ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 75, 2013-09-08 15:15

חיים כץ: היום יום ראשון, באמצע הפגרה, מן ישיבת חירום כזאת, ד' בתשרי, 8 לספטמבר 2013.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והנושא הוא ההשכלה הטכנולוגית ומעמד ההנדסאי בישראל.

חיים כץ: דעי לך – מתי התחילה הכנסת, המושב הקודם?

חיים כץ: באיזה חודש?

מיקי רוזנטל: פברואר.

יצחק הרצוג: פברואר.

חיים כץ: פברואר.

חיים כץ: הגיעו לפה האחים שלנו מיש עתיד, ובאו בסנקציות להטיל קנסות על אלה שלא עמדו בהסכמים ובהתקנת תקנות על סימון קופסאות של תרופות.

חיים כץ: אנחנו חוקקנו פה את חוק ההנדסאי, ואתם התחייבתם, במשרד שלכם, התחייבתם להקים מועצת הנדסאים.

חיים כץ: ואני, בחודש יוני, מאחר והכול תקוע אצלכם במשרד – הכול תקוע אצלכם במשרד.

חיים כץ: אנחנו לא רואים שנעשית עבודה.

חיים כץ: אנחנו שומעים שיוצאות משם הצהרות, אבל אנחנו לא רואים שם יותר מדי עבודה – הוצאנו לכם מכתב, אבל הייתם עסוקים וגם לא עניתם.

חיים כץ: ועכשיו מתקדמת שנת הלימודים, ואנחנו מדברים על הכשרה טכנולוגית להכשרת מבוגרים.

חיים כץ: אתם רוצים לסגור?

חיים כץ: תגידו.

חיים כץ: תגידו: אנחנו רוצים לסגור את הכשרת המבוגרים; יש לנו מטרה: ויסקונסין; מאחורי ויסקונסין יש חברות כוח אדם שיקבלו כסף; אנחנו רוצים לדאוג לחברות קבלניות; אנחנו רוצים להעשיר את החברים שלנו; תגידו.

חיים כץ: בשביל מה אתם מביאים אותנו בפגרה?

חיים כץ: למה אתם לא מעבירים תקציבים למכללות הטכנולוגיות להכשרת מבוגרים?

חיים כץ: למה אתם לא קובעים את מועצת ההנדסאי?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: למה אתם לא עובדים במשרד שלכם?

חיים כץ: או למה לא רואים תוצאות מהמשרד שלכם?

חיים כץ: כל מה שנוגע לוועדה הזאת, לא ראיתי ולו פסיק אחד, פסיק אחד שקידמתם: לא באכיפת דיני עבודה, שזה היה גולת הכותרת של המשרד.

חיים כץ: כלום.

חיים כץ: כאילו המשרד משותק, כאילו תפס אתכם שיתוק כללי.

חיים כץ: אין עבודה במשרד.

חיים כץ: אז אני מבין שהשר מתעסק בדברים אחרים, ואתם, הפקידים, צריכים לעשות את העבודה.

חיים כץ: אז אם אתם צריכים תגבורת של פקידים, מפטרים ב-HOT הרבה אנשים עכשיו, תיקחו אותם, יעזרו לכם.

חיים כץ: תשמעי, אני מאוד מאוכזב מההתנהלות של המשרד.

חיים כץ: מאוד מאוכזב.

חיים כץ: למה אי אפשר לחיות מהצהרות.

חיים כץ: הצהרות זה בסדר, תקשורת, טלוויזיה, פוליטיקה, בחירות – הכול מצוין.

חיים כץ: אבל כשאתם מביאים לפה את מה שעשיתם עד עכשיו, אתם לא יכולים להביא דבר אחד.

חיים כץ: אפס.

חיים כץ: אפס.

חיים כץ: זאת התוצרת שלכם, של, אני לא יודע, ארבעה חודשי עבודה?

חיים כץ: כלום?

חיים כץ: לא דרישה, לא כלום.

חיים כץ: אין לי מושג.

חיים כץ: בכל אופן, אם אתם רוצים לסגור את המכללות הטכנולוגיות, תגידי.

חיים כץ: אנחנו נעזור לכם.

חיים כץ: למה שתתאמצו לבד?

חיים כץ: אם אתם רוצים לסגור את ההכשרה למבוגרים, תגידו.

חיים כץ: נעזור לכם.

חיים כץ: תבואו, תגידו: אנחנו לא מעוניינים בהנדסאים, אנחנו לא רוצים אנשים מבוגרים עובדים, אנחנו רוצים: אחת, שתיים, שלוש.

חיים כץ: תגידו.

חיים כץ: לא שומע, לא רואה.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים הנדסאים במדינת ישראל.

חיים כץ: תגידו.

חיים כץ: גם אתם לא אומרים, וגם לא עושים שום דבר.

חיים כץ: אז אנשים, אנחנו מקבלים מכתבים, משלים אותנו.

חיים כץ: למה לא הוקמה מועצת המנהלים?

חיים כץ: למה?

חיים כץ: למה זה מתעכב?

חיים כץ: תמנו את האנשים שלכם, תמנו את מי, תזיזו את הדברים.

חיים כץ: אנחנו רוצים פוליטיקה אחרת, אנחנו רוצים תנועה, אנחנו רוצים יישום.

חיים כץ: אתם יודעים לעבוד?

חיים כץ: אז תגידו.

חיים כץ: עכשיו, הישיבה הזאת, היו הרבה פונים.

חיים כץ: אבל אחד מאלה שפנו, והיא לא חברת כנסת; היא חברת כנסת, אבל היא יותר מחברת כנסת, - -

יצחק הרצוג: היא סגנית שר.

חיים כץ: - - סגנית שר אפילו.

חיים כץ: היא, גם כן, באה, הזדעקה.

חיים כץ: אז אם יש לך מה לזעוק, יאללה, נשמע אותך.

פניה קירשנבאום: קודם כל, כבוד יושב ראש הוועדה , חבריי חברי הכנסת, וכמובן כל האורחים.

פניה קירשנבאום: האמת היא שאני מודאגת באופן כללי מהנעשה בארץ בהרבה תחומים.

פניה קירשנבאום: אני דואגת לתחום הסיעוד, אני דואגת לתחום הטכנולוגי, מכיוון שאנחנו, במו ידינו, הורגים את שכבת הביניים של העובדים.

פניה קירשנבאום: אחיות מעשיות, אחיות מוסמכות – יש לנו או כוח עזר, למשל, בסיעוד או כבר אחיות שהן אקדמאיות.

פניה קירשנבאום: למה אנחנו לא מדרגים אותן?

פניה קירשנבאום: יש לנו או עובדים פשוטים, שאנחנו, בדרך כלל, מייבאים אותם.

פניה קירשנבאום: כן, אתם יודעים, עובדים פשוטים אנחנו מייבאים.

פניה קירשנבאום: או שיש לנו מהנדסים.

פניה קירשנבאום: מה שקורה היום, אני רואה איך אנחנו, אחד-אחד, פשוט הורגים את ההשכלה הטכנולוגית - - -.

פניה קירשנבאום: אני לא יכולה להרשות, שכמו שאני אומרת, במשמרת שלנו, כשאנחנו נמצאים פה, שניתן יד לזה.

פניה קירשנבאום: יש כ-60 מכללות טכנולוגיות, יש כל כך הרבה בעיות.

פניה קירשנבאום: לפני שפניתי ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ, ואמרתי לו: תכנס ועדה, ובוא נראה מה אנחנו יכולים לעשות, אני פניתי גם למשרד הכלכלה ואמרתי: אני בטוחה שסיעות הקואליציה מוכנות להתאחד ומוכנות למצוא, כל אחת תתרום את מה שהיא יכולה, ולפתור את הבעיה האקוטית של השנה הזאת, אבל חייבים להתוות מדיניות.

פניה קירשנבאום: אני לא מבינה עדיין מה המדיניות, באמת, שלנו, בתחום המכללות הטכנולוגיות.

פניה קירשנבאום: מה אנחנו אומרים לעם?

פניה קירשנבאום: מי שלא יכול להיות מהנדס, אין לו מה לעשות?

פניה קירשנבאום: הוא לא יכול לקבל איזו השכלה?

פניה קירשנבאום: היו פעם טכנאים, היו הנדסאים, יש עוד כמה דרגים, לא כולם צריכים להיות מהנדסים.

פניה קירשנבאום: למה אנחנו לא נותנים את האפשרות הזו, למי שלא יכול להיות מהנדס, לקבל השכלה מקצועית אחרת?

פניה קירשנבאום: הרי מה שיקרה, שבעוד שלוש, ארבע, חמש, עשר שנים גג אנחנו נייבא גם טכנאים וגם הנדסאים.

פניה קירשנבאום: אנחנו נהפוך למדינה מייבאת כוח אדם מספר אחת, בכל התחומים.

פניה קירשנבאום: אנחנו פשוט נייבא לפה עובדים, ואנחנו נהיה אנשי שירות.

פניה קירשנבאום: אנחנו יכולים להיות מורים - - -

חיים כץ: כמו בסינגפור.

פניה קירשנבאום: כן, אנחנו ניתן שירות.

פניה קירשנבאום: אנחנו נספק שירות מסביב.

פניה קירשנבאום: יהיו לשכות, אנחנו נעבוד בלשכות; אנחנו בהשכלה קצת נעבוד; ניתן שירותים תומכים לכוח האדם שאנחנו נייבא אותו מחוץ לארץ.

פניה קירשנבאום: אני דואגת.

פניה קירשנבאום: ואני פה כי אני באמת רוצה לשמוע מה אנחנו עושים.

פניה קירשנבאום: אני אשמח לשמוע.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שכשהשר מגיע למשרד, התפקיד שלו, דבר ראשון, זה להתוות מדיניות.

פניה קירשנבאום: ככה אני חושבת.

פניה קירשנבאום: ככה, לפחות, אני רואה מהעבודה של השרים האחרים.

פניה קירשנבאום: עם השר שאני עובדת אני רואה, אנחנו מנסים להתוות מדיניות בהרבה תחומים.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לשמוע מה המדיניות של אותו משרד כלכלה; איך הוא רואה את המכללות הטכנולוגיות; איפה הוא רואה אותן בשנה הזאת, בשנה הבאה, בעוד חמש שנים.

פניה קירשנבאום: תודה.

חיים כץ: חבר הכנסת שהוא יושב ראש השדולה - - -

יצחק הרצוג: השדולה, כן, למען החינוך הטכנולוגי.

יצחק הרצוג: הרבה מאוד מהשחקנים שנמצאים כאן, הנציגים, הם כולם אנשים שמלווים את הפעילות של השדולה.

יצחק הרצוג: יש פה נציגים שמנהלים את המכללות הטכנולוגיות בכל רחבי הארץ, גם יושב ראש אגודת הסטודנטים, ועוד גורמים משמעותיים.

יצחק הרצוג: תראו, אנחנו ברגע של אמת, אנחנו לפני פתיחת שנת הלימודים.

יצחק הרצוג: וכמו שאמרה סגנית השר, אני, מהרגע הראשון, יושב על שר הכלכלה חזק וצפוף, ואומר לו: אוקיי, אתה כל הזמן מדבר בעד – הוא גם בא לישיבת השדולה – תגיד מה, איך אתה פורט את זה לפרוטות?

יצחק הרצוג: התשובה היא, כל הזמן: אין כסף.

יצחק הרצוג: אבל בפועל יש פתיחת שנת לימודים.

יצחק הרצוג: עכשיו נמצאת פה הסמנכ"לית, הגברת מיכל צוק, שהיא גורם מאוד-מאוד משמעותי, מכיוון שהיא גם אחראית על כל נושא התעסוקה.

