הדרוזי.

עמרם מצנע: מה סוד ההצלחה?

עמרם מצנע: האם ריבוי תכניות, האם מעורבות אישית של ראש המועצה?

עמרם מצנע: האם הקשר בין התכניות השונות?

עמרם מצנע: האם הקשר בין הגנים ליסודי לתיכון?

עמרם מצנע: מה סוד ההצלחה?

עמרם מצנע: הלוא הילדים הם אותם ילדים, חלק גרים בבית ג'אן, חלק גרים ביישובים אחרים, בראמה, בג'וליס ובכל אחד מהיישובים, מהכרמל לא הגיעו לכאן, השכנים שלי, מה סוד ההצלחה?

עמרם מצנע: הניצול של משאבים, שידעתם איך באמת ליצור את הקשר עם כל מיני גופים ולרתום אותם אליכם?

עמרם מצנע: מה סוד ההצלחה?

עלי סלאלחה: את זה אנחנו נשאיר אותך במתח.

עלי סלאלחה: כשתגיע לבית הספר אנחנו מכינים את כל מה שאתה רוצה לדעת.

עלי סלאלחה: פה זה ראש המועצה, פתיחה, ראשי המועצות, נעשה את זה חגיגית.

עלי סלאלחה: מקצועית נעשה את זה בבית הספר.

עמרם מצנע: אוקיי.

<ביאן קבלאן: ריבוי התכניות זה קנה מידה, אבל הוא נותן מענה לכל הגילאים.

<ביאן קבלאן: אמרנו, מגיל 0 ועד י"ב.

<ביאן קבלאן: לא כולם מקבלים את כל התכניות, הרי כל שכבה מקבלת את התכנית המתאימה לה.

<ביאן קבלאן: יכולנו להחדיר עוד תכניות, כל תכנית שאנחנו מכירים, אנחנו יוצרים קשר, באים, יושבים ובוחנים לגופו של עניין.

<ביאן קבלאן: מה שתורם לנו ויכול לעזור לנו אנחנו עושים ומה שלא עוזר ולא תורם וקיים אצלנו, לא כל תכנית יכולה להצליח, אבל מה שקיים אצלנו ויש לנו תלונות באותם נושאים, אנחנו דוחים באדיבות.

<ביאן קבלאן: אנחנו לא מפחדים מריבוי התכניות.

<ביאן קבלאן: החוכמה היא לדעת באמת להשריש, שמכל תכנית תפיק את התועלת הדרושה לטובת התלמידים, הן בבית, הן בבית הספר והן בכל מקום שיימצאו.

<ביאן קבלאן: שיתוף הפעולה, זה סוד ההצלחה.

<ביאן קבלאן: בכל הצניעות, אני לפחות פעם בשבוע מבקר בכל בתי הספר, אני מבקר בגנים, בקשר רצוף עם כולם, כל בעיה מופנית אליי, אנחנו נותנים גם מענה לשאר הדברים שלא קשורים לפדגוגיה, גם לסביבה החינוכית והלימודית ולעניין הפיזי אנחנו נותנים חשיבות רבה.

<ביאן קבלאן: התלמיד צריך להרגיש שיש מישהו מאחוריו שנותן לו את התמיכה ואת הרוח הגבית להצליח, ואת זה עושים כולנו ביחד, מועצה, בתי ספר, מנהלים, מורים, הורים, משרד החינוך, ביחד, ואם רוצים אין זו אגדה.

<פדוה דבור: אם אפשר להוסיף, המענה שהמועצה ומערכת החינוך נותנים לילדים מהמשפחות הנזקקות בעיקר, על ידי הפעלת מועדוניות אחר הצהריים, אחוז הנשירה הנמוך יורד לאט לאט ונוצרת תשומת לב שניתנת לאוכלוסייה הקשה כלכלית, שזה גם עוזר.

<פדוה דבור: כל שיתוף הפעולה הזה, גם ביחד עם התוכניות של אחר הצהריים.

<ביאן קבלאן: דבר נוסף ואחרון, על מנת למנוע נשירה, אחוז הנשירה אצלנו הוא מאוד נמוך.

<ביאן קבלאן: אני אישית יחד עם הקב"סיות (קצינות ביקור סדיר), היועץ המשפטי של המועצה, מנהל מחלקת חינוך, מנהל בית הספר, עובדת סוציאלית או עובד סוציאלי, ניגשים למשפחות, יושבים עם הילדים ומביאים אותם חזרה לבית הספר.

<ביאן קבלאן: גם בזה אנחנו מלאים והיו לנו הצלחות וכמעט כל תלמיד או כל ילד בבית ג'אן נמצא במסגרת.

עמרם מצנע: מישהו אמר שהוא הגזבר?

<עלה מעהא: הגזבר לא הגיע.

עמרם מצנע: אז מה התפקיד שלך?

<עלה מעהא: מנהל חשבונות.

עמרם מצנע: מה שאני רוצה לשאול זה כמה כסף נקי המועצה משקיעה, מעבר למשרד החינוך ומעבר למה שהגופים השונים החיצוניים תורמים.

<ביאן קבלאן: אנחנו משקיעים כמעט 30% מהתקציב והחריגה היחידה שיש לנו במועצה המקומית זה בתחום החינוך.

<ביאן קבלאן: אנחנו חורגים לטובת החינוך, על מנת לתת את השירות הטוב לכולם.

<ביאן קבלאן: רק בתחום החינוך יש לנו חריגה.

עמרם מצנע: 30% זה מעבר ל-25% שזה המאטצ'ינג?

<ביאן קבלאן: לא, זה ביחד.

עמרם מצנע: זאת אומרת אתם מוסיפים 5% מעל מה שאתם מחויבים מבחינת המאטצ'ינג.

<ביאן קבלאן: כן, נכון.

עמרם מצנע: שזה לא הרבה.

<ביאן קבלאן: לא הרבה, אבל למועצה מקומית שחיה רק מארנונה על מגורים זה יותר מדי.

<קריאה: אתה משקיע הרבה בתכנית הבראה.

עמרם מצנע: אתם בתכנית הבראה?

<ביאן קבלאן: כן.

<ביאן קבלאן: בבקשה, עלי, הוא יושב ראש הפורום וראש מועצת אבו סנאן.

<עלי הזימי: בוקר טוב וצהריים טובים לכולם, היושב ראש, חברי הוועדה, חברי הכנסת, מנכ"לים, סמנכ"לים, מנהלי בתי ספר, הממונה על החינוך הדרוזי, הממונה על הפיקוח הדרוזי, המפקח נביל איוב, ראשי המועצות, ברוכים הנמצאים, כמובן אגף החינוך בבית ג'אן, מנהלי מחלקות חינוך, ברוכים הנמצאים.

<עלי הזימי: בראשית דבריי, בשם ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות ובשם כל המגזר הדרוזי אני רוצה לברך את בית ג'אן, אני רוצה לברך את מנהלי בתי הספר ובמיוחד התיכון, אבל זה מתחיל מהיסודי ואפילו מהגנים, את כל מנהלי בתי הספר, את כל עובדי החינוך בבית ג'אן, את המועצה המקומית, מחלקת החינוך, ועדי הורים.

<עלי הזימי: כי בלי שיתופי פעולה של כל הגורמים האלה, לא מגיעים לאיפה שמגיעים.

<עלי הזימי: הדרוזים בשנתיים-שלוש האחרונות התחילו לעלות על הדרך הנכונה מבחינת חינוך, הודות לפיקוח שהוא היום משלב בתוך בתי הספר רכזי שכבות.

<עלי הזימי: קודם היו ערבית מלמדים אנגלית ואנגלית מלמד ערבית, היום יש סדר.

<עלי הזימי: הודות למנהלת מחוז מעולה, שהיא משגיחה על החינוך והיא בקשר טוב עם כל ראשי הרשויות, עם מחלקות החינוך ועם כל הפיקוח הנמצא.

<עלי הזימי: זאת אומרת הפיקוח, עם ועדי ההורים, עם מנהלי בתי הספר ועם ראש מועצה טוב כמו בבית ג'אן הגיעו למה שהגיעו.

<עלי הזימי: כי בלי ראש מועצה שמוכן, הוא אמר 'אני משקיע 5%', לא נכון, הוא לא הבין את השאלה, הוא משקיע מעל 20% חוץ מה-25% שהוא חייב לשלם.

<עלי הזימי: אני משער את זה כך, כי זה בשאר היישוב.

עמרם מצנע: תגיד לי, אז למה אצלך ביישוב זה לא קורה?

<עלי הזימי: עכשיו אני אומר לך, אני מסביר לך.

עמרם מצנע: מה הסוד?

<עלי הזימי: תיכף אני מגיע לזה.

<עלי הזימי: אבל אם אנחנו מדברים על מה שמדברים פה, אומרים ברוך ה', כאילו הדרוזים, מגיע להם הכול וקיבלו את הכול.

<עלי הזימי: זה לא נכון.

<עלי הזימי: גידול הפרויקטים, לצערי במשרד החינוך היו עובדים עם משרדים וריבוי התכניות, ההיפך, זה מזיק ולא עוזר, הכספים היו צריכים להתרכז בכמה פרויקטים חיוניים ולא ביחס של המשרד עם כל מיני קבלנים שעבדו במשרד החינוך ופיזרו הרבה כספים בחוץ.

<עלי הזימי: אנחנו חייבים לרכז את זה בייעוץ עם המפקחים, מה הפרויקטים שיכולים לקדם את המגזר הזה, שאין לו מאיפה לשלם.

<עלי הזימי: היום הרבה משפחות דרוזיות, מאחר שאנחנו סובלים, אין לנו דרך אחרת, הדרך שלנו זה או ביטחון או השכלה.

<עלי הזימי: ביטחון אנחנו עושים, אבל ראינו שהפתרון שלנו ושל העתיד של העדה הדרוזית זה השכלה וזה ללמוד וזה עוד ללמוד, כי אין לנו פתרון אחר, אין לנו אזורי תעשייה.

<עלי הזימי: יש לנו בעיה ולכן צריך להגדיר את השעות ואת הפרויקטים החיוניים עם אנשי מקצוע ולהגיד מה טוב למגזר הדרוזי והצ'רקסי, ובכלל לכל המגזרים, שיכול להועיל.

<עלי הזימי: לא ביותר תכניות שמבזבזים שם הרבה מיליונים, שמים לנו הרבה מיליונים בתכנית החומש, אבל יותר מ-50% מתבזבזים בדרך, נופלים באמצע, ו-50% אפילו פחות מגיעים למגזר.

<עלי הזימי: לכן אני חושב שכדאי שתהיה ישיבה עם השר, עם כבודכם, כוועדה מכובדת, ואני בטוח ומשוכנע, השר הישן קידם את החינוך, גם המנכ"ל שלו וגם הצוות, גם מנהלי המחוזות, גם מפקחים, והשר החדש, כפי שאני רואה, יש לו ראייה טובה לחינוך, עם ועדת החינוך, צריכים לשים דגש על הדברים, אסור לבזבז יותר כספים, המצב שלנו הוא לא קל כפי שכולם אומרים.

<עלי הזימי: בית ג'אן זה גאווה של העדה הדרוזית, זו האמת, אנחנו מתברכים בבית ג'אן - - -

עמרם מצנע: מה הסוד?

<עלי הזימי: הסוד הוא דבר כזה: בבית ג'אן רוב האנשים שירתו בזרועות הביטחון.

<עלי הזימי: הם הגיעו למסקנה, כל אחד בבית שלו, אין פה אזורי תעשייה, אין פה שום דבר, צריכים ללמד את הבנים שלהם.

עמרם מצנע: זאת אומרת אחת המסקנות זה להחזיר את השירות בצבא.

<עלי הזימי: לא, השירות בצבא לבד.

<עלי הזימי: הם משקיעים אצל הבנים.

<גבי אשכנזי: אני רוצה שתדע ששיעור הגיוס של בני העדה הדרוזית הוא הכי גבוה במדינת ישראל.

<עלי הזימי: והם משקיעים אצל הבנים, ועדי ההורים משקיעים, לראש המועצה יש מדיניות לקדם, הוא תורם מכספו למלגות ולכן זו מדיניות של הרשות המקומית עם מחלקת החינוך ועם כל הנהלות בית הספר.

<עלי הזימי: זה הגיבוש, עם הפיקוח זה מביא תוצאות.

<עלי הזימי: אתה דיברת איתי על אבו סנאן.

<עלי הזימי: הייתה התקדמות בכל היישובים הדרוזים לטובה, הייתה התקדמות מעל 30% בשלוש השנים האחרונות.

<עלי הזימי: כי ראשי המועצות ידעו שהדרך היחידה לפתח את היישוב הדרוזי זה כמה שיותר לתמוך בחינוך.

<עלי הזימי: כבישים עושים כל יום, אבל לבנות בני אדם קשה.

<עלי הזימי: היום יש התנדבות בקרב הצעירים.

<עלי הזימי: מי שמוכן להתנדב, מוכן לתת, מוכן לעזור לאחרים, הוא יכול לקלוט.

<עלי הזימי: יש היום התפתחות, אתה חופשי לדבר.

<עלי הזימי: קודם היו מפחדים לדבר, היום יש להם חופש ביטוי.

<עלי הזימי: לכן מבחינת החינוך זה ראוי שזה חינוך.

<עלי הזימי: באבו סנאן למשל יש בתי ספר, יש לנו אזור של אוכלוסייה שהיום התחילה לעלות על דרך המלך, אוכלוסייה בדואית שאנחנו מברכים אותה, אבל הם באו מרחוק, זה 30% מהתושבים.

<עלי הזימי: הבנים שלהם כבר גומרים בית ספר יסודי והולכים, איפה?

<עלי הזימי: הולכים לעבוד בזוגלובק בעבודה שחורה.

<עלי הזימי: הבנים שלהם, לפי שכבה, נחשבים על בית הספר.

<עלי הזימי: כשאתה עושה את הבגרות של בית הספר, מי שניגש לבגרות, המצב שלנו מעולה, אבל בגלל שהם נחשבים באותה שכבה, המצב שלנו נמוך.

<עלי הזימי: עכשיו, בשנתיים האחרונות, מאחר שיש תכניות והפיקוח התחיל לתת את תשומת הלב והמורים התחילו לעזור והמנהלים, אנחנו רואים גם בשכבה הזאת התקדמות טובה מאוד.

<עלי הזימי: לכן דרושים לנו עוד משאבים, דרושים לנו כמה שפחות תכניות סתם באוויר, שיהיה ריכוז של התכניות.

<עלי הזימי: וכמה שיותר מורים חדשים, להוציא מורים ישנים שהם כבר 30 שנה, לתת דם חדש למערכת החינוך, כל דבר חדש נותן עבודה טובה.

<עלי הזימי: אני מקווה לעזור, אני עוד כמה ימים אצל מנהלת המחוז, מפרקים מי שיש לו מעל 30 שנה, 25 שנה.

<עלי הזימי: יש לנו מורים שעומדים בתור, תבחר את המורים הטובים, תכניס דם חדש וזה יכול להועיל למערכת.

<עלי הזימי: תודה רבה לבית ג'אן ולראש המועצה ומחלקת החינוך וכל המנהלים, בהצלחה.

<מהנא טאפש: קודם כל אני רוצה להודות לכל הנמצאים כאן, רוצה להודות לראש המועצה באופן אישי, שהוא שוחר חינוך ותומך בכל מערכת החינוך ונותן גב לכל מה שאנחנו עושים והוא עורק ראשי בהצלחת מערכת החינוך ביישוב.

<מהנא טאפש: אני רוצה להודות לנסים כהן, עמותת יכולות, שגם לו יש חלק ארי בהצלחת התלמידים שמדובר בהם.

<מהנא טאפש: אני רוצה גם להודות לכל החברים והחברות שעזרו לנו ברשות להכין את המפגש הזה, למנהלי בתי הספר, לוועדי ההורים, לכל מי שתרם את חלקו, לרכז התקשוב שלנו שעזר לי מאוד.

<מהנא טאפש: תודה רבה לכם.

<ביאן קבלאן: יושב ראש עמותת המורים שרוצה לומר משהו.

<ג'מאל סעד: האמת שכשאמרו לי שמגיעים לכאן חברי ועדת החינוך של הכנסת, אני חשבתי שמגיעים לפה 20 חברי כנסת, לכן - - -

<יהודית גידלי: יש רק 15 חברים.

<ג'מאל סעד: אני ג'מאל סעד, מנהל בית ספר גמלאי, יושב ראש עמותת המורים בבית ג'אן.

<ג'מאל סעד: יש לי ארבעה בנים, כולם משרתים בזרועות הביטחון, שני רס"רים ושני קצינים.

<ג'מאל סעד: אני מברך את בואכם לבית ג'אן ומאחל לכם ביקור מהנה ומוצלח.

<ג'מאל סעד: אדוני, עמרם מצנע, אתה מוכר לי אישית, אתה מוכר כאיש שעושה יותר מאשר מדבר.

<ג'מאל סעד: אני מאוכזב מאוד, כמו כל אנשי העדה, החל מראש העדה, מר מוואפק טריף, עד אחרון הצעירים, מכל ממשלות ישראל ומכל חברי הכנסת שהיו עד עכשיו, על זה שעד עכשיו לא השכילו לדעת שלעדה הדרוזית מגיע שוויון זכויות בדיוק כמו שיש לאחינו היהודים.

<ג'מאל סעד: יש לציין שאחוז המתגייסים בקרב העדה הדרוזית הוא 84% ובבית ג'אן עוד יותר, אצל היהודים זה בסביבות 64%, ולצערי הרב אחוז החללים בבית ג'אן הגבוה במדינה.

<ג'מאל סעד: חברים, עד עכשיו שמענו רק מילים יפות והבטחות שווא, כמו 'אתם בחורים טובים, אתם אחינו, אתם גיבורים, מגיע לכם, נאמנים' ועוד ועוד, אבל מעשה אין.

<ג'מאל סעד: זה תלוי בכם, חברי הכנסת.

<ג'מאל סעד: לכן אני מציע, היות שאתם ועדת חינוך, ליזום נושא לדיון בוועדה תחת הכותרת האם זה חינוכי ודמוקרטי להמשיך להפלות את הדרוזים לרעה ולא לתת להם מה שנותנים לתושבי צפון תל אביב ולכרמיאל השכנה.

<ג'מאל סעד: ואת תוכן הדיון ואת המסקנות נא למסור לראש הממשלה ולאחר מכן לחוקק חוק שוויון הדרוזים שיהיה מחייב את כולם.

<ג'מאל סעד: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

<פריד גאנם: ברשותכם, כמה משפטים.

<פריד גאנם: אני חושב שמר מצנע העלה שאלות מאוד חשובות, אין לנו תשובה חד משמעית, אני חושב שגם לממונים על החינוך במשרד החינוך אין תשובה חד משמעית, מאחר שמטבע הדברים - - -

<קריאה: אולי יש.

<פריד גאנם: לא, אין.

<פריד גאנם: אני חושב שגם אם תיתן תשובה היא לא ממצה ואני אגיד לך למה.

<פריד גאנם: יש דברים שאתה לא יכול לעקוב, זה לא אחד פלוס אחד שווה שניים, זה לא מתמטיקה, אבל אני חושב שצריך לעשות בדיקה מחדש של ריבוי כל כך הרבה תכניות, השאלה שלך במקום, יש תכניות שמיועדות לאוכלוסיות מסוימות במסגרת משרד החינוך, לחלשים, למצוינים וכו' וכו', יש דברים שלוקחים את ההיבט החברתי, של השתלבות יותר מאשר פדגוגיה, ולכן אי אפשר לבוא ולמדוד.

<פריד גאנם: זו לא מדידה מדויקת.

<פריד גאנם: אני חושב שהשאלה שלך מחייבת בדיקה ממצה וגם מעקב אחר כך.

<פריד גאנם: אני מברך את בית ג'אן על המקום שהיא כבשה השנה הזאת, סליחה על הביטוי המלחמתי, מראר בשנה שעברה הייתה במקום ראשון במגזר הלא יהודי, תשיעי בכללי, השנה אנחנו במקום שני.

<פריד גאנם: אני חושב שהרצון והמודעות זה אחד הגורמים, צריך להגיד תודה לכל מי שמעורב בכך, אבל תשובות ממצות, ממש מדויקות, אני חושב שזה באמת מחייב חקירה לעומק.

<פריד גאנם: ודבר שני, וזה אני אומר לבית ג'אן ואומר למראר, צריך לפרגן לכל מי שהיה שותף להצלחה הזאת, יש הצלחה גדולה מאוד וצריך לברך ולפרגן, אבל אסור להסתפק בכך, כי הבדיקה היא לא רק מה אחוז הזכאות לבגרות, אלא באיזה מקצועות, כמה יחידות, ואיפה הגענו בעוד חמש, שש, שבע שנים, האם הילדים שלנו והבנות שלנו הגיעו לאוניברסיטאות במקצועות הנבחרים וחזרו עם תעודות ועם כישרונות אמיתיים, או שסתם עשו את הבגרות, מחאנו כפיים וזהו.

<פריד גאנם: אני חושב שצריך בדיקה.

<פריד גאנם: השקעה כספית זה דבר חשוב, כולנו משקיעים, כולכם יודעים שאנחנו יישובים מאוד דלי אמצעים מבחינה כספית ולמרות זאת אנחנו מחויבים להשתתף ב-25% לפחות, ולכן אני חושב שצריך לעשות ראייה כללית ובדיקה מעמיקה, זה מחויב המציאות.

<פריד גאנם: אני חושב, לעניות דעתי, אין לנו תשובות וחשוב לתת תשובות, כי אנחנו אז נדע איפה הצלחנו יותר ואיפה הצלחנו פחות ונשפר את העניינים.

<פריד גאנם: ואני מסכים עם מה שנאמר כאן, אין לנו אוצרות, אין לנו מקורות, היום בעולם המודרני, העולם הפך להיות כפר קטן והכפר הקטן הפך להיות עולם גדול, אני חושב שבלי השכלה והכשרות אמיתיות, לא מכללות וגמרנו אותו מקצוע, אלא הכשרות אמיתיות, נתקשה להתמודד עם הלחצים הכלכליים והקונפליקטים הקיימים.

<פריד גאנם: אני חושב שצריך לתת תשומת לב ולדחוף קדימה.

<פריד גאנם: אנחנו לא מסתפקים במה שהיה, מה שעשינו עד עכשיו, צריך להתקדם הרבה הרבה יותר על מנת שנגיע למצב שנוכל להגיד שאנחנו נושמים לרווחה.

מסעוד גנאים: רק בקצרה.

מסעוד גנאים: אנחנו פה כדי תחילה לברך, מברוק לג'מאע, גם לעודד וגם לתמוך, אבל גם ללמוד.

מסעוד גנאים: אני הייתי מורה לשעבר שהרבה תלמידים ניגשו לבגרות בהיסטוריה אצלי, כמורה להיסטוריה, אני חושב שכל מה שנאמר זה נכון, אבל העניין העיקרי והבסיסי לפי דעתי זה איך להחדיר לתוכו של התלמיד את המוטיבציה של ההצלחה והאחריות.

מסעוד גנאים: אתה יכול להביא את האוטו המשוכלל ביותר בעולם, אם בעל האוטו לא רוצה ולא יודע, אין צורך באוטו.

מסעוד גנאים: אין צורך בכל פרויקט, בכל הדברים הפיזיים, אם אתה לא מחדיר לתוכו של התלמיד - - -

עמרם מצנע: אם המורה הוא עם מוטיבציה, אז גם התלמידים.

מסעוד גנאים: גם המורה, בטח.

מסעוד גנאים: אז העניין, לפי דעתי, הוא לא העניין של סוד, זה לא מקל קסם, זה לא הוקוס פוקוס, זה תהליך, התמדה, יעדים והחזון הנכון.

מסעוד גנאים: אני הספקתי לקרוא את החזון.

מסעוד גנאים: החזון, לפי דעתי, אתה לא רודף ציונים, רודף ערכים, הערכים יביאו את הציונים.

מסעוד גנאים: בסוף אני רק רציתי להגיד את מה שאמר מר ג'מאל סעד, ואחרים, עם כל השירות הצבאי והביטחוני ועדיין רוצים שוויון זכויות, אז ריבונו של עולם, מה אתם רוצים בשירות האזרחי שלנו לערבים?

<ביאן קבלאן: אחרון, גבי.

<גבי אשכנזי: רבותיי, תודה רבה לכם.

<גבי אשכנזי: אני מכיר אתכם הרבה שנים, זה ביקור שכולו באמת כבוד וגאווה ואנחנו שמחים, כקרן רש"י, לפעול בכל המגזר, כמו בכל המגזרים.

<גבי אשכנזי: חלק מהאנשים, כבר הספקתי להיות אצלם וזו זכות גדולה שלנו לעבוד בשיתוף פעולה.

<גבי אשכנזי: אני חושב שהסוד מורכב מכמה דברים אבל הוא מתחיל בסוף ממנהיגות.

<גבי אשכנזי: בלי המנהיגות של המקום, של האנשים, עד למג"ד בשטח, מפקד בית הספר ודרכו, זה לא היה עובד.

<גבי אשכנזי: ברכות על ההישג.

<גבי אשכנזי: זה בעיניי הדבר הכי חשוב.

<גבי אשכנזי: אני חושב שבכלל בעדה הדרוזית בשנים האחרונות, אם מותר לי להגיד, גם מדברים אחרים שאני רואה, ראש המועצה פתח בזה, קורים פה תהליכים לפי דעתי יוצאי דופן.

<גבי אשכנזי: אני חושב שעובר פה שינוי עמוק ובכיוון הנכון ואנחנו צריכים להמשיך לסייע איפה שאפשר.

<גבי אשכנזי: אז באמת אני מקווה שבשנה הבאה יהיו הישגים נוספים וכן הלאה.

<גבי אשכנזי: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: תראו מה קורה לרמטכ"ל לשעבר, אלוף לשעבר, בסוף הם בחינוך.

<קריאה: זו הדרך למשהו אחר.

<ביאן קבלאן: חברים, אנחנו עולים לבית הספר.

<ביאן קבלאן: שם אנחנו נעשה את המקצועיות.

<ביאן קבלאן: סיור בבית הספר המקיף בית ג'אן

עלי סלאלחה: חברים, בבקשה, אני אראה לכם את בית הספר, את האווירה.

עלי סלאלחה: קודם כל צריכה להיות אווירה, בית ספר צריך להיות נקי, יפה, ויותר יפה מכל מקום אחר.

עלי סלאלחה: בית הספר שלנו, זה משנת 2000, מה שאתם רואים פה, וזה לא רק פה, גם בתוך בית הספר בפנים, איפה שהתלמידים שלנו.

עלי סלאלחה: בבקשה.

עלי סלאלחה: יש בתוך בית הספר שלושה אגפים, בכל אגף שמונה חדרים, שתי קומות.

עלי סלאלחה: זה משנת 2000, ואם אתם עומדים פה, אתם יכולים לראות את הגברת הדרוזית היפה ביותר שיכולה להיות באולם - - -

עמרם מצנע: המונה ליזה של - - -

עלי סלאלחה: בדיוק, אתה נתת לי את הרעיון היפה להגיד את זה.

עלי סלאלחה: פה זה מעין שכל בית ג'אן שתו ממנו.

עלי סלאלחה: אנחנו עשינו את זה שהילדים שלנו יירטבו ותהיה להם זיקה למורשת.

עלי סלאלחה: אנחנו קוראים לאגף הזה אגף מורשת ויש אגף טכנולוגיה ויש אגף סולטאן וג'ונבלט.

עלי סלאלחה: סולטאן וג'ונבלט אלה שני מנהיגים גדולים של בני העדה הדרוזית, שיש להם ערכים, ואז הלכנו דרך המנהיגים, גם מנהיגים דתיים יש לנו, גם יש פה מנהיגים של מדע, יש איינשטיין, אם אתם רוצים אנחנו יכולים להראות לכם.

עלי סלאלחה: אם לא, אנחנו נלך לאולם ונתחיל את העבודה שלנו.

עלי סלאלחה: זה בית הספר שלנו.

עלי סלאלחה: למה עשינו את הדבר הזה?

עלי סלאלחה: הסבך הזה הוא לא שלנו, לא מהסביבה שלנו, למה עשינו את זה?

עלי סלאלחה: איזה שהוא אמן מרמת הגולן שהבאנו אותו עשה את כל הדברים האלה, אז יש לי פה צנרת של חימום.

עלי סלאלחה: איך אני יכול להסוות את זה?

עלי סלאלחה: ראש חכם מרמת הגולן עשה את זה.

עלי סלאלחה: יש לי גינה בתוך בית הספר.

עלי סלאלחה: ישיבה בבית הספר המקיף בית ג'אן:

עלי סלאלחה: ברוכים הנמצאים.

עלי סלאלחה: אני רוצה לברך את אלה מימיני, את אלה משמאלי, את כל מי שנמצאים כאן בברכת חג אל אדחא שיגיע אלינו, בברכת החגים שהחבר'ה היהודים עברו ועדיין נמצאים בחגים ונהנים ואני מקווה שיחזרו כמה שיותר מהר לעבודה, על מנת שנקבל את גיליונות הציונים של הבוגרים שלנו, שמחכים להם בקוצר רוח.

עלי סלאלחה: אני לא רוצה להזכיר שמות, אז אני יכול להגיד מוריי ורבותיי.

עלי סלאלחה: סדר היום שלנו הוא שתי ברכות ממנהל התיכון, מר זיאד קבלאן, מנהל חטיבת הביניים, יוסף חארב, ואנוכי, מנהל המקיף.

עלי סלאלחה: זו הנהלת בית הספר.

עלי סלאלחה: יש לנו עוד שני סגנים, אחד בשם ג'לאל סעד, שהוא המנהל הפדגוגי והוא המנוע, הבולדוזר של ההישג העצום שאנחנו עושים פה.

עלי סלאלחה: בהיותו מנהל פדגוגי הוא מוביל תהליכים רציניים ביותר.

עלי סלאלחה: יחד עם זאת יש לנו פה תלמידים, גם חלשים, שהגיעו לבגרות, גם חזקים, יש לנו ועד הורים, יש לנו גם סטודנטים בטכניון, בוגרי בית הספר וכמובן יועצת בית הספר ואנשים אחרים.

עלי סלאלחה: אז אני מברך את כולם.

עלי סלאלחה: זיאד, בבקשה.

<זיאד קבלאן: ברוכים הבאים, מכובדיי.

<זיאד קבלאן: בית ג'אן נישאת מכל הרים וגבעות וינהרו אליה עמים רבים ללמוד תורה, כי מבית ג'אן תצא תורה.

<זיאד קבלאן: האם חזון אחרית הימים של ישעיהו אכן ימצא את ביטויו במקום הזה?

<זיאד קבלאן: איך יישוב קטן נידח בצפון הפך להיות מוקד עלייה לרגל ובמרכז התקשורת הישראלית וזוכה לביקור רם מעלה כזה?

<זיאד קבלאן: איך בית ספר מקיף בית ג'אן הגיע להישגים המרשימים האלה והתברג במקום השלישי במדינת ישראל מבחינת הזכאות לבגרות?

<זיאד קבלאן: האם יש כאן משהו ייחודי ושונה מבתי ספר אחרים בארץ?

<זיאד קבלאן: מה הם הגורמים להצלחה?

<זיאד קבלאן: בהצלחה הזו ניתן להתמקד בכמה נושאים.

<זיאד קבלאן: אל"ף, זו אמונה.

<זיאד קבלאן: פנינו אל הפסגה, זו סיסמה שקבענו לעצמנו כיעד ברור, מוגדר ואפשרי, מתוך אמונה שאין פסגה שאדם אינו יכול להגיע אליה ואין מכשול שאדם אינו יכול להתגבר עליו.