יצחק הרצוג: ואני מצפה לשמוע משהו הרבה מעבר למילים יפות, והרבה מעבר לדיונים שיימשכו עד אין קץ.

יצחק הרצוג: כלומר, תכנית ארוכת טווח לגבי המכללות היא דבר מבורך.

יצחק הרצוג: אני הייתי בכמה מכללות, אני עוד אגיע לשאר.

יצחק הרצוג: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, כמו שגם נאמר כאן:

יצחק הרצוג: זה מאגר כוח האדם האמיתי של התעשייה הישראלית.

יצחק הרצוג: נקודה.

יצחק הרצוג: ויש להם גם שליחות חברתית אדירה.

יצחק הרצוג: הייתי בטקס הסיום של באר שבע, אצל מר דב תמיר, צריך לראות את זה – זה נורא-נורא מרשים.

יצחק הרצוג: לראות אנשים מכל הארץ, שניתנת להם ההזדמנות להגיע, באמת, ליעד הנכסף של עבודה בתעשייה, עם כל המשמעויות הנכונות חברתית של המהלך הזה.

יצחק הרצוג: אבל חוץ ממילים יפות צריך תכלס.

יצחק הרצוג: צריך לדעת מה הצ'ק שיאפשר את פתיחת שנת הלימודים, ואת זה אף אחד לא מקבל.

יצחק הרצוג: לא מצליחים לקבל תשובה מהו הצ'ק שיאפשר את פתיחת שנת הלימודים.

יצחק הרצוג: ודיון החירום נועד כדי לאפשר את פתיחת שנת הלימודים.

יצחק הרצוג: תודה.

חיים כץ: כן, חברת הכנסת רינה פרנקל.

רינה פרנקל: אני רוצה לומר שמהעבר התעסוקתי שלי אני יודעת עד כמה חסרים עובדים במקצועות ההנדסאים, אחיות.

רינה פרנקל: והמקצועות האלה חסרים בשוק, פשוט אין אותם.

רינה פרנקל: ואם אנחנו לא נכשיר היום אנשים מתאימים, אנחנו באמת נהיה במצוקה, ואנחנו לא יכולים לתת יד לזה.

רינה פרנקל: ואני חושבת שסגנית שר הפנים, פניה קירשנבאום, אמרה נכון, שלא רק מהנדסים צריכים פה ולא רק רופאים, שגם פה יש חוסר, אלא גם אנשים במקצועות האלה.

רינה פרנקל: ויש מכללות שמכשירות אנשים נהדר בתחומים האלה.

רינה פרנקל: יש מכללות שלא כל כך עובדות, והיעדים שלהן לא כל כך ברורים, ולא כל כך עושים את העבודה.

רינה פרנקל: יכול להיות שאין מרצים כי אין תקציבים, והאחד בעצם קצת נובע מהשני.

רינה פרנקל: אז אני חושבת שאנחנו צריכים פה, באמת, להחליט, והדבר הזה מאוד-מאוד חשוב.

רינה פרנקל: אנחנו צריכים להכשיר אנשים במקצועות הנדרשים האלה.

רינה פרנקל: תודה.

חיים כץ: את רוצה להגיב או שאת רוצה לשמוע?

<מיכל צוק: מה שתגיד.

<מיכל צוק: אני כאן.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: יש פה ראשי מכללות, שיכול מאוד להיות ששנת הלימודים לא תיפתח?

חיים כץ: מי גברתי?

חיים כץ: לפרוטוקול.

<יוכבד פנחסי אדיב: שמי דוקטור יוכבד פנחסי-אדיב.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני יושבת ראש פורום המכללות הטכנולוגיות.

יצחק הרצוג: ממכללת אריאל.

<יוכבד פנחסי אדיב: כן.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני מנהלת בעצמי את המרכז לעיצוב ולטכנולוגיה באריאל.

<יוכבד פנחסי אדיב: זוהי מכללה טכנולוגית שיושבת לצד אוניברסיטת אריאל.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו כאן כי המצב, כי זו שעת השין, - - - הכרעה לקראת פתיחת שנת הלימודים.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין שאנחנו נמצאים שלושה שבועות לפני פתיחת שנת הלימודים.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נמצאים אחרי, בעקבות אותו חוק, ועוד תהליכים שקדמו לכך, עם השביתה שפתחה את שנת הלימודים הנוכחית.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו אחרי שנה וחצי של דיונים מול משרד הכלכלה ומול נציגי משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו אחרי עבודה מאוד מקיפה ומאומצת שאנחנו ביצענו, עם נתונים שמנהלי המכללות העבירו אותם, עם נתונים שאפשר לעיין בהם.

<יוכבד פנחסי אדיב: כל אחד מהחדר שיושב כאן יכול לעיין בנתונים, ולראות מהו הכסף הנדרש, ואיך אנחנו מתחילים לפתוח את שנת הלימודים, ומהי הרפורמה הנדרשת.

<יוכבד פנחסי אדיב: נכון לרגע זה, אנחנו לא מוצאים כאן כל תהליך שבוצע או איזושהי פריצת דרך בנושא.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נמצאים שלושה שבועות לפני פתיחת שנת הלימודים, אנחנו לא יודעים איך נפתח את שנת הלימודים.

<יוכבד פנחסי אדיב: היום בבוקר נקראנו לישיבה אצל מנכ"ל המשרד.

<יוכבד פנחסי אדיב: מנכ"ל המשרד מבשר לנו: תשמעו, הפערים בינינו גדולים, אבל בואו נתחיל לשבת - - -

חיים כץ: יכול להיות שבגלל שנקבע דיון היום אז נקראתם?

חיים כץ: את לא יודעת.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא יודעת.

חיים כץ: אבל זה מקרי כזה.

חיים כץ: במקרה.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא פוליטיקאית, אני עובדת.

<יוכבד פנחסי אדיב: הנושא אומר שאנחנו, כרגע, יש בינינו איזשהו פער.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מצביעים על סכום אחד.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מצביעים, קודם כל, על 80 מיליון שקל, לפתוח בכלל את שנת הלימודים הקרובה.

<יוכבד פנחסי אדיב: כנראה שאף אחד לא מבין.

<יוכבד פנחסי אדיב: הם לא מבינים בכלל את המצוקה שהמכללות נמצאות בה.

<יוכבד פנחסי אדיב: הן נמצאות בכספים לא הגיוניים להכשרת הנדסאים.

חיים כץ: רוצים את המכללות?

חיים כץ: בואי נתחיל עם רוצים.

<יוכבד פנחסי אדיב: זו שאלה שגם אני שאלתי: האם רוצים את המכללות, ורוצים אותן עובדות, ורוצים שנכשיר כוח אדם.

<יוכבד פנחסי אדיב: או שאולי נחליט, בצורה מאוד, מה שנקרא, ססגונית וגברית, ונגיד: בואו נסגור אותן.

<יוכבד פנחסי אדיב: כי אנחנו לא מסוגלים לתפקד בתקציבים הקיימים.

<יוכבד פנחסי אדיב: לא יכול להיות שאנחנו נכשיר הנדסאי ב-7,500 שקל.

<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא הגיוני לשום דעה: לא ברמת המרצה, ולא ברמת הציוד שאנחנו זקוקים לו, וזה לא ברמת קמפוס נאות לסטודנטים ללמוד בו.

<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא הגיוני שנכשיר הנדסאי ראוי למשק, כמו שהתאחדות התעשיינים רוצה או אולי מפעלים אחרים.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מכירים את הדרישה.

<יוכבד פנחסי אדיב: אף אחד לא אומר לנו מהו באמת הכסף הנדרש, כמה המדינה רוצה להקצות לעסק הזה.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים, אנחנו יודעים מה נכון לנו, אנחנו מוכנים לשבת ולדבר - - -

חיים כץ: יכול להיות שהמדינה רוצה רק הייטקיסטים?

<יוכבד פנחסי אדיב: יכול להיות.

<יוכבד פנחסי אדיב: אבל שר הכלכלה אמר בשדולה, קרא, קרא במסדרון השדולה, מה שנקרא, בתוך הישיבה, ואמר: תפסיקו להתייחס להנדסאים כבן חורג, תתחילו להתייחס אליו כבן בכור.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים את הצ'ק.

<יוכבד פנחסי אדיב: הוא קורא לזה צ'ק.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים שיתחילו להתייחס אלינו כבן בכור.

<יוכבד פנחסי אדיב: אם זקוקים להנדסאים במדינה, תנו את הכסף.

<יוכבד פנחסי אדיב: יש עבודה ביד, תלמדו את העבודה, ותנו את הכסף.

<יוכבד פנחסי אדיב: אם לא צריך אז בואו נסגור, שהתעשייה תצעק, ושהצבא יצעק, ואנחנו נלך הביתה כראשי המכללות.

<יוכבד פנחסי אדיב: יש 24 אלף סטודנטים, כרגע, שמחכים למידע – האם נפתחת שנת הלימודים - - -

חיים כץ: בואי, תגידי לנו, אם הם לא מעבירים לכם כסף, - -

<יוכבד פנחסי אדיב: מה אנחנו עושים?

חיים כץ: - - נפתחת - - -

<יוכבד פנחסי אדיב: נחנוק את עצמנו שוב.

<יוכבד פנחסי אדיב: נחנוק את עצמנו שוב.

<יוכבד פנחסי אדיב: האם נפתח את השנה?

<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא בידינו.

<יוכבד פנחסי אדיב: אין לנו כוח.

חיים כץ: פותחים.

חיים כץ: זאת אומרת, אתם תכשירו הנדסאים ברמה ירודה.

<יוכבד פנחסי אדיב: בוודאי.

<יוכבד פנחסי אדיב: בוודאי.

<יוכבד פנחסי אדיב: זה מה שאנחנו הולכים לעשות.

חיים כץ: ביזנס.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נקצץ בשעות הוראה.

<יוכבד פנחסי אדיב: המרצים שלנו בורחים לנו מבין הידיים.

<יוכבד פנחסי אדיב: המרצים שלנו צריכים להיות המרצים הכי טובים, המרצים הכי טובים שיכולים להיות.

<יוכבד פנחסי אדיב: הם אנשי תעשייה צריכים להיות.

<יוכבד פנחסי אדיב: הם צריכים לנהל מערכות טכנולוגיות, ללמד מערכות טכנולוגיות משוכללות.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו לא מדברים על הכשרה מקצועית בכלל.

<יוכבד פנחסי אדיב: רמת הטכנאי וההנדסאי היא רמה אחרת לחלוטין.

<יוכבד פנחסי אדיב: בואו, תסיירו במעבדות שלנו, ובואו, תסיירו במעבדות של התעשייה ותשאלו מהו הפער.

<יוכבד פנחסי אדיב: מה קורה פה?

<יוכבד פנחסי אדיב: בואו, תראיינו מרצים שלנו ותשאלו אותם אם הם רוצים להמשיך לעבוד במערכות שלנו.

<יוכבד פנחסי אדיב: הם לא רוצים, הם בורחים.

<יוכבד פנחסי אדיב: יש 24 אלף סטודנטים במערכת הזו.

<יוכבד פנחסי אדיב: יש דרישה הולכת וגוברת ללימודי הנדסאים.

<יוכבד פנחסי אדיב: לימודי הנדסאים נדרשים במשק, הסטודנט יודע את זה.

<יוכבד פנחסי אדיב: הוא רוצה לבוא וללמוד.

<יוכבד פנחסי אדיב: אבל חברים, אנחנו לא יכולים להכשיר גם הנדסאים טובים, גם הנדסאים שאולי רוצים לברוח לאקדמיה ואולי פחות לבוא אלינו.