<זיאד קבלאן: בי"ת, מנהיגות.

<זיאד קבלאן: המנהל של בית הספר, עמיתי עלי, מנהל מקיף בית ג'אן, פתוח, גמיש וזמין, בעל הראש המערבי והלב המזרחי, הפך את החלום למציאות.

<זיאד קבלאן: יש כאן עבודת צוות, הנהלה מלוכדת העובדת בשיתוף פעולה מלא מתוך מתן כבוד הדדי ומתוך הבנה למבנה הארגוני של בית הספר כשכל אחד נותן את חלקו ונרתם למשימתו תוך האצלת סמכויות ושאיפה ליעדים מאתגרים.

<זיאד קבלאן: גימ"ל, פדגוגיה, מנהל פדגוגי מקצועי, עובד לפי תכנית עבודה מדידה, תחומה בזמן וביצועית, מקדם תכניות ומגמות ויורד לפרט של התלמיד.

<זיאד קבלאן: מורים, יש לנו צוות מורים מקצועי שרוכש כלים יישומיים להגברת ההצלחה, צוות מועצם, מאמין ביכולות שלו וגאה בהצלחתו ובהצלחת תלמידיו.

<זיאד קבלאן: יש לנו הורים, בקשר הדוק, ההורים סומכים על בית הספר, משתפים פעולה, בית הספר הוא מקור גאווה להם.

<זיאד קבלאן: יש לנו מועצה מקומית, מחלקת חינוך ומי שעומד בראשה, מר ביאן קבלאן, תורמת ונרתמת לעשייה החינוכית ביישוב.

<זיאד קבלאן: יש לנו משרד החינוך, הממונה על החינוך הדרוזי, שייח' מהנא פארס, מחוז הצפון, מפקח מחוזי מר ג'לאל אסעד, המפקח הישיר של בית הספר, דר' נביל איוב, שותפים בעשייה, מאשרים ומקדמים כל תכנית.

<זיאד קבלאן: יש לנו כאן את עמותת יכולות, קרן רש"י, ומי שעומד בראשה, החבר נסים כהן, המנחים והרכזים, דרך כיתות סטארט.

<זיאד קבלאן: נתנו מענה לתלמידים חלשים ומתקשים וגישרנו על פערים, העלינו את אחוז הזכאות לבגרות.

<זיאד קבלאן: ויש לנו מעל לכולם את התלמידים עצמם, אשר הצליחו ללמוד ולהשקיע וקיבלו על עצמם את המשימה שהם כן יכולים.

<זיאד קבלאן: כל המנויים האלה יחד נותנים את הכוח להמשיך ולצעוד בצעדים איתנים בדרכנו אל הפסגה.

<זיאד קבלאן: התחנה הסופית עוד לפנינו.

<זיאד קבלאן: יחד איתכם נגיע לתחנה הסופית, זה מקום ראשון במדינת ישראל.

<זיאד קבלאן: בברכה חמה אנחנו מקבלים את פניכם, חבר הכנסת עמרם מצנע, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבריו חברי הכנסת, המלווים, מודים לכם על הביקור בבית הספר מקיף בית ג'אן, אהלן וסהלן.

<זיאד קבלאן: תודה.

<יוסף חארב: צהריים טובים, מכובדיי כולם.

<יוסף חארב: אני לא אמנה את השמות שמנה עמיתי וידידי זיאד ונחזור על אותם דברים.

<יוסף חארב: אני מקדם בברכה את חברי ועדת החינוך של הכנסת, בואכם לפה עוזר לנו, תומך ונותן עוד דחיפה קדימה לפסגות שאנחנו מתכננים להגיע בעתיד.

<יוסף חארב: ראשית הרשו לי לברך את תלמידינו ותלמידותינו שסיימו בתשע"ב על ההצלחה הגדולה ואחוזי הבגרות, על המקום המכובד והמיוחד שהגענו אליו וצוות המורים בבית הספר, צוות ההנהלה, כל מערכת החינוך בבית הספר, החל מגני הילדים ועד י"ב, כי כולנו שותפים וכולנו עשינו למען להשיג את המטרה הזאת, ובכל שלב ושלב בחינוך יש חלק בהגעה ובהשגת היעד הזה.

<יוסף חארב: תבורכו כולם.

<יוסף חארב: אני מברך את התלמידים וההורים, ועדי ההורים, את כל תושבי בית ג'אן, המועצה המקומית, על ההישג הנאה והמכובד שהגענו אליו, בזכות כולם, כל אלה שיושבים כאן ואלה שאינם נמצאים כאן.

<יוסף חארב: נקודת הזינוק שלנו, אני לא אחזור על כל מה שאמר ידידי זיאד, זה חזון בית הספר.

<יוסף חארב: אנחנו שואפים לחברה ערכית שיכולה להתמודד עם האתגרים שעומדים בפניה במאה -21.

<יוסף חארב: זה שילוב של ערכים ושל הישגים, וזה המתכון שלנו להצלחה.

<יוסף חארב: אני רוצה להעלות על נס את שיתוף הפעולה, התיאום בין חברי הנהלת בית הספר, עלי מנהל המקיף, זיאד מנהל התיכון ואנוכי, מנהל החטיבה, והמנהל הפדגוגי מר ג'לאל סעד, על שיתוף הפעולה ועל - - -

עמרם מצנע: אתם כולכם תושבי בית ג'אן?

<יוסף חארב: כן.

עמרם מצנע: כל הצוות?

<יוסף חארב: כן.

עלי סלאלחה: ההנהלה, יש לנו מורים מחוץ לכפר.

עמרם מצנע: כולם דרוזים?

עלי סלאלחה: לא.

עלי סלאלחה: יש לנו גם מורה יהודייה.

עלי סלאלחה: היא לא תעזוב אותנו, דרך אגב.

<יוסף חארב: אני רוצה גם להעלות על נס את שיתוף הפעולה בין שלבי החינוך, החל בגנים ועד לתיכון, התיאום הזה גם גרם להצלחה.

<יוסף חארב: כמו שאמרנו, להגיע לפסגה זה קשה, אבל יותר קשה להישאר בפסגה.

<יוסף חארב: אנחנו במקיף בית ג'אן החלטנו לא להישאר בפסגה הזאת ולעשות עוד פסגות ולכבוש עוד פסגות קדימה, כי אנחנו מאמינים קודם כל ביכולות של התלמידים שלנו, שהם כן יכולים, הצלחנו לנטוע בהם את האמונה שהם כן יכולים, שיש להם את היכולות להגיע, לא רק להצליח אלא גם להצטיין.

<יוסף חארב: יש לנו צוות מורים וצוות רכזים וצוות מחנכים נפלא, עם פוטנציאל, עם רצון לתת, עם כל היכולות שנמצאות כאן, עם כל הכוחות, איגום המשאבים הזה, העבודה ביחד, גרמו לנו להגיע וזה גרם לנו להאמין שאנחנו כן יכולים לכבוש עוד פסגות יותר גבוהות והנתונים הראשונים על תשע"ג מצביעים על הכיוון, שאנחנו גם בכיוון הפסגות האחרות.

<יוסף חארב: לכן אני רוצה רק לסיים במשפט אחד, מנהל גדול נבחן בכישרון גדול לגרום לשחקנים, שהם טובים יותר ממה שהם חושבים על עצמם.

<יוסף חארב: אנחנו כן הצלחנו, גם במישור של התלמידים, גם במישור של המורים, יש לנו המון יכולות, הצלחנו לשכנע ש'כן אתם יכולים' ויכולנו לעשות את זה יחד.

<יוסף חארב: עוד פעם ברוכים הבאים, אנחנו מקדמים בברכה את בואכם, זה נותן לנו עוד דחיפה קדימה, ואני מאמין שיחד נגיע לפסגות שאנחנו מתכננים.

עלי סלאלחה: תודה, יוסף.

עלי סלאלחה: נתחיל להקרין מצגת.

עלי סלאלחה: חברים, משפט אחד, חשיבה בגדול הובילה לכל ההישגים הגדולים של המין האנושי.

עלי סלאלחה: שמתי את זה.

עלי סלאלחה: אני לא רוצה להקריא את זה, כל אחד יכול לקרוא את זה לבד, אלה סימני דרך והסתכלויות שלנו.

עלי סלאלחה: פה אנחנו.

עלי סלאלחה: ג'לאל, בבקשה.

<ג'לאל סעד: שלום לכולם.

<ג'לאל סעד: אני צריך מצגת, אבל לפני כן אני רוצה להגיד מילה אחת, שאני קצת מתרגש.

<ג'לאל סעד: אני מתרגש מהביקור של ועדת החינוך.

<ג'לאל סעד: אני הייתי רוצה שוועדת החינוך תבקר אותנו כשהיינו למטה ולא כשהיינו למעלה, כדי לעזור לנו להגיע למעלה.

<ג'לאל סעד: בית הספר המקיף בית ג'אן קודם כל מאמין שכל תלמיד יכול להצליח וגם כל מורה יכול להצליח.

<ג'לאל סעד: בבית הספר שלנו יש 42 כיתות, יש 101 מורים ויש לנו 1,238 תלמידים, בחטיבת הביניים יש לנו 21 כיתות - - -

עמרם מצנע: כמה כיתות של 40 תלמידים יש לכם?

<ג'לאל סעד: יש לנו כיתה אחת של 41 תלמידים.

עמרם מצנע: למה?

עלי סלאלחה: אין לנו מקום פיזי.

עמרם מצנע: זאת הבעיה?

עלי סלאלחה: כן.

עלי סלאלחה: אנחנו מלמדים במקלטים, אבל הם מתחילים לעבור.

<ג'לאל סעד: מגמות בית הספר.

<ג'לאל סעד: יש לנו כיתת מדעים שבה התלמידים לומדים ביולוגיה וכימיה, מתמחים בביולוגיה וכימיה ב-10 יחידות לימוד.

עמרם מצנע: 5, 5.

עמרם מצנע: אין 10, עדיין.

<ג'לאל סעד: כן.

<ג'לאל סעד: ויש לנו את הכיתה עתודה למנהיגות מדעית וטכנולוגית, שמתמחה בפיזיקה, אלקטרוניקה ומחשבים, כאשר באלקטרוניקה יש לנו 15 יחידות, בפיזיקה 5 יחידות, כמובן להוסיף לזה 5 יחידות במתמטיקה, עברית, ערבית ו - - -

עמרם מצנע: איזה אחוז מתלמידי י"ב עושים שלושה מקצועות 5 יחידות?

עמרם מצנע: אתה יודע?

עלי סלאלחה: כמעט כולם.

עמרם מצנע: כמעט כולם?

עלי סלאלחה: ערבית, עברית.

עמרם מצנע: לא, אני מתכוון ל - - -

עלי סלאלחה: מדעים?

עלי סלאלחה: זה שתי כיתות, זה 60 תלמידים כמעט, מתוך המחזור, 188 המחזור הזה.

<ג'לאל סעד: בערך שליש.

עמרם מצנע: שליש עושים שלושת מקצועות הטכנולוגיים 5 יחידות?

<ג'לאל סעד: יש פה שני מקצועות ויש פה ארבעה מקצועות.

עמרם מצנע: ארבעה מקצועות, 5 יחידות, שליש מהילדים?

עלי סלאלחה: 60 תלמידים.

<ג'לאל סעד: יש לי פה 30 תלמידים ויש לי כאן 30 תלמידים.

<ג'לאל סעד: 30 עושים ארבעה מקצועות של 5 יחידות ו-30 עושים שני מקצועות.

עמרם מצנע: אוקיי, זה מספיק מכובד.

עלי סלאלחה: נכון.

עלי סלאלחה: וגם יש ערבית ויש עברית.

עמרם מצנע: אני מדבר על המקצועיים.

<ג'לאל סעד: מינהל וכלכלה, אם אנחנו מצרפים גם את מינהל וכלכלה וחשבונאות, יש שם בין 7 ל-15 יחידות, אז זה עוד 30 או 40, יש שכבות שיש שם 40 תלמידים, אז זה עולה, זה כבר 100 תלמידים, זה יותר מחצי.

<ג'לאל סעד: יש לנו מב"ר.

עמרם מצנע: מתמטיקה לא מופיע פה בטעות או במקרה?

עלי סלאלחה: זה המגמות.

עלי סלאלחה: כולם לומדים - - -

עמרם מצנע: אבל שמתם ביולוגיה, כימיה, פיזיקה.

עלי סלאלחה: הוא לא מגמה, מתמטיקה זה מקצוע.

<ג'לאל סעד: חובה.

עמרם מצנע: גם ביולוגיה זה מקצוע, לא? או שזו מגמה?

עלי סלאלחה: לא, זו מגמת מדעים, מתמחים בביולוגיה וכימיה.

<ג'לאל סעד: במב"ר בארבע השנים האחרונות יש לנו 100% זכאות, כי ידענו איך להתעסק עם התלמידים האלה.

<ג'לאל סעד: בהתחלה היה לנו 5 יחידות מקצוע חובה ותרבות כללית - - -

עמרם מצנע: כמה כיתות מב"ר יש לכם?

<ג'לאל סעד: יש לנו כיתה אחת.

עמרם מצנע: אחת בשכבה?

<ג'לאל סעד: אחת בשכבה.

<ג'לאל סעד: למעשה אנחנו לקחנו את המקצוע המדעי טכנולוגי, שהוא יותר מעניין.

<ג'לאל סעד: אם אנחנו לוקחים 5 יחידות היסטוריה, לתלמידים האלה במיוחד זה יותר מדי.

עלי סלאלחה: לא, זה גם עדכני, זה טוב לזמנים שלנו, טכנולוגיה.

עלי סלאלחה: היסטוריה זה...

<ג'לאל סעד: אז הם עושים 5 יחידות במדע וטכנולוגיה.

<ג'לאל סעד: יש לנו פרויקט טו"ב שזה טכנאי לבגרות.

<ג'לאל סעד: למעשה התלמידים האלה בכיתה י"ב מסיימים עם תעודת טכנאי של אלקטרוניקה ומחשבים.

עמרם מצנע: אין לכם פה י"ג-י"ד.

<ג'לאל סעד: זה למעשה י"ג, אבל זה פרויקט טו"ב.

<ג'לאל סעד: למעשה את ה-י"ג עושים ב-י"ב.

<ג'לאל סעד: יש לנו מינהל וכלכלה לתלמידים הטובים פחות והם עושים בין 7 ל-15 יחידות לימוד, ויש לנו גם המרת אנרגיה, חשמל הספק פיקוד ובקרה, הם עושים גם בין 7 ל-15 יחידות טכנולוגיה.

<ג'לאל סעד: תכניות ופרויקטים בבית הספר.

<ג'לאל סעד: יש לנו פרויקט ליב"ם (לקראת בגרות מלאה) בחטיבה עליונה, יש לנו פרויקט טו"ב, דיברנו על זה, יש לנו קדם עתידים.

עמרם מצנע: קדם עתידים מתחיל בחטיבה, או רק בתיכון?

<ג'לאל סעד: בחטיבה.

<ג'לאל סעד: בכיתה ט'.

<ג'לאל סעד: יש לנו פרויקט יוצאים לטכניון.

<ג'לאל סעד: זה פרויקט שממומן מלשכת נשיא מדינת ישראל, בשיתוף עם משרד החינוך.

<קריאה: אתה מתכוון לחסון.

עלי סלאלחה: בהחלט, הוא המנוע.

<ג'לאל סעד: בפרויקט יוצאים לטכניון בשנה הראשונה מאצלנו התקבלו 25 תלמידים, עברו את הבחינה, מתוך 100, רבע מהתלמידים.

<ג'לאל סעד: שנה שנייה 7 תלמידים, השנה עוד לא קיבלנו את התוצאות.

<ג'לאל סעד: התלמידים האלה יום אחד הם לומדים בטכניון פיזיקה ומתמטיקה וגם איך לעשות עבודות אקדמיות וגם אנגלית טכנית, אם אני לא טועה, תקן אותי.

עמרם מצנע: הם יוצאים מפה לטכניון?

<ג'לאל סעד: יום בשבוע.

עלי סלאלחה: כן, אחרי הצהריים.

<ג'לאל סעד: הם באים לכאן לשני שיעורים ונוסעים לטכניון.

<ג'לאל סעד: יש לנו עתודה ומנהיגות מדעית וטכנולוגית.

<ג'לאל סעד: יש לנו את זה מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

<ג'לאל סעד: ב-2009 אנחנו נחשפנו לשתי תכניות מאוד מאוד מעניינות ומאוד מאוד לא רק מאתגרות, אלא גם נתנו לנו לצאת מהקופסה.

<ג'לאל סעד: שתי התכניות האלה, התכנית הראשונה היא תכנית של תפנית של חסם אחד, או שלושה, זה לתלמידים שיש להם חסם אחד לבגרות עד שלושה, והתכנית השנייה היא תכנית סטארט.

<ג'לאל סעד: בשנה הראשונה לקחנו את תכנית תפנית.

<ג'לאל סעד: היה חסם במתמטיקה, אנחנו התחלנו עם מיפויים מזמן ואנחנו מתחילים לאתר תלמידים שיש להם בעיה מסוימת במתמטיקה.

<ג'לאל סעד: כל שנה היו לנו איזה 23 בממוצע, 20, 23, 25 תלמידים, שלא מצליחים לעבור במתמטיקה בגרות, ב-3 יחידות.

עמרם מצנע: אנגלית זה בטח גם כן חסם גדול, לא?

<ג'לאל סעד: דווקא אנגלית לא.

<ג'לאל סעד: החסם אצלנו בבית הספר היה מתמטיקה ואזרחות.

<ג'לאל סעד: ואז מישהו הראה לנו את הדרך.

עלי סלאלחה: ידידנו וחברנו נסים כהן.

<ג'לאל סעד: בהתחלה, לפני שהכרנו את נסים, מי שלקח אותנו לכיוון הזה הוא המפקח ואנחנו שלחנו שני מורים, זה במקרה אני ועוד מורָה, להשתלמות.

<ג'לאל סעד: בהתחלה כשסיפרו לנו אנחנו לא האמנו, איך יכול להיות תלמיד שנכשל כל הזמן במתמטיקה והוא הגיע לכיתה י"ב ובתוך חודשיים-שלושה הוא צריך לעבור 3 יחידות במתמטיקה ובהצלחה ועם ציונים גבוהים.

<ג'לאל סעד: זה נראה משהו כזה פנטזיה.

<ג'לאל סעד: ואז אמרנו, בואו נתחיל.

<ג'לאל סעד: לימדו אותנו את השיטה וגנבנו מהם את כל הרעיון הזה.

עמרם מצנע: אימצתם אותו.

<ג'לאל סעד: גנבנו אותו, זה בסדר.

<ג'לאל סעד: ואז התחלנו במחזור הראשון בשנת 2010, במועד חורף.

<ג'לאל סעד: לקחנו כ-20 תלמידים ולהפתעת כולם הייתה הצלחה של 100%, עם אותם מורים שלנו בבית הספר, לא הבאנו אף מורה, לקחנו את המורה, עשינו לו השתלמות מסוימת והרצנו את הפיילוט לתלמידים.

<ג'לאל סעד: במיוחד ההצלחה שלנו זה לשכנע את התלמידים שיש מישהו שמאמין ביכולות שלכם.

<ג'לאל סעד: כאשר אנחנו משכנעים את התלמיד, ואת ההורים גם, שאנחנו כן מאמינים ביכולת שלך להצליח ועם השיטה החדשה של צמצום פערים מואץ שנסים המציא, זה עבד בצורה פנטסטית.

<ג'לאל סעד: אנחנו היינו מופתעים לגמרי.

<ג'לאל סעד: ואז לסיום המחזור הראשון אמרתי, וואלה, אם לנסים יש את השיטה הזו, בואו ננצל אותה עוד פעם.

<ג'לאל סעד: שלחתי לו מכתב, אני רוצה עוד קבוצה ולשמחתי הרבה הוא נענה וגם משרד החינוך אישר לנו ונתן לנו את שעות התגבור.

<ג'לאל סעד: עשינו עוד מחזור, אמרנו, הופ, אם הם נתנו את השיטה הזו אנחנו ניקח אותה גם כן לכל בית הספר, איפה שיש לנו תלמידים אחרים שצריכים את השיטה הזו ואת העזרה הזו.

<ג'לאל סעד: אמרנו, יאללה קדימה.

<ג'לאל סעד: ואז עשינו חסמים פנימיים, שלנו, של בית הספר, אמרנו לעמותת יכולות, יש לנו את השעות שלנו, שנותנים לנו במשרד החינוך, אנחנו עושים את התכניות שלנו ומלבישים את השעות האלה לתלמידים שצריכים את זה.

<ג'לאל סעד: במיוחד היה לנו חסם פנימי בהתחלה בעברית, היו לנו איזה 11 תלמידים שהייתה להם תקלה בעברית וכולם עברו.

<ג'לאל סעד: יש לנו חסם באזרחות, גם כן חסם פנימי.

<ג'לאל סעד: לקחנו את השעות שהיו משעות תגבור של תכנית החומש של משרד החינוך ועשינו עוד חסם של אזרחות, וזה הצליח.

<ג'לאל סעד: ההצלחה הייתה 100%.

<ג'לאל סעד: ואז סיפרו לנו על פרויקט סטארט.

<ג'לאל סעד: פרויקט סטארט זה למעשה תפנית, במקום חסם אחד, לתלמידים שכל המקצועות שלהם זה חסמים.

<ג'לאל סעד: אמרנו שאנחנו רוצים לקחת את זה, ביקשנו - - -

<גבי אשכנזי: כמה היו כאלה עם יותר מחמישה שליליים?

<ג'לאל סעד: למעשה הייתה לנו כיתת אתגר, של תלמידים, 25 תלמידים, שאין מה לעשות איתם.

<גבי אשכנזי: כמעט 20%, מ-180.

<ג'לאל סעד: אם אני מסתכל על כל מחזור שאנחנו בוגרים, מכיתות ט', יש לנו איזה 200 תלמידים, יש לי לפחות 50 תלמידים שצריכים את הפרויקט הזה.

<גבי אשכנזי: או חסם אחד או שני חסמים או אפילו עד - - - ?

<ג'לאל סעד: לא, אני מדבר על שבעה חסמים ומעלה.

עלי סלאלחה: ג'לאל, נשאיר את השאלות לפאנל.

עלי סלאלחה: נציג קודם כל את מה שיש לנו.

עלי סלאלחה: בפאנל תשאלו את השאלות.

עלי סלאלחה: גבי, אנחנו עושים פאנל.

<ג'לאל סעד: בחטיבת הביניים יש לנו פרויקט יובלים, התחיל מ-2008 לארבע שנים והשנה הם כבר מתחילים לצמצם את הפעילות שלהם, כי הם רוצים לעבור למקום אחר, אז יש לנו עכשיו את פרויקט יובלים בשכבה ט'.

<ג'לאל סעד: יש לנו מיצוי מצוינות במתמטיקה מכיתה ז' עד ט'.

<ג'לאל סעד: יש לנו תל"מ, תנופה לבגרות מלאה, לתלמידים כמו סטארט, שלא מצליחים בכיתה רגילה, אז אנחנו לוקחים אותם, מפצלים אותם, נותנים להם תגבור כדי לצמצם את הפערים הלימודיים שנוצרו.

<ג'לאל סעד: יש פה את הגרף של הבגרויות שלנו לפני שנת 2000 ופה בשנת 2000 הייתה לנו נפילה.

<ג'לאל סעד: אני יודע דבר אחד, אם אנחנו רוצים לעשות שינוי אנחנו צריכים לגרום למשבר רציני ומהמשבר הזה מתחילים השינויים.

<ג'לאל סעד: בשנת 2000 הוחלט כאן למנוע בצורה טוטאלית את עניין ההעתקות, אין יותר העתקות.

<ג'לאל סעד: היו כל מיני מלחמות - - -

<קריאה: פה עשיתם פרויקט טוהר - - -

<ג'לאל סעד: כן, טוהר בחינות.

עלי סלאלחה: מכאן אני רוצה להמשיך.

עלי סלאלחה: חברים, הקטע הזה, בשנת 2000 התחלנו את הדרך.

עמרם מצנע: ממתי אתה פה?

עלי סלאלחה: משנת 2000.

מסעוד גנאים: 2000 זה הקמת בית הספר, נכון?

עלי סלאלחה: לא.

עמרם מצנע: במידה מסוימת כנראה שכן.

עלי סלאלחה: את כל התשובות תקבלו.

עלי סלאלחה: בית הספר הזה התחיל בשנת 83'.

עלי סלאלחה: אני לא סתם שמתי שני גרפים, גרף אחד עד 2000, גרף שני מ-2000.

עלי סלאלחה: אני לא באתי לנגח אף אחד, אבל ברגע שיש שיטה, מעקב, שקיפות, שיתוף פעולה, עבודה בצוות, מוטיבציה, כבוד הדדי, של כולם, לרתום את ההורים, לרתום את בעלי העניין של בית הספר, הכול מתחיל לזרום.

עלי סלאלחה: אז הגרף ההוא, היה עליות, ירידות וכך הלאה וכך הלאה.

עלי סלאלחה: מה שאמר ג'לאל זה נכון, בשנת 2000, הרכב שלי יוצא מהסוכנות חדש לגמרי, ארבע פעמים דקרו לי את הצמיגים, למה?

עלי סלאלחה: הם רוצים להמשיך לעשות מה שהם רוצים.

עלי סלאלחה: אז אנחנו אמרנו 'אנחנו רוצים סדר', לא נרתעים, אני מאמין גדול, יש ערכים יש הצלחות, אין ערכים אין הצלחות.

עלי סלאלחה: יכול להיות שאתה תצליח פעם אחת, אבל תיפול אחר כך.

עלי סלאלחה: משנת 2000 הורדנו את ההעתקות, ירדנו ל-12% אבל יש לנו פוטנציאל עצום.

עלי סלאלחה: בכפר הזה יש אנשים מצוינים, יש הורים מצוינים ויש אהבה של האנשים לילדיהם, לבית הספר, למועצה, לכולם.

עלי סלאלחה: התחלנו לעלות לאט לאט לאט לאט, עד שהגענו לטופ.

עלי סלאלחה: אבל הגענו לכאן בזה שקבענו לעצמנו שבית הספר הינו מגדל אור לתלמידיו ולבוגריו.

עלי סלאלחה: זו הסיסמה שלנו שמתנוצצת על כל המסמכים הרשמיים של בית הספר.

עלי סלאלחה: יחד עם זאת אנחנו חושבים בגדול.

עלי סלאלחה: אנחנו רוצים להיות עם כולם, אנחנו רוצים להיות בקדמת הבמה ואנחנו לא נקטע.

עלי סלאלחה: פעם אחת בשנת 2000 הייתה לי מדריכה מכפר ורדים, יהודית, והתחלתי לקטר, 'ומועצה, ולא נותנים לי ו- ו-', היא אמרה לי, 'תשמע, עלי, אם אתה ממשיך לקטר אתה לא תגיע לאף מקום.

עלי סלאלחה: אתה תמשיך להיות באותו מקום, המועצה תמשיך להיות אותה מועצה ו- ו- ו-.

עלי סלאלחה: תדהר קדימה והכול יסתדר'.

עלי סלאלחה: אז קבעתי אִמרה שאומרת שאני נהג הקטר, הקטר שלי, יש לו מנוע חם, הוא נוסע כל הזמן, מי שעולה לקרונות ירוויח, מי שנשאר בתחנה יפסיד.

עלי סלאלחה: אני, יחד עם הצוות, עם המורים, עם ההורים, עם המועצה, עם משרד החינוך, רוצה להוביל את החברה שלי להיות בראש.

עלי סלאלחה: יש לי חלום, לא את המאה אחוז, החלום שלי לראות את המדען הדרוזי הראשון שיעמוד בסטוקהולם ויקבל את פרס נובל.

עלי סלאלחה: זה לא קשה.

עלי סלאלחה: אם החבר'ה היהודים, שהם גם מיעוט, יכולים לעשות את זה ובגדול, אז אני כדרוזי, שיש לי את הבסיס, יש לי את הערכים, יש לי את ההורים הטובים, יש לי את אהבת האחר, אני חושב שאנחנו כן יכולים.

עמרם מצנע: שאלה.

עמרם מצנע: אתה מקבל את הילדים מבתי הספר היסודיים, בסוף כיתה ו', האם אתה רואה לאורך השנים, מאז 2000, שיש שיפור בילדים שאתה מקבל, מבחינת הרמה וההכנה שלהם?

עלי סלאלחה: כן, בהחלט.

עלי סלאלחה: היות שיש פה עבודה משותפת של גנים, זה בזכות המועצה המקומית דרך אגב, שעושים ישיבות של מנהלים, מחלקת החינוך, בית הספר שלנו שעומד בסוף ומתאמים עמדות, מה אנחנו מצפים מכל אחד ואחד לדחוף את העגלה, במה הוא ידחף.

עמרם מצנע: ואתה שותף בנושא הזה של קידום בתי הספר היסודיים גם?

עלי סלאלחה: כן, יש לי טענות כלפיהם.

עלי סלאלחה: אני תמיד מבקש מהם לעשות עוד יותר ועוד יותר, בשביל שיביאו תלמידים עוד יותר טובים, שלא יהיו לי רק 100 תלמידים של 5 יחידות במתמטיקה ובמקצועות אחרים, אני רוצה להגדיל את זה, שיהיה לי 50% בבית הספר, שהם כיתות א', ב' ו-ג'.

עמרם מצנע: שאלה שנייה.

עמרם מצנע: מאלה שמתחילים את כיתה ז', את חטיבת הביניים, כמה נופלים עד י"ב?

עלי סלאלחה: יש לי שקף פה שיראה את זה, בהיעדר תכנית שדיברנו עליה, של סטארט ושל ליב"ם, הרבה תלמידים, שלא היה לנו מענה, לא יכולנו לתת להם, לא יכולנו לעזור להם, מטבע הדברים יצאו החוצה לבתי ספר מקצועיים, טכנולוגיים.

עלי סלאלחה: אבל ברגע שתכנית סטארט וליב"ם נכנסו לבית הספר הרבה תלמידים שהיו אמורים לצאת החוצה חזרו אלינו.

עלי סלאלחה: וברגע שההצלחה של כיתת סטארט הראשונה יצאה לדרך ההורים החזירו את הילדים שלהם, אפילו יש תלמידים שהתחילו בבתי ספר אחרים וחזרו לכאן.

עלי סלאלחה: היום כמעט ואין לנו תלמידים מחוץ לכפר, אפילו גם הטובים.

עמרם מצנע: זאת אומרת מי שנכנס אליך בכיתה ז', רובם מסיימים.

עלי סלאלחה: הוא אמור, עם התכניות האלה, לסיים ב-י"ב.

עמרם מצנע: אבל מתוך כיתות ו' שלומדים פה ביישוב, כמה לא באים לפה?

עמרם מצנע: כמה הולכים לבתי ספר אחרים?

עלי סלאלחה: אף אחד, כולם מגיעים לפה.

עלי סלאלחה: ולכן פה הופך להיות צפוף במרחב הזה והוא צר, וזה המקום, אולי, לבקש שכן תהיה לנו חלקת אדמה, אפילו בלב שמורת הטבע, שאנחנו נבנה עוד בית ספר.

עלי סלאלחה: פה זה צפוף, רבותיי, ואין לנו איפה.

<קריאה: זה לא ועדת החינוך.

עלי סלאלחה: לא חשוב, נעלה את זה.

עלי סלאלחה: יעדים לשנת תשע"ד.

עלי סלאלחה: כתובים פה.

עלי סלאלחה: אנחנו רוצים בשנה הבאה להיות ב-100%.