<יוכבד פנחסי אדיב: ואת מי שכבר בא אלינו, אז בואו נטפל בו בצורה טובה ונאותה.

רינה פרנקל: כך פוגעים בעצם ברמת הלימודים.

<יוכבד פנחסי אדיב: נכון.

פניה קירשנבאום: ברמת ההכשרה.

<יוכבד פנחסי אדיב: ברמת ההכשרה.

<יעקב דור: לא, בנו מודל תפוקות.

חיים כץ: מי אדוני?

<יעקב דור: יעקב דור.

<יעקב דור: אני מרכז - - -

חיים כץ: לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

חיים כץ: כן.

<מאיר ביטון: מאיר ביטון, מנכ"ל מכללת תל חי, המכללה הטכנולוגית.

<מאיר ביטון: אני רוצה להגיד, ובטח הדברים שלך: מכללת תל חי לא תפתח את שעריה בשום פנים ואופן.

<מאיר ביטון: אין לי את האפשרות לפתוח אפילו אם אני רוצה, כי אין לי איתנות פיננסית.

<מאיר ביטון: במשך כל השנה נפגשנו עשרות פעמים עם נציגי המשרד.

<מאיר ביטון: נפגשתי באופן אישי עם שר הכלכלה, שהבטיח לי: תל חי לא תיפול שנית.

<מאיר ביטון: ואני אומר לו שהיא כבר נפלה מזמן.

<מאיר ביטון: אפילו אם אני רוצה לפתוח אני לא יכול.

חיים כץ: לא תיפול שנית.

<מאיר ביטון: היא כבר נפלה.

<מאיר ביטון: אני לא יכול לפתוח אפילו אם אני רוצה – ועדת ההכרה לא תאשר לי.

<מאיר ביטון: אני הגשתי להם דו"חות כספיים לפני חצי שנה, הם לא חתומים.

<מאיר ביטון: אמרו לי: תגיש דו"חות - - -.

<מאיר ביטון: אם אני מחתים את הדו"חות האלה תהיה לי אחר כך בעיה.

<מאיר ביטון: הבאתי להם דו"חות חתומים.

<מאיר ביטון: היום גם נפגשתי עם הגברת מיכל צוק.

<מאיר ביטון: המצב בתל חי הוא קטסטרופה.

<מאיר ביטון: שלוש שנים הידרדרות תהומית, - -

חיים כץ: למה?

<מאיר ביטון: - - ואני לא רוצה להגיד לכם מה התרומה של מכללת תל חי לאזור הזה.

<מאיר ביטון: לומדים שם 800 סטודנטים: דרוזים, צ'רקסים, קריית שמונה, קיבוצים, מושבים.

<מאיר ביטון: והתרומה שלנו מבחינת הנגישות של ההשכלה הטכנולוגית, מבחינה חברתית, מבחינה תרבותית לקהילה, היא מאוד משמעותית.

<מאיר ביטון: אני כבר לא מדבר על החינוך הטכנולוגי.

<מאיר ביטון: התרומה שלה היא מאוד משמעותית, וצריך להיות שם כדי להבין מה זה אומר.

<מאיר ביטון: עכשיו, כל הניסיונות שלנו להידבר - - -

חיים כץ: מה קורה מחר בבוקר כשאתה לא פותח את העסק?

<מאיר ביטון: כמו שקרה בשנה שעברה: לא פתחנו.

<מאיר ביטון: התחילו להריץ אותנו הלוך חזור ירושלים-תל חי, ירושלים-תל חי – עשרות קילומטרים.

<מאיר ביטון: שנה שלמה ישבנו.

<מאיר ביטון: חתמנו איתם על הסכם.

<מאיר ביטון: גם בהסכם הזה הם לא עמדו.

<מאיר ביטון: גם בהסכם שחתמנו עם משרד האוצר הם לא עמדו.

<מאיר ביטון: הם מריצים אותנו.

<מאיר ביטון: אני כל היום בנסיעות.

חיים כץ: לא מעניין אותם שלא תפתחו?

<מאיר ביטון: לא מעניין.

<מאיר ביטון: הם בכלל לא מדברים איתנו.

<מאיר ביטון: אנחנו באים, הגשנו להם תקצוב, הגשנו להם תמחור, הגשנו להם פדגוגיה.

<מאיר ביטון: נשכבנו על השולחנות.

<מאיר ביטון: הסברנו, אמרנו להם: אנחנו מוכנים לכול.

<מאיר ביטון: יושבת פה הגברת מיכל צוק, נפגשנו אפילו אצלה בבית.

<מאיר ביטון: כלום.

<מאיר ביטון: איך אמרת?

<מאיר ביטון: אמרת: אפס?

<מאיר ביטון: אפס מעשה.

<מאיר ביטון: רק דיבורים, כלום לא נעשה, והמכללה קורסת.

<מאיר ביטון: שלשום נפגשתי עם השר, עם השר יעקב פרי, שר המדע והטכנולוגיה התארח במכללה.

<מאיר ביטון: הוא התפעל, התפעל מהאקדמיה.

<מאיר ביטון: הסברתי לו מה זה לשבת בתוך הקמפוס של האקדמיה.

<מאיר ביטון: מה המשמעות של סטודנט בהנדסאים, לעומת מי שיושב באקדמיה - - - בנושא של ספרייה, בנושא של פעילות חברתית, פר"ח – כל הדברים האלה.

<מאיר ביטון: החבר'ה האלה לא מקבלים שום דבר.

<מאיר ביטון: הגיעו אליי חיילים, חבר'ה שלנו שהיו במילואים בעזה, הם באו לקבל תגבור – אפס יכולת תגבור.

<מאיר ביטון: - - - לקויות למידה, הם לא מקבלים כלום.

<מאיר ביטון: עכשיו, לא רק שאנחנו לא מקבלים כלום, הם עוד באים ודורשים מאיתנו תפוקות: הם רוצים מאה אחוז דיפלומות, כשהתשומות הן אפס.

<מאיר ביטון: אפס תשומות.

<מאיר ביטון: הם רק באים בדרישות.

<מאיר ביטון: ואני אומר לכם, אם אתם מכירים פה עוד סקטור אחד בישראל שמתוקצב לפי הצלחה?

<מאיר ביטון: כלום.

חיים כץ: תגיד לי, אם היו מוציאים אותך ממשרד הכלכלה ומעבירים אותך למשרד החינוך - - -

<מאיר ביטון: אני מגיע ממשרד החינוך.

<מאיר ביטון: אני בשמחה עובר לשם.

חיים כץ: בשמחה?

<מאיר ביטון: בשמחה, כן.

<מאיר ביטון: אני כבר לא יכול להסתכל - - -.

<מאיר ביטון: המרצים שלנו מקבלים 90 שקל.

<מאיר ביטון: יש לי מרצים שמלמדים באקדמיה, - - - 400 ו-500 שקל.

<מאיר ביטון: אצלי 90 שקל.

<מאיר ביטון: הם פשוט מתנדבים אצלנו, מתנדבים.

רינה פרנקל: אז אולי באמת צריך - - -

<מאיר ביטון: היו לי 40% מהמרצים שמגיעים בטיסות מתל אביב – היו ישנים ב- – כדי להרים את הרמה.

<מאיר ביטון: כי אין לנו את כל היכולת לגייס את המרצים מתוך האזור הזה.

<מאיר ביטון: יש לנו בעיות, כל כך הרבה בעיות קשות לנהל שם את המכללה, ואנחנו לא יודעים מה לעשות.

<מאיר ביטון: כל מה שאומרים – כלום.

<מאיר ביטון: אין עם מי לדבר.

חיים כץ: אתה יודע, אני משתגע כשאני שומע אותך.

חיים כץ: אתה יודע למה אני משתגע?

חיים כץ: לפני חצי שנה, אולי יותר, עשרה חודשים, שמונה חודשים, העברנו את חוק ההנדסאי.

חיים כץ: אתה יודע איזה קרב היה בין שני המשרדים, מי יקבל את המכללות, לא לוותר.

חיים כץ: כל אחד רצה, נאבק – שלי הוא, שלי הוא.

חיים כץ: תשמע, שני השרים.

חיים כץ: נכון, אבל היה מר שלום שמחון.

חיים כץ: מה אני אגיד לך, שאפו לשלום.

חיים כץ: הייתה מלחמה על הזכות שהמכללות יהיו שייכות למשרדים.

חיים כץ: הייתה מלחמה.

חיים כץ: רצו אתכם.

חיים כץ: עכשיו אתה אומר: לא רוצים אותי.

<מאיר ביטון: לא רק שהם לא רוצים אותנו, הם לא מוכנים לדבר איתנו, הם לא מוכנים להקשיב.

<מאיר ביטון: הם לא עושים שום דבר.

<מאיר ביטון: כלום.

<מאיר ביטון: שנה שלמה ישבתי, סתם נסעתי.

<מאיר ביטון: כלום.

<מאיר ביטון: הם לא אמרו אפילו משפט.

<מאיר ביטון: הגשנו להם מסמכים, השקענו כסף בתמחור יחד עם מר שמואל סלבין, הגשנו להם תקציב – כלום לא שמענו מהם.

יצחק הרצוג: חרפה - - -.

יצחק הרצוג: אין פה משא ומתן - - -

פניה קירשנבאום: אני יכולה להרגיע אותך שגם איתי לא רצו להיפגש ולדבר, אז זה בסדר.

<מאיר ביטון: נפגשתי עם שלושה שרים, הסברתי להם.

<מאיר ביטון: אני מסתכל להם בעיניים ואני מנסה להסביר להם מה קורה אם המכללה הזאת נסגרת: אף אחד לא ילך ללמוד בחיפה, אף אחד לא ייסע לשום מקום, הם לא ילמדו פשוט.

<מאיר ביטון: אף אחד לא ייסע לשום - - -

חיים כץ: זה מעניין מישהו בארץ אם הם לא ילמדו?

יצחק הרצוג: כן, זה מעניין.

יצחק הרצוג: אבל השאלה, הבעיה היא - - -

פניה קירשנבאום: את מי זה מעניין?

יצחק הרצוג: זה מעניין.

חיים כץ: בוא נגיד, חבר הכנסת יצחק הרצוג, שאף אחת מהמכללות לא פותחת, 24 אלף איש לא הולכים לבתי הספר.

חיים כץ: זה מעניין מישהו?

<קריאה: לא.

יצחק הרצוג: כן.

יצחק הרצוג: הבעיה היא שהמערכת כבדה - - -

חיים כץ: מעניין?

חיים כץ: אם אתה אומר כן אז אני שמח שזה מעניין.

יצחק הרצוג: אני חושב שכן.

יצחק הרצוג: אני רק חושב שהמערכת לא מבינה, היא חיה בקונספציה שכל מה שהיה הוא שיהיה.

יצחק הרצוג: ובמקום לבוא ולעשות צעד אמיץ, של להגיד: הנה התשלום שאותו אנחנו משחררים לפתיחת השנה, תוספת משמעותית, ומתחילים דיאלוג, הם מקובעים בקטע שאין כסף ואין כסף, וזו טעות קשה כי זה יגרום לקטסטרופה.

חיים כץ: מה זה "קטסטרופה"?

יצחק הרצוג: אי פתיחת השנה זו קטסטרופה.

חיים כץ: את זה שמעתי בתל חי.

חיים כץ: לא שמעתי באריאל.

חיים כץ: שמעתי באריאל: אנחנו פותחים.

יצחק הרצוג: - - -.

יצחק הרצוג: אני לא יכול לכפות על כולם, לכל אחד יש את השיקולים שלו, זה גם לא נכון.