עלי סלאלחה: יש לנו את התוצאות, קיבלנו אותן.

עלי סלאלחה: אמנם הגיליון - - -

עמרם מצנע: של ע"ג.

עלי סלאלחה: אנחנו מבינים בזה ויודעים, וג'לאל יודע בדיוק איפה כל תלמיד נמצא, וכל מחנך וכל רכז וכל מורה מקצועי יודע לאורך שלוש שנים איפה כל תלמיד נמצא על ציר הבגרות ומה אנחנו צריכים לתת לו, ליב"ם, תפנית, לא יודע מה, כל דבר שיכול להביא אותו להצלחה, אנחנו צריכים.

עמרם מצנע: מה קורה עם תלמידים חינוך מיוחד שמשולבים בחינוך הרגיל?

עלי סלאלחה: חינוך מיוחד עד כיתה ט'.

עלי סלאלחה: אחרי ט' הם עוברים לכפר סמיע.

עלי סלאלחה: אנחנו השנה חשבנו כן לשלב אותם.

עלי סלאלחה: אני מקווה שהתכנית הזאת תצא לדרך ונקלוט אותם אצלנו בחטיבה העליונה.

עמרם מצנע: עד כיתה ט' זה כיתות מיוחדות?

עלי סלאלחה: זה כיתה אחת.

עמרם מצנע: כיתה אחת בכל שכבה?

עלי סלאלחה: לא.

<ג'לאל סעד: יש שתי כיתות.

<ג'לאל סעד: יש 12 תלמידים שעלו לכיתה י', שמתוכם שניים השתלבו והשאר במסגרות אחרות מחוץ ליישוב.

עלי סלאלחה: אלה התכניות העתידיות שלנו.

עלי סלאלחה: אנחנו יודעים לקראת מה אנחנו הולכים בשנים הבאות.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו כבר חושבים שגם בתשע"ה יהיה לנו 100%.

עמרם מצנע: עוד שאלה, לקויות למידה, שזה לא חינוך מיוחד.

עלי סלאלחה: אנחנו מתעסקים עם זה.

עלי סלאלחה: יש לי פה רכז שהוא בעל בית בנושא הזה, שהוא עושה אבחונים בתוך בית הספר - - -

עמרם מצנע: אתם עושים אבחונים?

עלי סלאלחה: בהחלט.

עלי סלאלחה: ומשפחות שקשה להן לממן את הדברים האלה, המועצה המקומית, משרד החינוך, נותן גם מלגות.

עמרם מצנע: אתם גם נותנים טיפול ללקויות למידה, או רק הקלות בבחינות?

עלי סלאלחה: הקלות.

עמרם מצנע: וטיפול בלקויות למידה?

עלי סלאלחה: אין לנו את המיומנויות האלה.

<קריאה: יש לנו את היועצות.

<יועצת ביה"ס: התלמידים האלה מבחינת - - -

עמרם מצנע: לא מאתרים אותם ביסודי?

<יועצת ביה"ס: מאתרים אותם, אבל מי שהם פספסו אנחנו מאתרים אותם כבר בתחילת כיתה י'.

<יועצת ביה"ס: מי שעשה אבחון ויש לו את התכניות שלו אנחנו ממשיכים איתו.

<יועצת ביה"ס: אנחנו מאתרים את התלמידים האחרים, שלא אותרו או פוספסו בבתי ספר אחרים ובתחילת השנה אנחנו אוספים את המורים, מדברים איתם, יחד עם כל הצוות, מסבירים להם מה זה לקות למידה.

<יועצת ביה"ס: ובשנים האחרונות הצלחנו להעלות את המודעות אצל ההורים ו - - -

עמרם מצנע: יש בכפר מרכז שמטפל בזה, או שצריך לנסוע החוצה?

<יועצת ביה"ס: לא.

<יועצת ביה"ס: עשינו להם איזה הקלה מסוימת, המאבחנים מגיעים לבית הספר.

עמרם מצנע: אני לא מדבר על ההקלות, אני מדבר על טיפול בלקויות.

עלי סלאלחה: לא, אין.

עלי סלאלחה: חברים, המודעות ללקויות ובעיות של החינוך נוצרה כתוצאה מכך שהיום בכפר הזה יש יותר מ-1,000 אקדמאים.

עלי סלאלחה: בעשר השנים האחרונות אנחנו גם בודקים את עצמנו, לא רק בתוצאות בגרות, אנחנו בודקים את עצמנו כמה מבוגרי בית הספר מגיעים לאקדמיה.

עלי סלאלחה: לדוגמה, משנת 2000 עד היום יש יותר מ-25 בוגרי בית ספר שלומדים רפואה.

עלי סלאלחה: אמא פולנייה.

עלי סלאלחה: אבל יש לי עשרות שלומדים את מקצוע ההנדסה.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו כבית ספר, אני אישית, מעודדים את הבוגרים שלנו ללמוד מקצועות הנדסה.

עלי סלאלחה: הסיפור קל, מי שעושה את הכלכלה אלה המהנדסים.

עלי סלאלחה: רופאים אפשר להביא מרומניה, מה שמדינת ישראל עושה.

עלי סלאלחה: חברים, כיצד הגענו בתשע"ג ל-100%?

עלי סלאלחה: אפשר לקרוא את זה, אבל - - - כן, גנאים.

מסעוד גנאים: רציתי לשאול בקשר להכוון המקצועי, משום שזה חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אתה אמרת על זה שבוגרי בית הספר, אתם גם דואגים שייקלטו בסוף באקדמיה וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: יש לנו בעיה בקשר להכוון המקצועי, למיטב זיכרוני, כאשר הייתי מורה, היועצות היו עושות את זה.

עמרם מצנע: מה הכוונה הכוון מקצועי?

מסעוד גנאים: לאיפה הוא מתאים?

מסעוד גנאים: מה ילמד באוניברסיטה?

עלי סלאלחה: גנאים, הבנתי אותך.

עלי סלאלחה: אנחנו לוקחים את התלמידים שלנו לכל המוסדות האקדמאיים פעם או פעמיים - - -

מסעוד גנאים: הכוונה, האם זה מסודר?

עלי סלאלחה: בהחלט בהחלט.

<ג'לאל סעד: בקשר להכוון המקצועי יש לנו את קדם עתידים, יש לנו גם מישהי משיקום שכונות, היא עובדת אצלנו, מסמה ס'גור מכפר פקיעין, היא גם נותנת הכוונה לבוגרים מה כדאי ללמוד.

עלי סלאלחה: חברים, הכוון מקצועי אנחנו עושים, אנחנו דואגים לקחת את התלמידים שלנו, גם החלשים וגם הבינוניים וגם החזקים למוסדות האקדמאיים בשביל להראות להם מוסד אקדמאי, איך זה עובד, ובשביל שירגישו שמקומם שם, באקדמיה.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אני אומר ואני חוזר ואומר עכשיו, אני רוצה להיות ראש של שועל ולא זנב של אריה.

עלי סלאלחה: אני רוצה להיות אקדמאי וברגע שהולכים לצבא ולביטחון, שיהיה לי שם קצין, אני לא רוצה, לא ש"ג ולא שופֵר, שופר זה נהג.

עלי סלאלחה: חברים, אני חושב שאנחנו יכולים להסתפק במצגת.

עלי סלאלחה: היא מצגת שיש לכם בקלסרים שלכם, אתם יכולים לראות את זה ואני מציע שאחרי שנסים יגיד את שלו, הצד הימני שלי עם הצד השמאלי שלי, נעמוד בפאנל ותשאלו את כל השאלות הקשות והכי קשות בשביל שאנחנו ניתן לכם את התשובות שאנחנו מאמינים בהן.

עלי סלאלחה: נסים, בבקשה.

<נסים כהן: אני מבקש לבוא לקדמת הבמה.

<נסים כהן: תחזרי בבקשה לשקף הקודם, אני חושב שאחת השאלות המסקרנות זה איך בית הספר הגיע לשיעור של 100% הצלחה, בשביל זה גם ועדת החינוך של הכנסת הגיעה לפה.

<נסים כהן: אני מבקש לתת תשובה, בנוסף לכל מה שנאמר, שבאה לידי ביטוי כאן.

<נסים כהן: אל"ף, יש כאן מנהיגות חזקה.

<נסים כהן: יש מנהיגות.

<נסים כהן: כל הנושא של התחום הארגוני, אני מבקש להניח אותו כרגע, בלי מנהיגות אי אפשר לעשות שום דבר.

<נסים כהן: בי"ת, יש כאן שלושה בתי ספר, לא אחד, אלה שבית הספר מצליח איתם בדרך הפעולה הרגילה, הילדים בעלי ההישגים הנמוכים ביותר, כדי להבהיר, זה 7, 8, 9, 10 ציונים שליליים בכיתה ט', כשבית הספר אובד עצות ולא יודע מה לעשות איתם.

<נסים כהן: זה בית ספר אחר שנמצא במבנה הזה.

<נסים כהן: זו עבודה אחרת, זו פדגוגיה אחרת, אלה עלויות כספיות אחרות.

<נסים כהן: ויש תלמידים שבית הספר במספר מקצועות, לא מצליח איתם.

עמרם מצנע: נסים, אל תדפוק על הלוח, אתה מעביר שקפים.

<נסים כהן: טוב שאמרת לי.

<נסים כהן: עכשיו אני מבקש להגיד לוועדת החינוך, מה שראיתם כאן זו דוגמה איך בית ספר התאים את עצמו לכל סוגי האוכלוסיות, על בסיס ההנחה שכל אחד יכול להצליח, בלי קשר לרקע סוציו אקונומי, נקודה.

<נסים כהן: שתיים, תראו, שטראוס, ממד הטיפוח שטראוס בבית ג'אן 7.8.

<נסים כהן: 10 זה הכי גרוע.

<נסים כהן: בלי קשר, לא השתנתה פה התרבות, לא השתנתה השכלת ההורים, לא השתנה שום דבר, ההיפך, תראו כמה הם גאים בתרבות שלהם, מה הקשר להשכלת הורים?

<נסים כהן: והנה התוצאות, 100% הצלחה.

<נסים כהן: אבל אי אפשר לעשות את זה רק מרצון טוב, יש כאן גם שיטתיות ומשאבים כספיים.

<נסים כהן: סתם לדוגמה, עמותת יכולות, קרן רש"י, יחד עם משרד החינוך, מינהל החינוך הדרוזי, השקענו כאן מדי שנה כמיליון שקל.

<נסים כהן: אבל כסף לבד זה לא מספיק, אתה מכיר את זה, גם בירוחם, שהיית שם.

<נסים כהן: כסף לבד, סמיטריילרים של כסף שנשפוך פה, זה לא מספיק.

<נסים כהן: צריכה להיות גם פדגוגיה, גם הנחיה וכדומה.

<נסים כהן: אני חושב שכאן זו התחלת התשובה לסוד.

<נסים כהן: בעצם בתש"ע, כשבבית הספר הזה היו רק 71% זכאים לבגרות התחילה תכנית חסם, שהעלתה כבר בתשע"א ל-84%, אבל ההשלמה של הילדים שסיימו י"ב בתשע"ג, שהיו בכיתה ט', אלה, היו, רבותיי, במצב שאת חלקם התחילו ללמד ABC.

<נסים כהן: זאת התשובה.

<נסים כהן: אבל אני חושב שיש כאן עוד טעות, ואני מבקש לתקן אותה.

<נסים כהן: כל הכבוד לבית ג'אן, זו דוגמה לכך שאפשר להצליח עם כל ילד, גם אם הוא הגיע בכיתה ט' במצב נואש.

<נסים כהן: בי"ת, רבותיי, יש עוד בתי ספר במגזר שעשו את זה.

<נסים כהן: סתם לדוגמה, פקיעין, לא מופיע בסטטיסטיקות, מכיוון שהוא בית ספר שנמצא ביישוב של פחות מ-10,000 תושבים.

<נסים כהן: אני מבקש להגיד שבפקיעין יש לנו, שוב באותן דרכים ושיטות, בשיתוף פעולה עם מינהל החינוך הדרוזי, 92% זכאים לבגרות.

<נסים כהן: אותה דרך פעולה, לא קוסמים, לא אנשים מבחוץ, שיטתיות, משאבים, נחישות ומנהיגות וצוות מורים נהדר, שכל כך רוצה להצליח.

<נסים כהן: אבל אני אנצל את ההזדמנות להגיד עוד דבר.

<נסים כהן: אתם חושבים שהאנרגיות האלה יימשכו לנצח, אם המדינה לא תטפח אותם?

<נסים כהן: אם המדינה לא תגמול להם?

<נסים כהן: מסמה, הרכזת שעובדת מהיום עד הלילה, סליחה על הטון שאני אומר את הדברים, אבל זו המדינה שלי, וגם אנחנו חלק מהמדינה, רוצים לעזור למדינה וגם לפעמים להגיד את הדברים הלא נעימים.

<נסים כהן: 20% מכלל הלומדים בבתי הספר בישראל מצויים בנשירה סמויה, מי מטפל בהם?

<נסים כהן: רבותיי, הנשירה הסמויה נחסמה כאן.

<נסים כהן: אלה דבריי להיום.

<נסים כהן: תודה רבה.

<נסים כהן: תודה לכם על ההקשבה.

<נסים כהן: אני חושב שמילה לגבי המגזר הדרוזי וההישגים, עוד טעות, שלישית היום.

<נסים כהן: רבותיי, המגזר הדרוזי עשה מהפך.

<נסים כהן: שכחו את זה.

<נסים כהן: אולי, רק משפט אחד לפני הפאנל.

<מהנא טאפש: טוב, אני צריך להגיד דבר אחד.

<מהנא טאפש: אלה לא דברים מאגיים, אלה פעולות שנעשו וההצלחה של בית ג'אן נמצאת בתוך השדה של ההצלחות.

<מהנא טאפש: יש פה עלייה באקדמיה, יש עלייה בשינוי של מקצועות ההוראה באוניברסיטה, אנשים לומדים יותר רפואה, יותר חשמל, יותר מדעים.

<מהנא טאפש: דבר שלישי, עלייה במספר הסטודנטים.

<קריאה: וסטודנטיות.

<מהנא טאפש: סטודנטיות יותר.

<מהנא טאפש: הסיפור הוא סיפור של מגמה, לא סיפור נקודתי שלא מייצג.

<מהנא טאפש: לשאלתך, במועצה, צריך להגיד, פה הייתה השקעה תקציבית, לא צריך לברוח מזה, המדינה פה השקיעה כסף.

<מהנא טאפש: יש החלטת ממשלה מאוד יפה, שנתנה כסף.

<מהנא טאפש: הסיפור היפה בחיבור בין המדינה למגזר השלישי, זה החיבור היפה.

<מהנא טאפש: זה לא חיבור טכני, שבאה עמותה מתל אביב ועם שחצנות ופטרוניזם ומשקיעה כסף.

<מהנא טאפש: לא, אלה אנשים פשוטים כמונו, שבאו אלינו, ישבנו, התווכחנו, עשינו התאמות, כבר המאטצ'ינג הוא לא רק מאטצ'ינג תקציבי, הוא מאטצ'ינג תקציבי ומאטצ'ינג פדגוגי, שני הדברים ביחד הובילו להצלחה.

<מהנא טאפש: אבל נקודה אחרונה, חבריה, וזה יכול להשליך על כל המדינה, אם החברה הדרוזית ואם בית ג'אן לא היו מחליטים שהשכלה היא חשובה, זה לא היה קורה.

<מהנא טאפש: זה הסיפור.

<מהנא טאפש: אם כל מקום בעולם, גם קרית מלאכי, רוצים להשתנות, הקהילה צריכה להשתנות בקודים ובסדרי העדיפויות שלה, ופה אנשים החליטו בבגרות חברתית, אולי גם מתסכול של חוסר שוויון, להגיד אוקיי, חבריה, השכלה זה הדרך.

עמרם מצנע: זה אתה רואה בכל הארץ.

עמרם מצנע: עיר שראש העיר הבין שכיכרות זה פחות חשוב ואבנים משולבות פחות חשוב ויותר חשוב החינוך, היא עיר מצליחה.

<מהנא טאפש: משפט אחרון.

<מהנא טאפש: מהניסיון, אם המדינה רוצה לעשות צמצום פערים, היא חייבת להשקיע כסף, אין מה לעשות.

עלי סלאלחה: טוב, מישהו רוצה להגיד משהו עד שעמרם יחזור?

מסעוד גנאים: יש לכם רפורמת עוז לתמורה?

עלי סלאלחה: יש לנו אישור עוז לתמורה, אבל עוד לא הצלחנו הלכה למעשה.

מסעוד גנאים: רק רציתי לשאול, מאחר שאנחנו מסתובבים בבתי ספר ויש חילוקי דעות בקשר לאפקט לה או לתועלת שלה לחינוך, במיוחד למורים.

<קריאה: לא, אם יש לך ניצול נכון של משאבים זה מקדם.

<קריאה: כמה אנחנו נותנים, 1,000 שעות, 2,000 שעות עוז לתמורה?

<קריאה: כל מורה 10 שעות, גם זה תקציב לא קטן.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו עובדים בעוז לתמורה בלי עוז לתמורה.

עלי סלאלחה: הרי השעות שכל מורה מקבל בשעות הקש שהם נמצאים בתוך התכנית של כל מורה, הביאו אותם או קבעו שיעשו בזה משהו, אז אנחנו עבדנו בשעות האלה כפי שעוז לתמורה רצה.

עלי סלאלחה: חברים, אנחנו נעשה היכרות.

עלי סלאלחה: סאמי שרים הוא הורה שייצג את ההורים, יחד עם גב' סמאח גאנם, שהיא ועד ההורים.

עלי סלאלחה: אנחנו גם נותנים לנשים פה.

עלי סלאלחה: סלביה, שהיא יועצת בית הספר, מיאדה היא מורה, נציגת המורים.

עלי סלאלחה: יש לנו שלוחת שוחרים, חיל אוויר.

עלי סלאלחה: עמוד, איזה פרס קיבלת השנה?

<תלמיד-שוחר: לפני חודשיים קיבלתי פרס לעלות למטוס עם טייס, מטוס של ספורט, ושם עשינו דאייה של חצי שעה.

עלי סלאלחה: באיזה כיתה אתה לומד?

<תלמיד-שוחר: אני בכיתה של פיזיקה 5 יחידות, 15 יחידות אלקטרוניקה ומחשבים ו-5 יחידות מתמטיקה.

עלי סלאלחה: מה אתה רוצה לעשות אחר כך?

<תלמיד-שוחר: השאיפות שלי בעצם מאז ומתמיד היו לטיס, לכן מצאתי בחיל האוויר מסגרת אידיאלית, לקרב אותי לחלום שלי.

<תלמיד-שוחר: יש את הידידים שלי, שהם בכיתה אחרת, שהם יותר אלקטרוניקה וטכנולוגיה, שבכיתה י"ב הם מסיימים עם תעודה של טכנאים ואחר כך הם עוברים לאורט בראודה, לומדים שנתיים שם הנדסאים ומשם הם עולים לחיל האוויר, למערך הטכני, ואני חושב שלשלוחת חיל האוויר תהיה משמעות גדולה מאוד על הפרנסה והעתיד של התלמידים האלה.

<קריאה: הוא בניצני טכניון.

עלי סלאלחה: בבקשה, תציג את עצמך.

<בוגר-סלאח חמוד: אני סלאח חמוד, אני בן של הכפר הזה, האהוב הזה, שאוהב לתת.

<בוגר-סלאח חמוד: גדלתי, התחלתי והוא היה המחנך שלי, גם הוא היה המחנך שלי, הייתי גם במגמת פיזיקה, התחלתי בטכניון וקיבלתי מצטיין נשיא וגם דיקן במשך כל התואר.

<בוגר-סלאח חמוד: תואר ראשון היה במיפוי ואינפורמציה, עם עדיפות מחשבים, עכשיו התואר השני הוא בהנדסת תחבורה.

<בוגר-סלאח חמוד: השאיפות שלי הן לקדם את האוכלוסייה שלי, את הכפר שלי.

<בוגר-סלאח חמוד: תאמין לי, לא אכפת לי להיות, לא דוקטור, הייתה לי מלגה למסלול ישר לדוקטור, לא להיות פרופסור ולא כל הדברים האלה, מעניין אותי רק האוכלוסייה שלי.

<בוגר-סלאח חמוד: זה מה שמעניין אותי.

עלי סלאלחה: בתור דוקטור ופרופסור אתה יכול לתרום יותר.

<בוגר-סלאח חמוד: עכשיו בתואר שני אני מעדיף להמשיך כאן ולא שם, כי כאן אנחנו צריכים את כל התקציבים ואת כל הכסף כאן, יש ממש אנשים מאוד טובים, אבל צריך לתת, לתת כדי להניף כאילו.

עלי סלאלחה: עמרם, אנחנו התחלנו להכיר את החברים שלנו פה.

עמרם מצנע: לא דיברתם על השוחרות.

עלי סלאלחה: הוא דיבר, אתה לא היית פה.

עמרם מצנע: לא הזכרתם את זה ב - - -

עלי סלאלחה: הוא נמצא פה בשביל זה.

<בוגר-חיכמת נאזם: כשנכנסתי לבית ספר היה לי לפחות, לא זוכר, אולי 7 או 8 נכשל, היום יש לי זכאות לבגרות מלאה, 34 יחידות, עשיתי הרשמה למכללה - - -

עמרם מצנע: איך עשית את זה?

עמרם מצנע: תסביר לנו.

<בוגר-חיכמת נאזם: עשיתי את זה ברצון שלי וגם בעזרה שלהם.

עמרם מצנע: אבל רצון היה לך גם לפני זה, לא?

עלי סלאלחה: היה לך רצון לפני זה?

עלי סלאלחה: הוא שאל אותך שאלה חשובה, היה לך רצון לפני זה?

<בוגר-חיכמת נאזם: לא, לא.

<בוגר-חיכמת נאזם: לא היה לי, לא היה לי כלום.

<בוגר-חיכמת נאזם: הייתי כאילו אין לי מה לעשות בחיים וזה.

<בוגר-חיכמת נאזם: אבל היום אני מסתכל על החיים בצורה אחרת, גם עשיתי הרשמה למכללה בכנרת והתקבלתי ומתחיל בעוד שבועיים הנדסאי חשמל.

<גבי אשכנזי: חיכמת, בן כמה אתה?

<בוגר-חיכמת נאזם: 18.5.

<גבי אשכנזי: עכשיו תסביר לי רגע, כולנו למדנו מתמטיקה ולכולנו יש קשיים, נניח מתמטיקה, היה לך קושי?

<בוגר-חיכמת נאזם: כן, היה לי קשה.

<גבי אשכנזי: אז מה עשית?

<גבי אשכנזי: אחרי בית הספר היית יושב כל יום עוד כמה שעות?

<גבי אשכנזי: תאר מה היה.

<בוגר-חיכמת נאזם: היו לנו שעות, הרבה שעות.

<בוגר-חיכמת נאזם: היינו לומדים 12 שעות ברצף, גם היו לנו תגבורים אחרי בית ספר.

<בוגר-חיכמת נאזם: היו הרבה השקעות.

<גבי אשכנזי: עם המורה שלך?

<בוגר-חיכמת נאזם: כן, עם המורה ועם הכיתה, והמחנכים והכול.

עלי סלאלחה: זו תכנית סטארט.

<גבי אשכנזי: לאן אתה הולך בצבא?

<בוגר-חיכמת נאזם: בצבא?

<בוגר-חיכמת נאזם: אני לא רוצה לעשות צבא.

<בוגר-חיכמת נאזם: רוצה ללמוד קודם.

<תלמיד-פרחאן טאפש: קודם, כשהייתי בחטיבת הביניים הייתי ילד שלא אכפת לו מהעתיד שלו, לא חושב על לימודים בכלל.

<תלמיד-פרחאן טאפש: אחרי שעליתי לכיתה י' וקיבלתי דאגה מהמורים ומהמחנכת, היא באה לבית שלנו והסבירה לי על כיתת סטארט, והיא שכנעה אותי, ועכשיו יש לי כבר 28 יחידות ואני גאה בעצמי.

<תלמיד-פרחאן טאפש: אני אומר תודה להם, שהם תרמו מאוד ועבדו קשה.

<תלמיד-פרחאן טאפש: אנחנו היינו בלימודים שעות רבות, במרתונים, משעה 8 בבוקר עד שעה 12 בלילה, וזה היה קשה, אבל הכול עובר ואני עכשיו מאמין שאין תלמיד נכשל, יש תלמיד שעדיין לא הצליח.

עלי סלאלחה: מה שהוא אמר, אחד הדברים שאני אמרתי, סימני דרך של בית הספר, בונים ביטחון עצמי, מתחילים בהצלחות קטנות שמובילות להצלחות גדולות.

עלי סלאלחה: תפדאלי.

<תלמידה: - - - סיפרה לי על כיתת סטארט ונתנה לי את האמונה בעצמי.

עלי סלאלחה: מה תרצי להיות כשתהיי גדולה?

<תלמידה: אני רוצה ללמוד אחות מוסמכת, תואר ראשון, תואר שני ואחרי זה רפואה.

עמרם מצנע: להתחיל להיות אחות ואחר כך רופאה?

עלי סלאלחה: אם יישאר זמן.

<תלמידה-מוניה: אני בכיתה י"ב, כיתת סטארט.

<תלמידה-מוניה: לא הייתי רוצה ללמוד ובאה המחנכת שלנו, שכנעה אותי ואני האמנתי בעצמי ואז התחלתי לעבוד בכיתה הזו והצלחתי ויש לי עכשיו 28 יחידות ואני רוצה להמשיך ואני עושה עכשיו השלמות ליחידות שלי ו - - -

<גבי אשכנזי: איזה יחידות את עושה עכשיו בכיתה י"ב?

<תלמידה-מוניה: אני עושה עכשיו 5 יחידות עברית וערבית ופיזיקה, יחידה אחת.

<תלמידה-מוניה: רוצה ללמוד בעתיד אחות מוסמכת.

עלי סלאלחה: למה את רוצה ללמוד באוניברסיטה?

<תלמידה-מוניה: אני אוהבת את המעמד הזה.

עלי סלאלחה: רק זה?

<תלמידה-מוניה: כן.

עלי סלאלחה: מי שלומד באוניברסיטה יש לו מעמד יותר טוב?

עלי סלאלחה: יש לו כלכלה יותר טובה?

<תלמידה-מוניה: כן.

עלי סלאלחה: בהחלט.

עלי סלאלחה: מיזנה, המחנכת הראשונה של כיתת סטארט בבית הספר.

עלי סלאלחה: היא סיימה את המחזור הראשון בהצלחה של 100% ועכשיו היא רכזת סטארט בבית הספר.

עלי סלאלחה: מיזנה, קומי, דברי, מה שאת רוצה.

<מורה-מיזנה: שלום לכולם.

<מורה-מיזנה: אני מהראשונים שהלכנו להשתלמות ששלח אותנו נסים אליה.

<מורה-מיזנה: בהתחלה אני לא האמנתי בתכנית הזאת, אבל כשלקחתי את הכיתה, הכיתה שלי התחילה ב-28 בנובמבר, זה אחרי חודשיים, אז כל המשאבים שהיו היו קשים.

<מורה-מיזנה: בהתחלה היו גם שיחות שצריך לעשות עם התלמידים וזה היה קשה לי.

<מורה-מיזנה: היה לי תלמיד אחד שעשיתי איתו שלוש פעמים שיחה אישית עד ששכנעתי אותו שהוא ייכנס לכיתת סטארט.

<מורה-מיזנה: בהתחלה התלמידים שלי היו משולבים כבר בכיתות שלהם אז היה קשה להוציא אותם.

<מורה-מיזנה: התכנית שלנו היא קשה מאוד לתלמידים, הם צריכים לעבוד הרבה שעות בתוך בית הספר, חוץ כמובן מהשעות השוטפות של היום.

<מורה-מיזנה: הם לומדים במסלול לימודים כדי להשלים את החומר מ-4 עד 8, יש לנו גם מרתונים, כשהמרתון הוא חזרה על החומר לפני מבחן הבגרות, זה עשר שעות לימוד ביום, זה מחוץ לבית הספר, זה באכסניית הנוער, כדי לשנות את האווירה של התלמידים.

עמרם מצנע: כיתת סטארט זה כל יום הלימודים, או שאתה נמצא בכיתה רגילה ואתה בא רק ל - - -?

עלי סלאלחה: לא, כיתה נפרדת.

<מורה-מיזנה: לא, מהתחלה.

<מורה-מיזנה: הכיתה שלי הייתה 36 - - -

עמרם מצנע: כן, אבל היא כיתה אורגנית?

עלי סלאלחה: אורגנית, בהחלט.

<מורה-מיזנה: היו לי 36 תלמידים שהתחלקו לשתי קבוצות, כל קבוצה הייתה 16 ו-17, היה מורה לכל מקצוע, הייתה עזרה בתוך הכיתה, היו לנו מתרגלים בכיתה שעוזרים לתלמידים.

<מורה-מיזנה: העבודה של המתרגל הייתה אחרי הצהריים, למידה בפני התלמידים שהיו פחות שולטים בחומר בשיעור.

<מורה-מיזנה: מה שעזר לנו זה המיפוי תוך כדי השיעורים.

<מורה-מיזנה: כל מורה היה עושה לנו מיפוי של התלמידים, מבחן הצלחה בסוף השיעור, כדי שנדע אם הוא שולט בחומר או לא, ולפי המיפוי הזה אנחנו עוברים ללמידה דיפרנציאלית כדי להכין את התלמידים לשיעורים.

עמרם מצנע: לומדים רק את המקצועות לבגרות או שלומדים מקצועות נוספים?

<מורה-מיזנה: לא, כל החומר.

<מורה-מיזנה: הכיתה שלי התחילה מ-28 בנובמבר וב-14 ביולי הם עשו 15 יחידות לימוד, זה כלל 3 יחידות מתמטיקה, 3 יחידות אנגלית, 5 יחידות מדע וטכנולוגיה, 3 חשמל ויחידה אחת היסטוריה.

עמרם מצנע: מה דעתך על השאלה שעכשיו עוסקים בה, לגבי בחינות הבגרות?

עמרם מצנע: האם לצמצם את בחינות הבגרות?

עמרם מצנע: כי ממה שאני מבין מכם, היעד הזה של בחינות הבגרות הוא סוחף את האנשים כלפי מעלה.

עלי סלאלחה: נכון מאוד.

עלי סלאלחה: ככל שהתלמיד לומד יותר, עסוק יותר, הוא מצליח יותר.

עלי סלאלחה: ככל שיש לו פחות מקצועות, הוא מחפש - - -

עמרם מצנע: אז מה דעתכם על הרעיון לעבור לשלוש בחינות בגרות בלבד וכל היתר ללמוד בבית הספר.

עלי סלאלחה: אנחנו נגד זה.

עלי סלאלחה: כי אז לתלמידים יהיה הרבה זמן פנוי ובעידן שלנו - - -

עמרם מצנע: לא, הרעיון הוא לא שיהיה זמן פנוי, הרעיון הוא שיהיו פחות בחינות חיצוניות.

עלי סלאלחה: יעשו רק שלוש בחינות וזהו, זה מה שיעשו.

עלי סלאלחה: כל בחינה שלא מיועדת לבגרות ולא תעזור לו בקבלה לאוניברסיטה, לא מתייחסים אליה.

<קריאה: בית חרושת לציונים.

עלי סלאלחה: ככה בני אדם בנויים.

<מורה-מיזנה: יש לי עוד משהו להגיד.