יצחק הרצוג: הממשלה כאילו חושבת שזה מה שיקבע או לא יקבע – זה לא יקבע.

יצחק הרצוג: מה שייקבע זה שצריך לאפשר לכל המכללות לחיות ומהר.

יצחק הרצוג: ואני מצפה שפה תיאמר אמירה בעניין הזה, עם נתונים.

חיים כץ: מר דב תמיר?

<דב תמיר: כן.

חיים כץ: ביקש לדבר?

חיים כץ: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אתה מנכ"ל המכללה הטכנולוגית באר שבע.

<דב תמיר: כן.

<דב תמיר: אני רוצה להגיד, להתחיל אולי בכמה משפטים חיוביים: אנחנו עושים המון פעילות למען כל התעשייה באזור: קמ"ג, כימיקלים לישראל, טבע, נטפים, אינטל, רכבת ישראל – בכלל, לכל האזור.

<דב תמיר: הבוגרים שלנו, 86% מהבוגרים שלנו עובדים במקצוע שאותו הם למדו.

<דב תמיר: הבוגרים שלנו מאוד מבוקשים.

<דב תמיר: הנדסאים וטכנאים הם מקצוע מאוד חשוב.

<דב תמיר: אני, אגב, הסתכלתי קודם על המשתתפים פה, אני אולי הכי מבוגר פה, בחדר.

<דב תמיר: אני כ-40 שנה במכללה, לא בתור מנהל.

<דב תמיר: אני רוצה להגיד לכם: לא היה עוד כדבר הזה.

<דב תמיר: לא היה עוד זלזול כזה במונחים שנקראים הנדסאים וטכנאים, כמו שיש בשנים האחרונות מטעם המשרד.

<דב תמיר: המשרד שינה את שמו כבר מספר פעמים.

<דב תמיר: אני הגעתי אליו כשהיה משרד העבודה, ימים יפים מאוד; משרד העבודה והרווחה; אחרי זה עבר לתמ"ת; עכשיו, משרד הכלכלה.

<דב תמיר: המשרד הורס את היצירה הנפלאה הזו, שמדינת ישראל, וכמו שאני אמרתי את זה בהפגנה האחרונה: ראש הממשלה ללא ההנדסאים, הוא לא יכול לאיים אפילו על איראן.

<דב תמיר: הוא לא יכול לעשות כלום.

<דב תמיר: זו אחריות של מדינת ישראל.

<דב תמיר: גבירותיי ורבותיי, זו לא אחריותנו.

<דב תמיר: אנחנו, מנהלי המכללות פה - - -

חיים כץ: מה קורה, מחר אתה לא מקבל כסף?

חיים כץ: מה אתה עושה?

<דב תמיר: אני אגיד לך, אני בבעיה גדולה.

<דב תמיר: אתה טיפלת לא מזמן גם בנושא של ההכשרה המקצועית, בנושא של מקצועות הטבחות וכולי – אני סגרתי את זה.

<דב תמיר: לא היה לי מרווח נשימה לחכות.

<דב תמיר: כל הכבוד לך, בזכותך השיגו כסף, קיבלנו אישור לפתוח, אבל זה אחרי ששילמתי שכירות, ושילמתי, והעובדים עזבו אותי, וכולי וכולי.

<דב תמיר: הכשרה מקצועית, אם אנחנו רוצים להזכיר אותה בנשימה הזו, אין.

<דב תמיר: אם מישהו יגיד שיש הכשרה מקצועית, שיעמוד מולי ויגיד: יש הכשרה מקצועית במדינת ישראל.

<דב תמיר: חשמלאים כבר אין.

<דב תמיר: יש היום ואוצ'רים.

<דב תמיר: זו טיפשות ממדרגה ראשונה.

<דב תמיר: מי שהמציא את זה עושה מעשה פשע.

<דב תמיר: זה למכור את בעלי המקצוע לבעלי ההון.

חיים כץ: אתה חושב שיש איזו מגמה כזאת?

<דב תמיר: אני לא יודע.

<דב תמיר: אני לא פוליטיקאי, אני איש מקצוע.

<דב תמיר: אני עובד, אין לי מושג.

חיים כץ: נו, גם אני לא מדבר פוליטיקה.

חיים כץ: תקשיב, אני בא בידיים נקיות, לא משחק פוליטיקה.

<דב תמיר: אין לי מושג.

חיים כץ: אני רוצה שתהיה פה הכשרה נאותה במדינת ישראל של טכנאים והנדסאים.

חיים כץ: אין פוליטיקה.

<דב תמיר: רמסו אותנו - - -

רינה פרנקל: ואוצ'ר זה דבר טוב, - -

חיים כץ: בבית מלון.

חיים כץ: כשאתה הולך לבית מלון ואתה רוצה לקבל חדר, תן ואוצ'ר.

רינה פרנקל: - - אבל הוא לא יכול להחליף הכשרה רגילה.

רינה פרנקל: הוא לא יכול להחליף ואוצ'ר לכל המקצועות שהם עושים.

רינה פרנקל: חבל.

<דב תמיר: אנחנו היום מתביישים.

<דב תמיר: אנחנו עובדים עם ציוד משנות השבעים שקיבלנו מהבנק העולמי.

<דב תמיר: ואני רוצה להזכיר לך שהמכללה הטכנולוגית באר שבע זו מכללה, אחת הגדולות בארץ.

<דב תמיר: ומכללה עם מוניטין רב, שהקימה אותה בשעתו הגברת גולדה מאיר ב-1954, כשבאותה תקופה קמו הקמ"ג והתעשייה האווירית בדרום.

<דב תמיר: אנחנו לא מחזיקים מעמד.

<דב תמיר: אנחנו מקבלים שליש ממה שמקבל סטודנט שלומד פוליטיקה וממשל באוניברסיטה, שאין לו עבודה, וגם מדבר נגד המדינה.

<דב תמיר: ואנחנו, שמייצרים את כוח האדם הזה, ושיש לו עבודה, ומספרים שטויות.

<דב תמיר: אני אמרתי את זה היום למנכ"ל.

<דב תמיר: אמרתי: אדוני, מטעים אותך.

<דב תמיר: מי שאומר שאין עבודה להנדסאים, מי שאומר שאין מספיק בוגרים – מטעים את המנכ"ל.

<דב תמיר: אני בטוח.

<דב תמיר: הגיע מנכ"ל חדש, בחור צעיר, נמרץ, היום פגשתי אותו בפעם הראשונה.

<דב תמיר: מטעים אותו.

<דב תמיר: הפקידות פשוט - - - אני רוצה להגיד שאנחנו לא יכולים יותר.

<דב תמיר: אנחנו פשוט לא יכולים.

<דב תמיר: הסטודנטים אצלנו – יש פה את יושב ראש אגודת הסטודנטים הארצית שכוללת את כל האקדמיה והכול – אני מתבייש להסתכל בעיניים של הסטודנטים שלי.

<דב תמיר: אני לא יודע מה להגיד.

<דב תמיר: אני לא יודע מה להגיד: לא לגבי השירותים, לא לגבי ההצטיידות.

<דב תמיר: בושה וחרפה.

<דב תמיר: בזה אני רוצה לסיים: בושה וחרפה.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להגיד מילה, אדוני היושב ראש.

פניה קירשנבאום: אני קוראת עיתונים, פשוט עכשיו נזכרתי.

פניה קירשנבאום: אני הייתי מצפה באמת ששר הכלכלה יהיה האבא של המכללות הטכנולוגיות.

פניה קירשנבאום: אבל כשאני קוראת בעיתונים שהוא מוכן לקרוע את ברית האחים בגלל התקצוב של הישיבות, והוא לא דואג לתקצוב של המכללות, זה קצת מדאיג אותי.

פניה קירשנבאום: אני לא מבינה בדיוק איפה אני נמצאת.

פניה קירשנבאום: אם לא ישוו את התנאים של המכללות הטכנולוגיות למכללות האקדמאיות או אם לא יעבירו אותם למשרד החינוך, אולי שם הם ימצאו את האבא.

פניה קירשנבאום: אז זה הפיתרון היחיד שיכול להיות.

פניה קירשנבאום: כי אני לא רואה שמשרד הכלכלה עושה עם זה משהו.

חיים כץ: זה צריך להיות המהלך שלנו, חברי הכנסת.

חיים כץ: זה צריך להיות המהלך שלנו, חברי הכנסת, להוציא את זה.

חיים כץ: ממשרד הכלכלה זה כבר יצא.

חיים כץ: להוציא את זה ממשרד הכלכלה, ולהעביר את זה - - -

יצחק הרצוג: למועצה להשכלה גבוהה.

חיים כץ: ולהעביר את זה למשרד החינוך.

יצחק הרצוג: או להשכלה הגבוהה.

חיים כץ: תשמעי, אם לא רוצים את הילד, אז מוצאים לו משפחת אומנה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להגיד מילה: גם אני, חשובות לי הישיבות, זה לא סוד, אבל אני לא חושבת שזה אחד נוגע לשני.

פניה קירשנבאום: אני רואה אותו נלחם על זה.

פניה קירשנבאום: אני רואה שהוא נלחם.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמה שהם מתארים הוא לא רק מחצי השנה האחרונה, הם מתארים כנסות שלמות שלא התייחסו אליהם.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני חלילה לא מגנה על זה שלא נלחמים בשבילם.

פניה קירשנבאום: אף אחד לא - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שצריך להילחם בשבילם.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לכולם שהחינוך הטכנולוגי במדינת ישראל הוא מחויב המציאות.

שולי מועלם-רפאלי: אם נחשוב שהדבר הנכון ביותר הוא להעביר אותם למשרד אחר – מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה איפה המקום הנכון להם.

חיים כץ: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יש פה עניין שהמשרד החדש לא מתייחס.

חיים כץ: הוצאתי מכתב לפני חודשיים, עד עכשיו לא היה להם זמן לענות.

שולי מועלם-רפאלי: חבל מאוד.

שולי מועלם-רפאלי: אני מצטערת על כך.

שולי מועלם-רפאלי: בושה וחרפה.

חיים כץ: לא היה להם זמן לענות.

חיים כץ: תשמעי, אין התייחסות.

חיים כץ: תשמעי, גם התייחסות שלילית זו התייחסות.

שולי מועלם-רפאלי: נכון, מותר לחלוק.

חיים כץ: יש את יושב ראש התאחדות הסטודנטים?

<אורי רשטיק: כן, תודה.

חיים כץ: לפרוטוקול, שם.

<אורי רשטיק: אורי רשטיק, יושב ראש התאחדות הסטודנטים.

<אורי רשטיק: אני רוצה להגיד משהו: דיברו פה על מדיניות, על חוסר מדיניות.

<אורי רשטיק: יש מדיניות לשר.

<אורי רשטיק: השר אמר לפני שניים או שלושה חודשים: אל תלכו ללמוד משפטים.

<אורי רשטיק: עכשיו, אני הולך להגיד משהו שבעולם שלי הוא מאוד-מאוד לא פוליטי והוא מאוד-מאוד לא נכון: הוא צודק.

<אורי רשטיק: לא כולם צריכים ללכת ללמוד משפטים, ואני מייצג יותר סטודנטים למשפטים מאשר סטודנטים הנדסאים, ואני מסכים עם השר – לא כולם צריכים ללכת ללמוד משפטים.

<אורי רשטיק: אבל מאחורי אמירה כזאת גם מסתתרת אחריות מאוד-מאוד ברורה.

<אורי רשטיק: לא מספיק רק להגיד או לכתוב סטטוס בפייסבוק, צריך לעמוד מאחורי זה.