<מורה-מיזנה: גם התמיכה של המנחים שהיו איתנו, למשל אני הייתי רכזת, היום אני מנחה פנימית, אבל ללא התמיכה של נסים וירדנה, יאיר וכל עמותת יכולות, לא היינו יכולים לעמוד בכל התנאים הקשים האלה.

<מורה-מיזנה: וגם התלמידים, שהם עבדו קשה, היו יום ולילה בבית הספר, עזרו - - -

עמרם מצנע: המורים פה זה עובדי מועצה?

<מורה-מיזנה: נכון.

עלי סלאלחה: בתיכון.

עלי סלאלחה: בחטיבה זה משרד החינוך.

עמרם מצנע: היה פעם שעיכבו לכם משכורות?

עלי סלאלחה: מזמן.

עלי סלאלחה: מזמנו של יוסי שריד, ידידנו וחברנו, שקבע שיש חשבון נפרד.

עלי סלאלחה: זה אנחנו גרמנו, דרך אגב.

עלי סלאלחה: ועד המורים, ארגון המורים ויצאנו לדרך.

<מורה-מיזנה: אני רוצה גם להוסיף.

<מורה-מיזנה: ייאמר לזכות המועצה, אני הייתי במרתונים, היו דופקים בדלת ופתאום אנחנו רואים את ראש המועצה נכנס, הוא ביקר את התלמידים בתוך המרתון, וזה גם נתן מוטיבציה גדולה לתלמידים, שהם רואים דמות חשובה כמו ראש המועצה שהוא בא לבקר אותם בשעות הלילה והוא תומך בהם.

עלי סלאלחה: מסכן המנהל, לא היה שם.

<מורה-מיזנה: לא, גם.

<קריאה: הבעיה שאתה שם כל הזמן.

עלי סלאלחה: לא, נסענו ביחד.

עלי סלאלחה: צלצלתי לביאן, 'ביאן, יש לנו קבוצת תלמידים בשניר', איפה זה היה?

עלי סלאלחה: בשלומי.

עלי סלאלחה: יאללה, נוסעים, לוקחים להם ממתקים והכול בסדר.

<מורה-מיזנה: העבודה הגדולה שלו שהוא נתן לנו - - -

עלי סלאלחה: אני אמרו לי, ראש מערבי, לב מזרחי, לא מעניין אותי כל הגנדור הזה.

עמרם מצנע: מיזוג גלויות.

עלי סלאלחה: בדיוק, בדיוק.

עלי סלאלחה: יאללה, סמאח.

<סמאח גאנם: צהריים טובים לכולם, ברוכים הבאים מוועדת החינוך וכל האורחים.

<סמאח גאנם: אנחנו הנציגים של ועד ההורים בבית הספר המקיף.

<סמאח גאנם: סוד ההצלחה שלנו, של התלמידים שלנו, קודם כל אנחנו מאמינים בצוות בית הספר, מאמינים ביכולת שלהם, נותנים להם את התלמידים שלנו מכל לב, הם משקיעים, נותנים כל רגע ורגע - - -

עמרם מצנע: את בוגרת בית הספר?

<סמאח גאנם: כן.

<סמאח גאנם: גם תודה רבה לכל הצוות, כל המורים, המועצה המקומית, משרד החינוך, כל המפקחים, שהם גם עזרו לנו, הצילו את הילדים שלנו.

<סמאח גאנם: היום יש לנו גאווה בילדים שלנו, יש לנו גם התקדמות באוניברסיטה, בלימודים האקדמיים, יש לנו גם הורים שהם צעירים, גם יודעים איך לכוון את הילדים שלהם, איך להשקיע.

<סמאח גאנם: כל הגורמים האלה נותנים עוד ועוד לתלמידים שלנו, וגם אנחנו מקווים ורוצים להיות תמיד בפסגה ותודה רבה לכולם והמשך יום טוב.

עלי סלאלחה: חברים, יש לי ארבע קבוצות פסיכומטרי בכל שנה שפועלות בתוך בית הספר.

עלי סלאלחה: יש לי שני מכונים של פסיכומטרי שהקימו מרכזים שלהם בבית ג'אן ויש להם תלמידים בוגרים שעושים את זה.

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: רוצים להיות אקדמאים.

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: אנחנו מכוונים כל הזמן לירח, ואם לא נפגע שם, ניפול בכוכבים.

עלי סלאלחה: ההיפך, צריך להיות, לכוון לכוכבים בשביל לרדת לירח, עם האמריקאים.

עלי סלאלחה: סאמי, בבקשה.

עלי סלאלחה: סאמי הוא הורה, הילדים שלו לומדים פה, שניים סיימו והיום בצבא, אחת בחטיבת הביניים, השנייה איפה?

עלי סלאלחה: ביסודי.

<סאמי שרים: כן.

עלי סלאלחה: לסאמי יש בית מרקחת, היחידי בכפר, והוא הראשון שסיים ויש לו תעודת רוקח.

עלי סלאלחה: בבקשה, סאמי.

<סאמי שרים: שלום.

<סאמי שרים: אני אתחיל, חבר הכנסת מצנע, ממילים שאמרת בהיותי קצין צעיר בחטיבת הבקעה, באנדרטה של הבקעה, בהיותך אלוף פיקוד המרכז.

<סאמי שרים: אתה אמרת אז, בלב המהומות עם השכנים הפלסטינאים, וזה הדהים אותי, אני חייב להגיד עד היום, אמרת, 'חבר'ה, אני בא להגיד לכם שאפשר אחרת'.

<סאמי שרים: המשפט הזה פשוט טבוע בזיכרוני.

<סאמי שרים: אפשר אחרת, אלוף פיקוד בא לדבר על מלחמה ואומר לנו שאפשר אחרת, ואני מאוד מעריך מה שעשית גם בירוחם, מתוך אותה אמונה שאפשר אחרת.

<סאמי שרים: וכן, באמת, כאן אפשר אחרת.

<סאמי שרים: אני חיכיתי שייגעו בכמה נקודות כאן אבל אף אחד לא נגע בהן, אבל ההישגים האלה הם הישגים של חברה שיש לה אפס סבילות לעבריינות.

<סאמי שרים: אפס סבילות גם לאלימות של נוער וגם לאלימות של בוגרים.

<סאמי שרים: אלה שני דברים שמביאים את החברה שלנו, גם את ההורים המשכילים, עם רמות משכל יותר גבוהות, ככל שהשנים עוברות אותם הורים הם בוגרי בתי ספר, משנת 2000 עד היום, אלה אותם הורים שמחנכים את הילדים היום.

<סאמי שרים: אלה דברים שאי אפשר לקחת אותם בצורה קלילה ולהגיד שאלה לא תורמים לחברה שלנו.

<סאמי שרים: המרקם החברתי בתוך בית ג'אן הוא מרקם, אני יכול להגיד נאיבי.

<סאמי שרים: מרקם מצוין שמאפשר להישגים כאלה ומאפשר למורים, שהם תושבים שלנו, להיות גאים בעצמם ואנחנו גאים בהם.

<סאמי שרים: רק יש לי לנצל את ההזדמנות הזו ולהעלות בפניך שתי דרישות, שתי מחשבות, שתי משאלות לב.

<סאמי שרים: האחת היא, אני בתור אבא לילדים שאוטוטו מסיימים צבא וצריכים להירשם לאוניברסיטה, מן הסתם כמו כל אבא אחר אנחנו רושמים את הילדים שלנו לקורסים של פסיכומטרי.

<סאמי שרים: הפסיכומטרי, לעניות דעתי, גם בתור אקדמאי, זה מבחן שמשקף אפס יכולות של סטודנט, גם בתור מי שעשה אותו.

<סאמי שרים: אני עובר לפני יומיים על המבחן בערבית, שפת אם שלי, זה סינית, אי אפשר להבין מה כתוב שם, והתלמידים נבחנים על זה.

<סאמי שרים: הטקסטים בערבית, שהתלמידים נבחנים עליהם, הם טקסטים שבאו מכוכב אחר וזה מכשול אמיתי בפני כל התלמידים דוברי ערבית, של כל המיעוט הערבי במדינת ישראל.

עמרם מצנע: אתה מדבר על החלק הפסיכומטרי בערבית?

<סאמי שרים: בערבית.

<סאמי שרים: אני אמשיך גם הלאה, גם באנגלית.

<סאמי שרים: האנגלית שגורה בפי ברמה של שפת אם מינוס, נשבע לך שלא הבנתי מה כתוב שם.

<סאמי שרים: והתלמיד צריך לענות על 100 שאלות תוך 100 דקות, או 50 שאלות תוך 50 דקות.

<סאמי שרים: זה פשוט דבר לא אנושי.

<סאמי שרים: ועדת החינוך של הכנסת צריכה לקחת את זה ולשים על שולחנה ולדון בזה בכובד ראש, כי זה חסם משמעותי שגורם לתלמידים שלנו לא להגיע לאקדמיה.

<סאמי שרים: השאיפה שלי, אותו אחוז של זכאי בגרות הוא אותו אחוז של אקדמאים בבית ג'אן, או בכל מדינת ישראל.

<סאמי שרים: זה החזון שלי ואפשר לעשות את זה.

<סאמי שרים: אבל תעשיית הפסיכומטרי, ואני קורא לה תעשייה, כי תלמיד במגזר הערבי בכללותו, ולאו דווקא באגף הדרוזי שלו, צריך שלושה עד ארבעה קורסים של פסיכומטרי בעלות של 10,000 שקל כפול 100,000 תלמידים, תכפיל, והמשמעות שם.

<סאמי שרים: מאות מיליוני שקלים מסתובבים שם.

<סאמי שרים: זה דבר אחד שרציתי לשים אותו בצורה ממש שקופה על השולחן.

<סאמי שרים: הדבר השני זה העניין של העדפה מתקנת.

<סאמי שרים: אני מדבר עכשיו על מוסדות אקדמאים.

<סאמי שרים: אתם ועדת חינוך שלכאורה יש לה נגיעה ללא משוא פנים שם.

<סאמי שרים: אני נתקל בתלמידים שאני עוזר להם מבית ג'אן, אם זה בכימיה ואם זה בפיזיקה, בהכנה למבחנים להתקבל לפקולטה לרפואה, למשל, בירושלים.

<סאמי שרים: ואתה רואה תלמיד שאני, לפחות, כרוקח, רוצה לעבוד איתו בעתיד כרופא, כי אני רואה את היכולות שלו, אני רואה שהתלמיד מבריק, ציוני בגרות מצוינות, ציוני פסיכומטרי מצוינים והתלמיד נופל בוועדה שאין לאף אחד שליטה עליה.

<סאמי שרים: ראיון אישי.

<סאמי שרים: זאת אומרת היא גם לא נותנת דעה לאף אחד.

<יהודית גידלי: יש חופש אקדמאי.

<סאמי שרים: אני שם את הבעיה כמו שהיא.

<יהודית גידלי: אנחנו נותנים את התשובה.

<סאמי שרים: אי אפשר להתערב?

<קריאה: לכן בורחים לחוץ לארץ, לירדן ול - - -

עלי סלאלחה: סאמי, הפתרון, שהמוסדות האקדמאיים שמלמדים רפואה במדינת ישראל צריכים לשריין 5 מקומות לרפואה לבני העדה הדרוזית, לטובים ביותר, ואני אגיד למה.

עמרם מצנע: אני אגיד לך, יש יותר.

עלי סלאלחה: חברינו וידידינו מרמת הגולן, שלמדו בסוריה, לא עשו פסיכומטרי ולא עשו כלום.

עלי סלאלחה: חזרו לכאן, עשו בחינות והם רופאים ויש מנהלי מחלקות.

עמרם מצנע: גם אלה שהלכו לרומניה.

עלי סלאלחה: אז הפסיכומטרי הוא לא המדד, ולכן העדפה מתקנת.

עלי סלאלחה: עושים את זה למגזרים רבים ואני חושב שזה המקום שבאמת המועצה להשכלה גבוהה יחד עם משרד החינוך יקצו לנו בשביל לסגור פערים עם האחרים.

עלי סלאלחה: זו הדרישה שבאמת אנחנו צריכים לעבוד עליה, יחד עם כוחות ההנהגה הדתית, ההנהגה הפוליטית וכולם.

עלי סלאלחה: מי נשאר לנו?

עלי סלאלחה: פואד סלאלחה, נציג המורים.

<פואד סלאלחה: שלום.

<פואד סלאלחה: רציתי לברך את כולכם.

<פואד סלאלחה: תודה על הכול.

<פואד סלאלחה: ואני אומר שכדאי לנו להשקיע יותר בשביל לשמור על מה שהגענו אליו.

<פואד סלאלחה: וכמובן אני חוזר באמת, זו הייתה תודה חזקה למורים, לצוות המורים שלנו, ליושב ראש ועד המורים, באמת אני מודה על ההישג הנאה הזה.

עלי סלאלחה: גבי, בבקשה.

<גבי אשכנזי: אני חושב שההישג שלכם הוא מרשים בכל קנה מידה.

<גבי אשכנזי: כקרן רש"י אנחנו עוסקים בבתי ספר, במערכת החינוך, בכל הארץ, ואני רוצה לומר לכם שזה ממש פשוט מדהים לראות מה שקרה כאן.

<גבי אשכנזי: אני חושב שאתם יכולים להיות קודם כל גאים בעצמכם, התלמידים, כל מערכת החינוך וכולם.

<גבי אשכנזי: אני רוצה לברך את כל מי ששותף להישג הזה ואני חושב שההישג הזה הוא חשוב לא רק לכל תלמיד ותלמידה, אני חושב שהוא מוכיח עוד דבר, ברמה הארצית, לפי דעתי מנהלי בתי ספר, מורים, אחרים, לא יכולים להתעלם מההישג לעצמם ש'גם אצלנו כל תלמיד יכול'.

<גבי אשכנזי: אני חושב שאפילו הייתה הנחה מוסווית במערכת החינוך שלא כל אחד יכול.

<גבי אשכנזי: אני חושב שזה קרא על זה תיגר, אי אפשר להגיד שפה זה סביון, ואם במקום הזה זה קרה, בלי לגרוע מההישג שלכם, זה יכול להיות בכל הארץ.

<גבי אשכנזי: אני חושב שזה מתחיל מזה שאנשים מאמינים בעצמם.

<גבי אשכנזי: אני לא רוצה להגיד שבגרות זה חזות הכול, אני חושב שהאישיות, הביטחון העצמי, הדימוי העצמי, האמונה של כל אחד ואחד מכם בעצמו, שהוא יכול להגיע רחוק, אני חושב שזה הבסיס להצלחה בחיים, אבל אם הבגרות הייתה המנוף בשביל להגיע לשם, אז זה מצוין.

<גבי אשכנזי: אני חושב שבלי מנהיגות מחויבת למערכת ההשכלה אי אפשר לעשות את זה, וכקרן רש"י, כתפיסה מקצועית, אנחנו חושבים וממליצים שבשביל להגיע להישג הזה צריך להסתכל על רציפות בחינוך.

<גבי אשכנזי: אנחנו ממליצים, וכך אנחנו עושים איפה שאנחנו יכולים, מהגיל הרך עד להשכלה הגבוהה, כי הדברים מחוברים.

<גבי אשכנזי: יש דברים שפותרים היום בגיל הרך ולכיתה א'-ב' כבר לא מביאים את החבר'ה עם בעיות של חינוך מיוחד, נניח, וכל מיני זה.

<גבי אשכנזי: אז הרציפות בחינוך, ההסתכלות השלמה, כל המערכת ביחד עם שיתוף פעולה, לפי דעתי זה המפתח להישג.

<גבי אשכנזי: אני חושב שאת התכנית הזאת ספציפית, סטארט ותפנית, אין שום סיבה שזה לא יהיה בכל בתי הספר בארץ.

<גבי אשכנזי: בזמן שאנחנו מדברים פה עכשיו יש עוד מקומות יישוב בארץ שמשוועים לתכנית הזו.

<גבי אשכנזי: נסים, שמגיעה לו ברכה על כל זה שהוא הוציא את זה, הוא עשה את זה, הוא עובד בכמה בתי ספר היום?