<אורי רשטיק: ואם משרד הכלכלה רוצה להוציא סטודנטים, להוציא ציבור צעיר ללמוד מקצוע יצרני, שיעמוד מאחורי האמירה הזאת, ושיתקצב.

<אורי רשטיק: ואנחנו כבר, לא יודע כמה חודשים – שלושה, ארבעה חודשים – לא מצליחים להגיע לשלב המעשים משלב הדיבורים.

יצחק הרצוג: צודק.

<אורי רשטיק: פשוט לא מצליחים.

<אורי רשטיק: שולחים אותנו לוועדה כזאת, לוועדה כזאת.

<אורי רשטיק: פתאום היום, חמש שעות לפני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, נאותו לעשות דיון במשרד הכלכלה, ועוד פעם הקימו ועדה או צוות או משהו כזה.

<אורי רשטיק: מה הולך להיות עכשיו, שלושה שבועות לפני תחילת שנת הלימודים?

<אורי רשטיק: הולך להתקדם משהו?

<אורי רשטיק: הולכים להגיע תקציבים?

<אורי רשטיק: אנחנו רוצים שבמדינת ישראל יהיה רק לופט גשפט?

<אורי רשטיק: לא יהיו מקצועות יצרניים?

<אורי רשטיק: לי נוח עם זה.

<אורי רשטיק: אני יושב ראש התאחדות הסטודנטים, יש 300 אלף סטודנטים אקדמאים, כולנו אנשי אקדמיה – טוב, מדברים, ברוח, נחמד.

<אורי רשטיק: טוב ויפה.

<אורי רשטיק: לא, אנחנו לא רוצים רק מקצועות רוח, אנחנו רוצים גם מקצועות יצרניים.

<אורי רשטיק: ואם זו המדיניות של השר, תעמדו מאחורי המדיניות הזאת, תעשו משהו.

<אורי רשטיק: תפסיקו לדבר.

<אורי רשטיק: עכשיו, אני אומר את זה באופן חד משמעי וברור: אל תכניסו את האקדמיה לתוך המאבק הזה, הסטודנטים לאקדמיה.

<אורי רשטיק: יצא לפני כמה ימים מכתב מאוד-מאוד ברור - - -

חיים כץ: איזה מאבק?

<אורי רשטיק: למאבק לטובת עתיד המכללות הטכנולוגיות, המאבק הזה.

<אורי רשטיק: יצא לפני מספר ימים מכתב מכול יושבי הראש של אגודות הסטודנטים בארץ – לא רק של ההנדסאים, אוקיי?

<אורי רשטיק: גם של האקדמיה.

<אורי רשטיק: גם של אוניברסיטת תל אביב, שאין שם סטודנטים הנדסאים, וגם של אוניברסיטת בן גוריון שאין שם הנדסאים – בקריאה מאוד-מאוד ברורה: אנחנו עומדים באופן סולידרי מאחורי הסטודנטים ההנדסאים.

<אורי רשטיק: ואם לא תהיה לנו ברירה, אנחנו ניכנס למאבק הזה ביחד.

<אורי רשטיק: אני מייצג גם הנדסאים וגם אקדמיה.

<אורי רשטיק: חבר'ה, תתאפסו על עצמכם.

<אורי רשטיק: לא יכול להיות שאנחנו עומדים שלושה שבועות לפני תחילת שנת הלימודים ואנחנו עדיין בשלב הדיבורים.

<אורי רשטיק: אני לא רוצה להיות חצוף, אבל זה כולה 80 מיליון שקלים.

<אורי רשטיק: להזכיר לכם מה תקציב המל"ג?

<אורי רשטיק: מה תקציב הות"ת?

<אורי רשטיק: תשעה מיליארד שקלים.

<אורי רשטיק: זה כל הסיפור.

<אורי רשטיק: להוציא את המערכת מהברוך שהיא נמצאת בה.

<אורי רשטיק: לעבור משלב הדיבורים לשלב המעשים.

חיים כץ: יפה.

חיים כץ: יפה לך.

חיים כץ: דוקטור עופר רימון ממשרד החינוך.

<עופר רימון: שלום לכולם.

חיים כץ: אתה מוכן לקלוט אותם?

<עופר רימון: - - -

חיים כץ: השר הקודם רצה.

חיים כץ: אתה - - -

<עופר רימון: זו כבר רמה של מדיניות.

<עופר רימון: אבל בגדול אנחנו אחראים על י"ג, י"ד – הצעירים שהם המשך של י"ב, דחיית שירות.

<עופר רימון: אני רוצה קצת לספר על המהלכים שאנחנו עושים: קודם כל, מספר התלמידים בחינוך הטכנולוגי, בשלוש השנים האחרונות, גדל ביותר מ-20 אלף תלמידים.

<עופר רימון: בכל מחזור שלנו בסוף י"ב, כבר עכשיו בי"ב, יש בו 6,000 תלמידים יותר בהשוואה לשלוש שנים אחורה.

<עופר רימון: טכנאים והנדסאים: אם היינו לפני שלוש שנים, בתשס"ט, בסביבות 2,500, בתשע"ב, הנתונים האחרונים שיש לנו, אנחנו כבר מעל 2,800 – זה גידול של 300 תלמידים.

<עופר רימון: אבל אני חושב שהחידוש הגדול ביותר, ואני חושב שזו ממש רעידת אדמה, זו תכנית טו"ב – טכנאי ובגרות – שיחד עם מר שרגא ברוש, שהיה נשיא התאחדות התעשיינים דאז, הכנסנו את התכנית הזאת.

<עופר רימון: אז אם בתשס"ט היו לנו 20 בוגרים, שכבר בי"ב סיימו עם תעודת טכנאי, יש לנו היום 1,159 בוגרי טו"ב.

<עופר רימון: זאת אומרת שכבר בי"ב מסיימים טכנאי.

<עופר רימון: זאת אומרת, מעבר ל-300 האלה אנחנו מדברים שהכנסנו עוד 1,000 תלמידים למסלול הזה, שזו ממש רעידת אדמה, אני חושב.

<עופר רימון: עכשיו, עם צה"ל, אנחנו צריכים לחשוב מה זה אומר מבחינת כל הסיפור.

<עופר רימון: לא רק שהגדלנו את הכמות, התחלנו להכניס גם תחומים חדשים שאנחנו עושים, טכנאים-הנדסאים.

<עופר רימון: למשל: טכנאי תקשוב, שלא היה קודם, שזה טכנאי של תחזוקת מכשירי - - - ורשתות מחשבים, טיפול ברשתות.

<עופר רימון: יש לנו כבר י"ג, אנחנו בדרך לייצר י"ד – הנדסאי.

<עופר רימון: אנחנו מדברים עכשיו גם על תחומים נוספים להכניס פנימה: בתחומים של ניהול פרויקטים, מה שנקרא: P.M.O.

<עופר רימון: – הסמכות בתחום הזה.

<עופר רימון: מבחינת הצטיידות, אחד הדברים המיוחדים, אני חושב, בפרויקט טו"ב, שנבנה כל כך נכון, שהוא כלל בתוכו גם את מרכיב ההצטיידות בכל מוסד.

<עופר רימון: אנחנו מדברים על פתיחת 100 מסלולים ב-100 - - -

חיים כץ: בדקתם כמה מהאנשים שלכם ממשיכים אחר כך להנדסה?

<עופר רימון: כן.

<עופר רימון: להנדסאי, לא להנדסה.

חיים כץ: לא, להנדסה.

<עופר רימון: נתונים כאלה אין לי.

<עופר רימון: אני יכול להגיד שהרבה מאוד מתלמידי טו"ב ממשיכים הלאה להנדסאים.

<עופר רימון: כמובן, הם נקלטים בצבא.

<עופר רימון: אנחנו הקמנו, השר הקים עכשיו ועדה לבחינת החינוך הטכנולוגי-מקצועי, ובמקרה או לא במקרה מי שהזכרתי קודם, מר שרגא ברוש עומד בראש הוועדה הזאת.

<עופר רימון: הנושא של טכנאים והנדסאים מאוד יקר לליבו.

<עופר רימון: ואני מקווה שלפחות בגזרה שלנו אנחנו נעים קדימה בתחום הזה, בתחום שהוא תחת האחריות שלנו.

חיים כץ: לנציגי הצבא יש משהו להגיד?

חיים כץ: לפרוטוקול, שם ותפקיד.

<עוזי שוחט: שמי עוזי, אני ראש ענף קד"צ בחיל החימוש.

<עוזי שוחט: אני מאוד מתחבר לדברים שנאמרו כאן על ידי דוקטור עופר רימון בהיבט של התכניות עם משרד החינוך.

חיים כץ: מה זה קד"צ.

<עוזי שוחט: קדם צבאי.

<עוזי שוחט: הצורך שלנו, בצבא, בסוגיה של ההנדסאים, הולך וגובר.

<עוזי שוחט: עם כניסה של אמל"ח חדש, יש אמל"ח שהוא עתיר טכנולוגיה.

<עוזי שוחט: ובאמל"ח הזה, מי שמאחזק אותו זה החבר'ה ההנדסאים.

<עוזי שוחט: ללא ההנדסאים האלה, בחלק מהאמל"ח, אין מי שיאחזק אותו כמו שצריך.

<עוזי שוחט: זה אמל"ח עתיר טכנולוגיה, זה במרכבה סימן 4, ו-, ו-, ו-.

<עוזי שוחט: היום כמעט כל האמל"ח שנכנס הוא בטכנולוגיה מאוד-מאוד גבוהה.

<עוזי שוחט: שיתוף הפעולה שלנו עם המכללות, בעיקר עם משרד החינוך, הוא מאוד-מאוד גבוה.

<עוזי שוחט: אנחנו גם מממנים לחלק מהתלמידים שמסיימים י"ב 90% משכר הלימוד במכללה עצמה, ולאחר מכן הוא מתגייס אלינו והוא ממשיך שנה נוספת, על מנת באמת להעשיר את החלק המקצועי ולהגביר את החלק - - -

חיים כץ: אתם מאתרים אותם בבתי הספר?

<עוזי שוחט: מאתרים אותם בבתי הספר.

<עוזי שוחט: הוא נגע כאן בתכנית טו"ב, שאנחנו מובילים אותה, חיל החימוש מוביל אותה בבתי הספר.

<עוזי שוחט: זאת תכנית פנטסטית.

<עוזי שוחט: לקחת את התלמידים האלה.

<עוזי שוחט: מי שסיים טכנאי, ולגייס אותו בכיתה י"ב; ומי שלא, להמשיך יחד למכללה עם מימון שלנו, ולגייס אותו אלינו.

<עוזי שוחט: אז הצורך בטכנאים ובהנדסאים, שקודם הוצג כאן, הוא צורך עצום בצבא.

<עופר רימון: אני רוצה רק לציין שאצלנו זה ממלא צורך של ילדים שלא מסיימים - - -

חיים כץ: לא צריך לציין כלום.

<עופר רימון: שמסיימים ללא בגרות, יש לנו עוד נתיב להכניס אותם לשוק העבודה.

חיים כץ: מצוין.

חיים כץ: סיימת?

<עופר רימון: כן.

חיים כץ: כן, גברתי.

<טל לוטן: דוקטור טל לוטן.

<טל לוטן: אני מנהלת התחום של חינוך טכנולוגי והכשרה מקצועית בהתאחדות התעשיינים.

<טל לוטן: אני מדברת בשם הלקוח.

<טל לוטן: היום חסרים לנו בתעשייה, ובכלל במשק, אלפי טכנאים והנדסאים, אם זה בייצור, בפיתוח, באחזקה.

<טל לוטן: אם לא נעשה משהו קריטי, אז אנחנו באמת נצטרך להביא גם עולים או אנשים זרים שיעבדו - - -

חיים כץ: קודם כל, אם נביא עולים זה כבר טוב.

<קריאה: אז זה טוב.

<קריאה: עולים זה - - -

חיים כץ: זה כבר טוב.

<קריאה: עולים זה מצוין.

<קריאה: ואם הם יהיו - - -

פניה קירשנבאום: כבר הבאנו פעם עולים רופאים ומהנדסים.

פניה קירשנבאום: אם נביא עוד עולים זה טוב, אבל זה לא מספיק.

חיים כץ: זה יהיה win-win: גם יהיה לנו בתעשייה, גם לא נצטרך להשקיע בהם כסף – נקבל אותם מוכן – - -

<קריאה: כי הם באים מוכנים.

חיים כץ: - - וגם נקלוט עלייה.

<טל לוטן: זה ברור שאלמלא העלייה הרוסית שהצילה את התעשייה, והיום הם בגילאי 60-55.

<טל לוטן: אז אנחנו היום בשוקת שבורה.

<טל לוטן: הלוואי ותהיה עלייה גדולה, כמו שהייתה בעבר.

<טל לוטן: נכון להיום, חסרים בתעשייה הזאת: ברפא"ל, ישקר, בז"ן, טבע, אינטל, רמת חובב, אלביט.

<טל לוטן: כולם, חסרים להם טכנאים והנדסאים.

<טל לוטן: חסרים להם בכלל עובדים בכל מיני תחומים, אבל לדיון שלנו – טכנאים והנדסאים.

<טל לוטן: כמובן שאנחנו תומכים במאבק, אנחנו תומכים בכל התכניות.

<טל לוטן: אם זה טו"ב, שיביאו את זה מנוער, מבתי ספר; טכנאים והנדסאים למבוגרים.

<טל לוטן: אם לא נעשה משהו ונתעשת עכשיו, אז כולנו נשב אחר כך ונבכה למה לא עשינו את מה שהיינו צריכים לעשות במועד.

<טל לוטן: אני חושבת שכבר הגענו לשנת השין.

<טל לוטן: אני הייתי לא מעט במכללות.

<טל לוטן: זה באמת, חלק מהמכללות עם ציוד לא רלוונטי, עם מורים שקשה לשלם להם כמו שצריך.

<טל לוטן: בסוף, מגיעים עובדים לא מספיק מיומנים לתעשייה, וזה הכול חוזר אלינו כבומרנג.

<טל לוטן: לכן, חייבים להתעשת, פה, בשולחן הזה, ולתת מענה למה שצריך, שאחר כך - - - בתעשייה.

חיים כץ: ממכללת רופין מישהי ביקשה לדבר.

חיים כץ: מישהי?

חיים כץ: מישהו?

חיים כץ: כן, גברתי.

<תמי צוקרמן: תמי צוקרמן, מנכ"לית המכללה הטכנולוגית רופין.

<תמי צוקרמן: אני רציתי להגיד משפט אחד כתשובה לשאלה שפתחת בה – אז מה אנחנו עושים?

<תמי צוקרמן: פותחים את השנה?

<תמי צוקרמן: השנה נפתח, תשע"ד, בפעם האחרונה, כי יש לנו התחייבות לנרשמים, למרצים.

חיים כץ: עשית, אמרת משפט רע.

<תמי צוקרמן: עשיתי משפט רע, למה?

<תמי צוקרמן: כי השנה - - -

חיים כץ: למה, כי משרד הכלכלה שמע את זה, רשמו ואמרו: יאללה, הרווחנו שנה.

חיים כץ: אמרת משפט רע.

חיים כץ: שמעת?

<תמי צוקרמן: שמעתי, כן.

חיים כץ: סוף מעשה במחשבה תחילה.

<יוכבד פנחסי אדיב: בתור יושבת ראש פורום המכללות הטכנולוגיות אני רק אציין שיש חשש גדול מאוד שאנחנו לא נפתח את שנת הלימודים.

חיים כץ: מי גברתי?

חיים כץ: לא זוכר שקיבלת רשות דיבור.

<תמי צוקרמן: אני יכולה להמשיך?

חיים כץ: כן.

<תמי צוקרמן: למרות המשפט הרע.

<תמי צוקרמן: אצלנו כבר התקבלה החלטה: אנחנו פותחים, יש לנו אחריות לנרשמים רבים שנרשמים אצלנו, למרצים שלנו.

<תמי צוקרמן: יש משפט אחד שנאמר גם הבוקר, כבר שמעתי: יש מכללות שמסתדרות, יש מכללות שלא זקוקות לסכומים האלה.

<תמי צוקרמן: אז אני רוצה להגיד: אין מכללות שמסתדרות, ואנחנו ביניהן.

<תמי צוקרמן: אנחנו לא פריפריה, ואין לנו תרומות.

<תמי צוקרמן: אנחנו חיים משכר הלימוד וממה שמקבלים ממשרד הכלכלה, מהגרושים, ואין לנו עודפים.

<תמי צוקרמן: אנחנו צפים כי משלמים סכומים מביישים למרצים, כי לא מחדשים ציוד, כי מקצצים בשעות.

<תמי צוקרמן: אני מתביישת בכלל להגיד פה מה אנחנו עושים, לאיזה רמות אנחנו מגיעים, ולכן צפים כי אסור לנו להיות בגירעון.

<תמי צוקרמן: להגיד את המשפט: יש מכללות שמסתדרות, זה פשוט ירייה בבטן.

<תמי צוקרמן: אין מכללות שמסתדרות.

<תמי צוקרמן: מי שמסתדר מוריד שעות, משלם למורים 120 שקל, כל המורים המצוינים כבר לא איתנו.

<תמי צוקרמן: אסור לנו לפתוח עוד שנה, אסור, כי אנחנו ירדנו לזנות.

<תמי צוקרמן: ירדנו לזנות.

<תמי צוקרמן: אני מתביישת.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק הרצוג: זה כמו שמביאים לעיתים זנות - - -

חיים כץ: כן, דבר אתה.

<עידו חגאי: עידו חגאי, מנכ"ל המכללה הטכנולוגית כנרת בעמק הירדן.

<עידו חגאי: במכללה שלי אכן יש הנדסאים, וגם יש י"ג-י"ד של העתודה הטכנולוגית של חיל האוויר, ואני יכול להשוות.

חיים כץ: י"ד לא מסיים הנדסאי?

<עידו חגאי: הנדסאי, כן.

<עידו חגאי: י"ג-י"ד – הנדסאים.

<עידו חגאי: אני חייב להגיד פה שקודם כל אנחנו עוסקים לא בהכשרה מקצועית בהשכלה טכנולוגית.

<עידו חגאי: ויושבים פה אנשים מהאקדמיה.

<עידו חגאי: אנשי האקדמיה, חלקם לא יעמדו בסטנדרטים של הבחינות של ההנדסאים, ואנחנו גאים בזה – בארבע הבחינות הממלכתיות, ובפרויקט גמר ברמה מאוד גבוהה.

<עידו חגאי: ואנחנו לא מוכנים להתפשר על הרמה הזאת, כי התעשייה צריכה את זה.

<עידו חגאי: שנית, פערי התקצוב הגיעו כבר לגיחוך.

<עידו חגאי: אני יושב שנה שלמה כנציג המכללות עם אנשי משרד האוצר, ואני שומע דברים שאו שלא מכבדים אותי או שאנשים – אני מתבייש להשתמש בשפה הזאת – מזלזלים בנו.

<עידו חגאי: ב-7,500 שקל לשנה אי אפשר להכשיר הנדסאי שלומד 1,000 שעות עם מעבדות.

<עידו חגאי: אי אפשר.

<עידו חגאי: זה לא מתכנס לתקציב.

<עידו חגאי: וההשקעה של משרד האוצר בהון האנושי כמנוע צמיחה, גם במדיניות הפיסקאלית – מצטטים אותה הרבה – היא מאוד-מאוד ברורה: בתקציב האחרון הוסיפו עשרה מיליארד שקל.

<עידו חגאי: בתיכונים יש "עוז לתמורה", בחינוך התעשייתי הוסיפו עכשיו ל-13 אלף תלמידים, מ-ט' עד י"ב, שנמצאים במשרד הכלכלה, הם יתוקצבו ב-540 מיליון שקל, 13 אלף תלמידים.

<עידו חגאי: כל תלמיד שם כמו מהנדס.

<עידו חגאי: אדרבה, כל הכבוד שהמדינה משקיעה בהם.

<עידו חגאי: לדעתי, הם צריכים דברים אחרים: ערכיים, חינוכיים, ציוניים.

<עידו חגאי: הם לא העתודה הטכנולוגית של מדינת ישראל, חבר'ה שנפלטו.

<עידו חגאי: 60 בתי ספר, 13 אלף תלמידים, 540 מיליון שקל.

<עידו חגאי: אנחנו 60 מכללות, 24 אלף סטודנטים, שליש מהם לא מתוקצב – 160 מיליון שקל.

<עידו חגאי: שלא נלך לאקדמיה שקיבלה תוספת תקציבית של 1.2 מיליארד שקל.

<עידו חגאי: אז אף אחד שלא יזלזל באינטליגנציה שלנו ויגיד לנו שאפשר.

<עידו חגאי: מחר אני עושה ועדת כספים, אני צריך לפתוח את השנה, חסר לי מיליון שקל.

<עידו חגאי: מה עושים?

<עידו חגאי: אני צריך לקצץ בתכניות הלימודים, לא לתת נסיעות, אני מתבייש מהמרצים.

<עידו חגאי: יש לי דוקטורים שעובדים, אני משלם להם 100 שקל לשעה.

<עידו חגאי: הם מרצים גם באקדמיה, ומקבלים שם פי שלושה ופי ארבעה.

<עידו חגאי: אז אף אחד, לא במשרד האוצר ולא במשרד הכלכלה, יטיף לנו מוסר, ויגידו לכם:

<עידו חגאי: אנחנו נעשה לכם תכנית חומש באיזה 80 מיליון שקל.

<עידו חגאי: כי למה?

<עידו חגאי: כי לא צריך.

<עידו חגאי: שאנשים ייקחו אחריות.

<עידו חגאי: והנושא הזה, אי אפשר לפתוח את השנה.

<עידו חגאי: ואנחנו עושים פה פעילות חברתית ממדרגה ראשונה.

<עידו חגאי: אנחנו מובילים פריפריה חברתית.

<עידו חגאי: החבר'ה מבית שאן, מטבריה, עם בגרות חלקית, אנחנו מביאים אותם לדיפלומה של הנדסאי.

<עידו חגאי: והם הולכים לעבוד, ותורמים למשק.

חיים כץ: הנדסאי אלקטרוניקה שבקלות היה מסיים כלכלה.

<עידו חגאי: נכון.

חיים כץ: אני לא בטוח שכל מי שסיים כלכלה יכול לסיים תואר לימודים כהנדסאי אלקטרוניקה.

חיים כץ: לא בטוח.

<עידו חגאי: נכון.

חיים כץ: בטח לא עורך דין.

<עידו חגאי: נכון.

חיים כץ: אם היית שם את כל אלה שסיימו הנדסאי אלקטרוניקה ללמוד עריכת דין, הם היו עושים את זה ככה?

חיים כץ: לא יודע אם 50% מאלה שסיימו עריכת דין היו מסיימים הנדסאי אלקטרוניקה.

חיים כץ: לא יודע.

<עידו חגאי: נכון.

<קריאה: - - -, נכון?

<קריאה: בזה צריך גם חושים.

<עידו חגאי: עכשיו, אני חייב לומר פה שאנחנו מרגישים זלזול, כמו שיושבים איתנו אחרון הוועדים במדינת ישראל.