<נסים כהן: מעל מאה בתי ספר.

<גבי אשכנזי: שזה מייצג, כמה?

<גבי אשכנזי: 20%?

<גבי אשכנזי: פחות?

<נסים כהן: מתוך 1,100 בתי ספר.

<גבי אשכנזי: זה רק בפריפריה.

<גבי אשכנזי: היא כבר הוכיחה את עצמה, אין סיבה לא לעשות את זה.

<גבי אשכנזי: המדינה משקיעה לשנה 450 מיליון שקל וארוחה חמה, 400 מיליון שקל קרן רש"י מבצעת את יום הלימודים הארוך הזה.

<גבי אשכנזי: זה לא הרבה כסף, אפשר לטפל ולהביא את זה ברמה ארצית.

<גבי אשכנזי: אני אומר לכם, ברמה ארצית.

<גבי אשכנזי: ג'לאל, מסכים?

<גבי אשכנזי: אם נעשה את זה ככה בכל מקום?

<ג'לאל אסעד: אהה, בוודאי.

<גבי אשכנזי: אני חושב שהתרומה לחברה ולמדינה, אם לוקחים בחשבון מה קורה לבחור שנשר ממערכת החינוך, לא הולך אחרי זה בגלל זה לצבא והוא נהיה נטל על החברה, לעומת ההיפך.

<גבי אשכנזי: לפי דעתי התכנית מממנת את עצמה, יש פה גם תועלת כלכלית, אם כבר מחשבים את המחירים.

<גבי אשכנזי: אבל זה בעיקר הישג שלכם, יישר כוח, ובאמת הכי חשוב לשמור על זה, כמו שאמרו כאן.

<גבי אשכנזי: להישאר בפסגה זה לפעמים יותר קשה מאשר להגיע אליה.

עלי סלאלחה: עד תשע"ה.

מסעוד גנאים: אני רוצה להצטרף לברכות.

מסעוד גנאים: באמת כל הכבוד לבית הספר בבית ג'אן.

מסעוד גנאים: אני חושב שההצלחה הזו היא פרי של שיתוף הפעולה של כל הכוחות ביחד, אם זה הנהלה, אם זה מועצה, אם זה הפיקוח וגם המורים והמורות וגם התלמידים.

מסעוד גנאים: על החינוך יש הרבה אמרות או פרשנויות, אבל יש אמרה שאני תמיד מצטט ותמיד אומר אותה.

מסעוד גנאים: אחד אומר ככה, מהו חינוך?

מסעוד גנאים: החינוך הוא כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.

מסעוד גנאים: העניין של האינפורמציה, של הציון, לפי דעתי הוא אמצעי, הוא כלי, המטרה בסוף זה מה הטמענו, מה הערכים, המידות, משום שבסוף התלמידים האלה, אנחנו לא רק מכינים אותם לשוק העבודה.

מסעוד גנאים: בתי הספר אינם בתי חרושת כדי לתת לו רק איפה ללכת לעבוד, זה חשוב, אבל אנחנו מכינים אותו לחיים, אנחנו בונים את האדם וזה הדבר העיקרי ואני חושב, וכפי שקראתי ומה שאמרת, דווקא מחזק את הגישה ואת הדוקטרינה שבסוף צריך לאמץ ולהדגיש את הערכים, את האמונה, שכל אחד באמת יכול והציונים וההצלחה יבואו אחר כך.

עלי סלאלחה: דר' איוב, שמעת את כולנו, הקשבת בקשב רב.

עלי סלאלחה: מפקח בית הספר.

<נביל איוב: אני רוצה לברך על המפגש הזה וההתייחסות ברמת על של הכנסת למה שקורה בשטח.

<נביל איוב: יש לי כמה דברים להדגיש אותם כמפקח, אמנם חדש ביישוב, אבל חשובים לי התהליכים שמתרחשים כאן.

<נביל איוב: חשוב לי באמת לשים דגש על השיח ביישוב.

<נביל איוב: כאן מתפתחת גישה מערכתית, ואם ראיתם את כל הפרויקטים, עומד מאחורי הפרויקטים רציונל שאומר שמה שקורה בכיתה ב' אכן נפגשים איתו בכיתה י"ב ועוד שני צעדים אחורה בחטיבה לגיל הרך.

<נביל איוב: כאן יש שיח פדגוגי והוא עמוק מאוד, שיש לו תהליכים שבתחום של פעולות ממוקדות ושל תהליכי הערכה מתמשכים.

<נביל איוב: כאן יש ביישוב הזה מגמה של 'אני כן מאמין ביכולת', לכן נושא המוטיבציה העסיק את היישוב, העסיק את צוות ההוראה במערכת שאולי יכולה להיראות טוב יותר מכוח האדם שמפעיל אותה.

<נביל איוב: אני חושב שתהליך ההערכה שעבר צוות המורים בבית ג'אן, יש לו משמעות מאוד רצינית על סוד ההצלחה.

<נביל איוב: המערכת השקיעה משאבים וכאן ניצלו את המשאבים באופן הכי מושכל שיכול להיות, הם אימצו דרך שהייתה בה הכללה של השיטה.

<נביל איוב: סטארט נשאר סטארט אם הוא נשאר באותה כיתה או גן, אבל כאן שמרו על עקרון ההכללה ותפנית וסטארט זה שיטה, זה לא כיתה.

<נביל איוב: לכן ההכללה על מכלול הדברים, שהלכו לאסטרטגיה של עבודה ביישוב, ובמיוחד בבית הספר, אני חושב שהם הביאו את התוצאות.

<נביל איוב: אני רוצה באמת, לא בשם המנהל את המערכת, יש שני קודקודים של המערכת, מהנא וג'לאל, אבל אני כנציג המחוז רוצה לומר לצוות, באמת תלינו בכם תקוות ולא אכזבתם.

<נביל איוב: בהצלחה.

עלי סלאלחה: תודה.

עלי סלאלחה: יש לנו פה הורה שיש לו ילד עם מוגבלויות והצטרכנו לקחת את כל הכיתה החוצה, בשביל לאפשר לו להגיע, למה?

עלי סלאלחה: אין לנו הנגשה בתוך בית הספר.

עלי סלאלחה: אנחנו סובלים מזה ואנחנו צריכים באמת לשמוע את ההורה.

עלי סלאלחה: אני כואב את כאבו ואת הכאב של הבן שלו שהוא לא יכול להגיע לכל מקום בתוך בית הספר, וראיתם כמה בית הספר שלנו הוא בעייתי, גם לאנשים בריאים קשה.

עלי סלאלחה: ג'מאל.

<הורה-ג'מאל: צהריים טובים לכולם.

<הורה-ג'מאל: פשוט מאוד אני גאה מאוד בהישגים של בית הספר שהצליחו להגיע אליהם ואני כרגע כאילו יושב מצדו השני של המתרס, אני לא רוצה לקלקל את השמחה של בית הספר, אבל - - -

עלי סלאלחה: משאלת לב.

<הורה-ג'מאל: הילד שלי לומד בכיתה שהיא בכלל הוקמה כזמנית, בתוך אולם הספורט, כי זה המקום היחידי שהוא נגיש נכון לרגע זה עבורו.

<הורה-ג'מאל: יש עוד שני ילדים בדרך, אני מקווה מאוד שהשנים שבני סבל, לפחות לחסוך אותן משני הילדים שכבר עוברים ל - - -

עלי סלאלחה: לא, הוא עובר לתיכון עוד מעט.

<הורה-ג'מאל: ועוד מעט הוא גם עובר לתיכון ואני לא יודע, כל הזמן אנחנו בהבטחות, הבטחות, הבטחות.

<הורה-ג'מאל: אני לא יודע מתי יהיה ביצוע.

<הורה-ג'מאל: תקוותי שבאמת מישהו יקל על הבן שלי ועל האחרים, שיפסיק הסבל הזה.

עמרם מצנע: מה הבעיה, כסף?

עמרם מצנע: או שהבעיה היא הנדסית?

<ביאן קבלאן: הבעיה היא הנדסית.

<ביאן קבלאן: הבעיה קיימת כי כשבית הספר נבנה לא לקחו בחשבון כנראה הנגשה.

<ביאן קבלאן: אנחנו בקשר עם משרד החינוך, כבר קיבלנו תקציב לתכנון, יש לנו אישור, יש מתכנן, ברגע שהוא יסיים את התכנית לכל בית הספר אנחנו נעביר את החומר לקבלת הרשאה תקציבית ממשרד החינוך.

<ביאן קבלאן: העניין בטיפול, בשנה הקרובה יהיה פתרון.

עלי סלאלחה: שמעת, ג'מאל?

עלי סלאלחה: בסדר.

עלי סלאלחה: ג'לאל, בבקשה.

עלי סלאלחה: ג'לאל אסעד, מפקח מרכז.

<גילאל אסעד: הקשבתי.

<גילאל אסעד: אל"ף, אני רוצה להתנצל בשם מנהלת המחוז שנבצר ממנה להגיע לכאן, דר' אורנה שמחון, מאחר שזה יום שני, יום ישיבות של פיקוח והנהלה ועוד הרבה עיסוקים אחרים, אבל אני יכול לייצג אותה.

<גילאל אסעד: אני גם תושב בית ג'אן וגם הייתי מנהל בחטיבת הביניים והילדים שלי לומדים כאן ויש לי בת שסיימה גם את בית הספר.

<גילאל אסעד: אני לא רוצה להוסיף הרבה דברים על הדברים שאמרו כאן, כי היו לי הרבה ויכוחים עם נסים בתחילת הדרך, על כל נושא סטארט, אבל העובדות מדברות בעד עצמן.

<גילאל אסעד: ראינו כאן שיתוף פעולה של כל הגורמים, אם זה רשות, אם זה הורים, אם זה מורים, אם זה משרד החינוך, אם קרן רש"י, אתה לא יכול להפריד ולהבדיל אחד מהשני, כי כולם עובדים ביחד וזה בעיניי זה סוד ההצלחה העיקרי, שותפות בין כל הגורמים, שקבעו לעצמם מטרה אחת, יעד אחד וביחד הובילו את זה, נוסף לכל מה שנאמר כאן, אמונה, מוטיבציה, של התלמידים, של ההורים והמורים וכל זה.

<גילאל אסעד: אני גם רוצה לברך אתכם ולהודות לכם שהגעתם.

<גילאל אסעד: למרות שרק שני אנשים הגיעו, אבל האיכות היא לא בכמות, תודה לכם שבאמת טרחתם והגעתם לכאן.

<גילאל אסעד: אני בטוח שתעבירו את זה הלאה.

<גילאל אסעד: אני בטוח שבמפגש הזה היו הרבה למידות, שיעתיקו למקומות אחרים.

<גילאל אסעד: תודה רבה לכם, בהצלחה.

עלי סלאלחה: טוב, חברים, ניתן משפט אחד לכל מי שרוצה להגיב.

עמרם מצנע: לא, מוכרחים לסיים.

עלי סלאלחה: ולעמרם, את הזכות לסיים.

<ג'מיל חטיב: אנחנו, מנהלי היסודי, הזורעים בדמעה וברינה יקצרו.

<ג'מיל חטיב: אם אני רואה את הבוגרים שלי מהיסודי עכשיו מגיעים לסוף התיכון ומגיעים לבגרות שלהם, אני שמח מאוד.

עמרם מצנע: אני רוצה קודם כל באמת להודות לכולם, החל מראש המועצה, מנהל בית הספר, הסגנים, המנהל הפדגוגי, למורים, לתלמידים, להודות לגבי, שאני פוגש אותו בירוחם או פה.

עמרם מצנע: בחרת כל כך נכון, גבי, לעסוק בנושאי חינוך, שקשה לי בכלל להתבטא בעניין.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם שאני הייתי מאוד סקפטי לפני שבאתי לפה.

עמרם מצנע: יש לי ניסיון מחיפה, הייתי שם עשר שנים, יש לי ניסיון מירוחם חמש שנים והייתי מאוד סקפטי לתוצאה.

עמרם מצנע: איך יכול להיות, שמלפני 10, 13 שנים, 12%, והיום מגרדים את ה-100% ובטח יש 100%, רק שהוא עוד לא רשמי.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שהייתי מאוד סקפטי וחשוב לי היה לבוא לפה כדי באמת לראות בעיניים.

עמרם מצנע: ואני יוצא מכאן בתחושה מצוינת.

עמרם מצנע: אני גם מרגיש שזה אמיתי, זה לא מלאכותי, זה לא כתוצאה מאיזה שהיא הנעה להגיע לתוצאה, למספר, לציון, ואני מסכים איתכם שבסופו של דבר הכול זה מנהיגות.

עמרם מצנע: מי מבינינו שבא מבית ספר למנהיגות, שזה צה"ל, יודע שהכול זה מנהיגות, זה מתחיל ונגמר.

עמרם מצנע: מנהיגות זה הנכונות לקחת אחריות, מנהיגות זה היכולת להציב יעדים ומנהיגות זה היכולת לקחת את האנשים ולהוביל אותם להשגת היעדים.

עמרם מצנע: בנוסף לכך שרציתי באמת להבין בצורה יותר אמיתית מה קורה פה, מה זה הדבר הזה, חשוב לי גם, במקום שבו אני נמצא, ללמוד מה הם הדברים שניתן לקחת מכאן למקומות אחרים.

עמרם מצנע: אני גם מאוד מתחבר למה שכנראה הסבירה לך פעם, אמרת, המדריכה - - -

עלי סלאלחה: יהודית.

עמרם מצנע: יהודית, שאמרה לך, 'תפסיק לקטר'.

עמרם מצנע: אתם יודעים, הספורט הלאומי במדינת ישראל, מי שחשב שזה כדורגל, לא נכון.

עמרם מצנע: הספורט הלאומי הוא לקטר, אכלו לי, שתו לי, דפקו אותי, סידרו אותי, הפלו אותי, הזניחו אותי, כל המילים האלה ויש עוד הרבה מילים נוספות, כי בסוף אחרי שמקטרים, על המדינה ועל הממשלה ועל הפוליטיקאים, וכולם שווים את מה שהם שווים, בסוף זה מה אנחנו עושים.

עמרם מצנע: ואתם עשיתם את זה.

עמרם מצנע: ראש הממשלה מדבר בזמן האחרון הרבה על אם אין אני לי מי לא, הוא לא ממשיך כמובן את המשפט, אבל אם אין אני לי מי לי.

עמרם מצנע: זה נכון, חברים, בסוף עם מה שיש עושים את הכי טוב שאפשר ואתם ההוכחה לזה, וגם ההוכחה שלא הכול זה כסף.

עמרם מצנע: נדמה לי שאתה אמרת את זה, נסים, או מישהו אחר.

עמרם מצנע: לא הכול זה כסף - - -

<נסים כהן: כסף לא מספיק, צריך גם - - -

עמרם מצנע: צריך כסף, זה תנאי בסיסי, אבל הוא לא מספיק, כי בסוף באמת צריך לדעת לאהוב את המקצוע, לאהוב את הילדים ולהוביל אותם ולשכנע אותם.

עמרם מצנע: אני מבטיח לכם, בכלל הוועדה שמה לעצמה כנושא מרכזי סגירת פערים בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: גם מהניסיון שלי בחיפה ובירוחם וגם בכלל הניסיון שלי בחברה הישראלית, סגירת פערים, מתן הזדמנות שווה.

עמרם מצנע: מתן הזדמנות שווה, המשמעות זה העדפה, העדפה לפריפריה, החברתית, הגיאוגרפית, ואנחנו נעשה את כל שביכולתנו בעניין הזה ואנחנו נהיה שגרירים של רצון טוב של בית ג'אן, של בית הספר, של הצוות ושלכם, התלמידים ואני יוצא מפה בהרגשה באמת טובה.

עמרם מצנע: זה לא מרפה את ידינו לעשות יותר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עלי סלאלחה: טוב, חברים, אני מודה לכולם.

עלי סלאלחה: תודה רבה.