<עידו חגאי: אנחנו אומרים: אנחנו רוצים לדעת מה התמחור.

חיים כץ: מה אתה רוצה לרמוז, שמשרד הכלכלה נגד הוועדים?

<עידו חגאי: לא.

<עידו חגאי: אני רוצה שמשרד האוצר, שמזלזלים בנו; אנחנו יושבים שנה, מתקציב המכללות שאין לנו שכרנו את שירותיו של מר שמואל סלבין, היה מנכ"ל משרד האוצר, חבר הות"ת.

<עידו חגאי: עשה עבודה של תמחור ההנדסאים, של הנדסאים, על פי אמות מידה של השכלה.

<עידו חגאי: במשרד האוצר ובמשרד הכלכלה, שנה לא קיבלנו תשובה.

<עידו חגאי: אף אחד לא עונה לנו.

<עידו חגאי: עשו עבודה מקצועית במשרד הכלכלה, במה"ט, עם רואה החשבון גינצבורג, ויושבת פה מנהלת מה"ט, הגברת לימור ניסן.

<עידו חגאי: במשרד האוצר גנזו את העבודה כי זה יותר מדי כסף.

<עידו חגאי: אין עבודה מקצועית, אין פה שקיפות.

<עידו חגאי: יש פה בושה וחרפה, וחוסר אחריות לאומית.

<עידו חגאי: אני, בסטנדרטים שלי, תושב הצפון, הפריפריה, שבגיל 50 עושה מילואים במדינת ישראל בגיס צפון, בוגר קורס מח"טים, אני חושב שזו פגיעה בביטחון המדינה.

<עידו חגאי: ואף אחד שלא יטיף לנו מוסר: לא אדון עמית לנג, לא אדון בנט, לא אדון לפיד.

<עידו חגאי: וכל הפקידות המקצועית, שייקחו אחריות ויובילו את הדברים.

<עידו חגאי: השאלה שלך, הדילמה שלנו אם לפתוח או לא לפתוח: אנחנו מחויבים לציבור העובדים שלנו – 5,000 עובדים.

<עידו חגאי: 5,000 עובדים שמקבלים שכר מביש, כי כל שאר המורים זה או דירוג עובדי הוראה או הדירוג האקדמי.

<עידו חגאי: אצלנו דירוג מביש, ומנצלים את זה.

<עידו חגאי: והסטודנטים שלנו, אין להם אלטרנטיבה.

<עידו חגאי: ואנחנו מוכנים להוביל.

<עידו חגאי: אנחנו מוכנים להוביל מהפך פדגוגי, מבני, לצמצם את כמות המכללות.

<עידו חגאי: אמרנו את הכול.

<עידו חגאי: תשובות אנחנו לא מקבלים.

<עידו חגאי: רק, עוד פעם, שואלים אותנו שאלות: מה אתם רוצים?

<עידו חגאי: ולא נותנים תשובות.

<עידו חגאי: ואני חושב שהנושא הזה, פה, מהשולחן הזה, צריך להסתיים.

<עידו חגאי: במדינת ישראל יש הרבה כסף.

חיים כץ: תאמין לי, אם לשולחן הזה היה מספיק סמכויות, העניין הזה היה מסתיים.

<עידו חגאי: אני יודע.

חיים כץ: היה מסתיים.

חיים כץ: שמעת?

<עידו חגאי: כן.

חיים כץ: היה מסתיים.

חיים כץ: אני מסתכל לך ככה, מרחוק, בעיניים: היה מסתיים.

<עידו חגאי: צריך פה אחריות.

חיים כץ: פקידי משרד האוצר היו מתנהלים כמו שצריך להתנהל, ובמשרד הכלכלה היו מתחילים לעבוד.

חיים כץ: מפסיקים לדבר, מתחילים לעבוד.

<עידו חגאי: רק משפט לסיום: גם היום יש הרבה כסף בתקציב המדינה.

<עידו חגאי: בעוד ימים ספורים, תוך חודש-חודשיים, המל"ג יעשה את סיכום תשע"ג.

<עידו חגאי: אני מעריך שכמו בשנה שעברה, יעביר עודפים של 300 מיליון שקל משנה לשנה.

<עידו חגאי: אני מעריך שבאגף המעונות, שמופקדת עליו הגברת מיכל צוק, שבשנה שעברה היו עודפים של כ-100 מיליון שקל, עודף של תת ביצוע, והשנה קיבלו תוספת תקציבית – זה נתוני אגף התקציבים – הוסיפו עוד 200 מיליון שקל.

<עידו חגאי: השאלה היא איך מבצעים.

<עידו חגאי: משרד הכלכלה קיבל תוספת תקציבית של 1.2 מיליארד שקל – מ-2.4 מיליארד שקל, ל-3.6 מיליארד שקל.

<עידו חגאי: יש כסף.

<עידו חגאי: אנחנו מבקשים להפוך לבן בכור, קודם כל, במשרד הכלכלה.

<עידו חגאי: לא רוצים להיות בן חורג.

<עידו חגאי: אנחנו רוצים להיות אחד משלושת היעדים של המשרד, כפי שהשר אמר.

<עידו חגאי: אנחנו לומדים, רוצים לכבד את האנשים, אבל הגיעו מים עד נפש.

<עידו חגאי: תודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הגברת מיכל צוק.

<מיכל צוק: אני אגיד ככה: קודם כל, נאמרו כאן הרבה דברים, ודברים קשים ורציניים.

<מיכל צוק: אני חושבת שהתחושה שלכם, ואני לא יכולה להתעלם ממנה, שאתם אומרים: זלזול, היא לא המקום שלא אני ולא משרד הכלכלה, ולדעתי גם לא אף אחד בממשלה, מגיע ממקום של לזלזל.

<מיכל צוק: להיפך.

<מיכל צוק: אני חושבת שאנחנו רואים לנגד עינינו את החשיבות המאוד-מאוד גדולה שיש להכשרה של הנדסאים וטכנאים - - -

חיים כץ: אז למה אתם לא עונים למכתבים?

פניה קירשנבאום: במה זה מתבטא?

חיים כץ: חוץ מלדבר, מה אתם עושים?

חיים כץ: חוץ מלדבר מה עשיתם?

חיים כץ: לא עניתם למכתב חודשיים, לא היה לכם זמן?

חיים כץ: ואת אומרת: אנחנו לא מזלזלים.

חיים כץ: תשמעי, בדיבורים אתם מצוינים.

חיים כץ: בדיבורים אתם ליגה לאומית.

חיים כץ: מה עשיתם?

חיים כץ: תפרטי לי מעשים.

חיים כץ: זה לא לעמוד על במה ולקשקש.

חיים כץ: יש לכם אחריות.

חיים כץ: אתם אחראים לחינוך הטכנולוגי במדינת ישראל.

חיים כץ: תני לי תשובות מה אתם עושים, מה עושים בעוד שלושה שבועות.

חיים כץ: מי פותח, מי סוגר.

חיים כץ: למה המנכ"ל איננו פה?

חיים כץ: למה השר איננו פה?

חיים כץ: לא שאנחנו חלילה מורידים מכבודך, אבל יש הירארכיה במגרש הזה.

חיים כץ: והגיעה שעת השין, שלושה שבועות.

חיים כץ: עסוקים?

חיים כץ: אין זמן לבוא?

חיים כץ: או שהנושא פה לא מספיק חשוב?

חיים כץ: לא רציני?

חיים כץ: אני מקווה שאני אקבל ממך תשובה.

<מיכל צוק: אוקיי.

<מיכל צוק: אז אני אמשיך.

<מיכל צוק: שאלת מה עשינו, ואני אגיד מה עשינו ומה אנחנו עושים, ולא רק, אגב, מתוך הבנה של החשיבות של פתיחת השנה.

<מיכל צוק: ואני אגיד כאן שאנחנו נדבר, וגם דיברנו לפני כן.

<מיכל צוק: כלומר, לא התעוררנו היום בבוקר.

<מיכל צוק: הישיבה שהייתה היום בבוקר היא בהמשך להרבה שיחות שהיו ופגישות שהיו עם נציגי המכללות, והיא גם הייתה קבועה עוד שבוע קודם לכן.

<מיכל צוק: אבל אנחנו דיברנו בעבר, ואנחנו נמשיך לדבר עם הפורום של המכללות הטכנולוגיות במטרה להשיג.

<מיכל צוק: ואני מקווה, ואני חושבת שזה אפשרי להשיג, לקראת פתיחת שנת הלימודים, סיכום שיאפשר באמת, קודם כל, ייצוב, אבל גם אופק למכללות הטכנולוגיות, ואני אסביר.

<מיכל צוק: וכאן אני אגיד, שגם אם אתם תגידו, כולכם, וחלקכם אומרים, ואני חושבת שזה נכון, שאתם פותחים את שנת הלימודים, זה לא יגרום לנו לא לשבת ולדבר.

<מיכל צוק: לא, ממש-ממש לא.

<מיכל צוק: אלא אנחנו נשב ונדבר אתכם מתוך כוונה להגיע לסיכומים שאפשר באמת לקיים אותם, ושיוכלו באמת לייצב את המערכת הזאת ולתת לה אופק.

<מיכל צוק: ולמה אני מכוונת?

<מיכל צוק: אומרים כאן, כל הזמן, וכך היה בשנה שעברה.

<מיכל צוק: אמרתם: ישבתם אצלי בבית, ואתם כולכם יודעים באיזה נסיבות, והנסיבות הן בגלל החשיבות שאנחנו רואים במערכת הזאת.

<מיכל צוק: והתקבל תקציב, כמו שאומרים עכשיו, תקציב חירום.

<מיכל צוק: זה תקציב חד פעמי, שבאמת עכשיו לא נמצא אצלכם בפתיחת השנה.

<מיכל צוק: ואני חושבת שהנושא הזה הוא לא התנהלות נכונה.

<מיכל צוק: אני חושבת שמה שאנחנו צריכים להשיג, ואני חושבת שזה אפשרי להשיג גם בטווחי זמן קצרים, כי אנחנו לא מתחילים מאפס; אנחנו, בכל זאת, יושבים חודשים ארוכים ומדברים אתכם, ולפעמים אתם לא הייתם מרוצים מאיך שהייתה ההתנהלות בצד שלנו; ולפעמים גם אני מאוד הצרתי כשאנחנו רצינו, בלוחות זמנים רלוונטיים, ערב התקציב, לשבת, ואתם, מסיבותיכם שלכם, לא הגעתם, וזה בסדר, כי זה לא רלוונטי.

<מיכל צוק: מה שמשנה זה שנשב עכשיו, ונשב בצורה אינטנסיבית, את השבועות שנותרו לפתיחת השנה, וגם אם קצת אחרי, ונוכל להגיע לסיכום רב שנתי.

<מיכל צוק: אני חושבת שמערכת שעושה הכשרה, בכלל, כל הכשרה, כל מערכת חינוך, ובוודאי הכשרה טכנולוגית, ובוודאי כשהדברים שנאמרו כאן לא התחילו באמת בחודשים האחרונים – הם תוצאה של התנהלות שהיא של כמה וכמה שנים.

<מיכל צוק: אני חושבת שמחייב אותנו לפיתרון סדור, שיטתי, רב שנתי.

<מיכל צוק: כן, מצד אחד, עם תוספות תקציב ותוספות משאבים.

<מיכל צוק: וכולכם יודעים, מצד אחד, מה המצב הכלכלי שיש, וגם את העובדה שאושר תקציב מדינה.

<מיכל צוק: ועדיין, אנחנו נכונים, וכבר אחרי הרבה שעות גם עם משרד האוצר, יודעים להביא תוספות של משאבים, אני מקווה, למערכת הזאת, כולל על חשבון פעילויות אחרות של משרד הכלכלה, והדבר נאמר לכם.

<מיכל צוק: ומהצד השני, יש גם מגבלות לנושא התקציבי.

<מיכל צוק: אבל, ואני שמה את זה על השולחן: זה לא רק כסף.

<מיכל צוק: כלומר, לשבת ולזרוק עכשיו כך וכך כסף חד פעמי, לא יעשה, בעיניי, טוב למערכת הזאת.

<מיכל צוק: המערכת הזאת צריכה לקבל תוספות של משאבים, מצד אחד.

<מיכל צוק: מצד שני, בתהליך רב שנתי, גם לעשות מספר שינויים משמעותיים, כדי שבאמת הכשרת ההנדסאים והכשרת הטכנאים תהיה מפוארת, כפי שהיא צריכה להיות, וכפי שאתם מעוניינים שהיא תהיה, ואנחנו מעוניינים בכך לא פחות.

<מיכל צוק: ואם דיברתם על דיפלום: אז כן, אני יודעת שחסרים, ויש דרישה לכוח אדם מיומן במשק, להנדסאים וטכנאים.

<מיכל צוק: אבל יש הרבה חברות, שגם אומרות: אנחנו רוצות כוח אדם יותר מיומן.

<מיכל צוק: ואנחנו הרי דיברנו על זה, זו לא המצאה.

<מיכל צוק: ובשביל זה, כן, אנחנו צריכים שינוי.

<מיכל צוק: אנחנו צריכים גם מכללות שיוכלו להיות מספיק גדולות כדי לאפשר את האיכות האקדמית.

<מיכל צוק: אני מסכימה, ונאמר גם בדיון, ואני אומרת את זה גם עכשיו: צריך לחשוב גם על הפיזור.

<מיכל צוק: יש חשיבות גם לפריפריה, אין ספק.

<מיכל צוק: אבל עדיין אנחנו צריכים מכללות שהן עם מסה קריטית מסוימת, שתאפשר למכללה, בתוספת המשאבים שלנו, גם להביא באמת ולעמוד בהוצאות הנכונות.

<מיכל צוק: זה מקובל גם בעולם האקדמי, זה הגיוני, לקבל איזושהי מסה קריטית של סטודנטים, שיהיה אפשר באמת - - - מכללה.

פניה קירשנבאום: - - - מדובר עוד יותר בפריפריה בדרך הזאת.

פניה קירשנבאום: כולם יתרכזו במרכז.

<מיכל צוק: לא, לא.

<מיכל צוק: אני אמרתי שצריך - - -

פניה קירשנבאום: כולם יתרכזו במרכז, כי הכי קל להתרכז במרכז, ונשאיר את הפריפריה בלי הכשרה.

<מיכל צוק: אז אני חושבת שלא זאת תהיה התוצאה, וזה בוודאי לא איך שצריך להוביל את זה.

<מיכל צוק: אני חושבת שצריך לתת את הדעת גם על הפריפריה.

<מיכל צוק: אבל מכללות מאוד-מאוד קטנות ברמה המקצועית, וגם תסתכלו על מערכת ההשכלה הגבוהה - - -

יצחק הרצוג: רק בינתיים צריך לפתוח את השנה.

פניה קירשנבאום: הן יכולות להיות שלוחה.

<יעקב דור: מי פתח אותן?

<יעקב דור: אנחנו פתחנו אותן?

חיים כץ: הלו, סלח לי.

יצחק הרצוג: צריך לפתוח את השנה.

<מיכל צוק: אני מסכימה שצריך לפתוח את השנה.

<מיכל צוק: אבל אני בכל זאת חושבת שאנחנו לא יכולים להתעלם מכמה עקרונות.

<מיכל צוק: עכשיו, אני אומרת עוד פעם: מה זה "מי פתח אותן"?

<מיכל צוק: זה לא שבאתי אליכם בטענות - - - שהדבר הנכון - - -

חיים כץ: הגברת מיכל צוק, מה שהוא צעק פה הוא לא צעק באישור.

<מיכל צוק: אני מסכימה אתך.

<מיכל צוק: אבל אני בכל זאת עונה כי אני אומרת: זו לא האשמה.

<מיכל צוק: לא אמרתי מי פתח - - -

חיים כץ: אנחנו מחכים לראות מה פרודוקטיבית אתם הולכים לעשות.

<מיכל צוק: אוקיי.

חיים כץ: זה מה שמעניין.

חיים כץ: בשורה התחתונה, איך אנחנו מובילים את העסק, מה אנחנו עושים, מתי אנחנו מקימים מועצת הנדסאים.

פניה קירשנבאום: מה קורה מחר.

שולי מועלם-רפאלי: - - -

חיים כץ: כן.

חיים כץ: את כל זה אני רוצה לדעת, איפה אנחנו חיים.

פניה קירשנבאום: ומה קורה מחר.

חיים כץ: אמרת שידברו על פתיחת הלימודים.

חיים כץ: זאת אומרת, קבעתם - - - שאתם נכנסים לחדר, ולא יוצאים עד שזה לא נגמר.

<מיכל צוק: כן.

<מיכל צוק: קבענו שאנחנו יושבים עכשיו עם פורום - - -

חיים כץ: מה זה "עכשיו"?

חיים כץ: עכשיו – אחרי הדיון?

חיים כץ: אני מקצר אותו, אני סוגר.

חיים כץ: אם אתם יושבים עכשיו אני - - -

<מיכל צוק: - - -

יצחק הרצוג: הבעיה היא שאת יכולה להעביר - - -.

יצחק הרצוג: אבל את לא תספיקי לפני פתיחת שנת הלימודים, הגברת מיכל צוק.

<מיכל צוק: רגע, שנייה, אני לא מסכימה.

חיים כץ: היא לא מסכימה.

חיים כץ: היא אומרת שהיא תספיק.

<מיכל צוק: אני לא חושבת.

<מיכל צוק: הרי אנחנו לא מתחילים היום, אנחנו יושבים כבר מספר חודשים.

<מיכל צוק: אנחנו יודעים - - -

יצחק הרצוג: נו, יש איזו הצעה?

יצחק הרצוג: יש איזה נייר?

יצחק הרצוג: יש איזה קווי מתאר?

פניה קירשנבאום: מה גיבשתם בזמן הזה שישבתם?

פניה קירשנבאום: כי ישבתם כבר חודש וחצי-חודשיים - - -

<קריאה: שנתיים.

<קריאה: שנה-שנתיים, כן.

פניה קירשנבאום: שנתיים, אבל כלום לא קרה.

פניה קירשנבאום: עובדה שאנחנו נמצאים פה.

פניה קירשנבאום: אם גיבשתם איזו מדיניות, אם גיבשתם איזו החלטה, הם לא היו מגיעים לכאן.

<מיכל צוק: אז אני אומרת מה העקרונות שאני חושבת שצריכים להיות.

<מיכל צוק: ואנחנו צריכים גם מודל תפוקות באותו טווח זמן, כי אנחנו צריכים, בסופו של יום, לשלם על סטודנטים שסיימו את הלימודים והם מדופלמים.

<מיכל צוק: כי זה באמת תו תקן איכותי, שאותו אנחנו צריכים במערכת.

<מיכל צוק: וזה לא אנחנו המצאנו.

<מיכל צוק: יש גם דו"ח ביקורת מאוד ברור של מבקר המדינה בנושא הזה, שאומר ששיעורי הדיפלום הנוכחיים נמוכים, מצד אחד; וגם שאנחנו לא מתמרצים נכון את המכללות בשביל להעלות את שיעורי הדיפלום.

<מיכל צוק: ולכן ההצעה שלנו, וזה מה שסוכם היום עם המכללות הטכנולוגיות, זה שאנחנו ניקח פורום מצומצם, לא פורום רחב, ונשב באינטנסיביות – היום, מחר, מתי שאנחנו נקבע, בצורה אינטנסיבית, כן, עד שייצא עשן לבן, מתוך מטרה להגיע לסיכום רב - - -

חיים כץ: מה את אומרת למכללת תל חי?

חיים כץ: בא בן אדם, אומר לך: אני לא פותח את המכללה.

חיים כץ: עכשיו, את יכולה להגיד ככה: הוא לא רציני, אני לא מאמינה לו.

חיים כץ: את יכולה להגיד את זה: הוא בן אדם לא רציני, הוא לא נראה לי רציני, הוא יפתח, אני לא צריכה לתת לו.

חיים כץ: או הסוס ימות או שהוא יתרגל לא לאכול.

חיים כץ: מה את אומרת לו?

חיים כץ: את מאמינה שהוא לא יפתח?

<מיכל צוק: אני רוצה להתייחס: אני אומרת שיש כאן שתי שאלות שונות: יש את השאלה הרוחבית יותר, אוקיי?

<מיכל צוק: שזו נוגעת לכל המכללות הטכנולוגיות, ואותה אנחנו נעשה בפורום - - - לגבי מכללת תל חי, והוא יודע כי אנחנו יושבים איתו בצורה ספציפית.

<מיכל צוק: ככל שיש בעיות נקודתיות, אנחנו יושבים איתו בצורה נקודתית.

<מיכל צוק: ואני לא חושבת שכאן אנחנו צריכים - - -

<קריאה: - - -

חיים כץ: תשמעי, הגברת מיכל צוק, אולי תעשו את הדיונים בעמידה?

<מיכל צוק: אני מוכנה לזה.

חיים כץ: נראה לי שאם אתם תעשו את זה בעמידה אתם תקצרו את הזמנים.

חיים כץ: למה אם אתם יושבים, אולי נוח לכם.

<מיכל צוק: רגע.

<מיכל צוק: זה לא המקום הנכון, בעיניי, לפתוח את הבעיות הספציפיות של מכללת תל חי, ואני לא - - -

פניה קירשנבאום: הגברת מיכל צוק, אבל את יודעת שזו שאלה של ביצה ותרנגולת.

<מיכל צוק: לא, - - -

פניה קירשנבאום: למה?

פניה קירשנבאום: אם אין להם כסף ואין מרצים כמו שצריך, אז הם לא יכולים להגיע לדיפלום.

פניה קירשנבאום: ואם אין להם דיפלום אז אתם לא נותנים להם את הכסף.

שולי מועלם-רפאלי: אז גם לא יבואו סטודנטים.

שולי מועלם-רפאלי: אז גם לא באים סטודנטים.

פניה קירשנבאום: עכשיו, אני שואלת אותך:

פניה קירשנבאום: אם מערכת החינוך הייתה מתקצבת בתי ספר לפי אלה שסיימו עם בגרות, תארי לעצמך מה היה קורה.

פניה קירשנבאום: מה היה קורה אם בתי הספר היו מתוקצבים רק לפי הילדים שהגיעו לבגרות מלאה?

פניה קירשנבאום: אפילו בגרות חלקית.

רינה פרנקל: בסוף לא היו בגרויות בכלל.

פניה קירשנבאום: איך את יכולה לתקצב אותם רק לפי הדיפלום?

פניה קירשנבאום: הרי בתקצוב שלכם, כל שנה ושנה הם ירדו בכמות האנשים שיקבלו תעודה.

<מיכל צוק: לא, לא נכון.

פניה קירשנבאום: אה, טוב - - -

<דב תמיר: נכון מאוד.

<יעקב דור: נכון מאוד.

יצחק הרצוג: לא רק זה, בשנה שעברה העברת כסף בלי תנאים מוקדמים.

יצחק הרצוג: למה עכשיו את דורשת תנאים?

יצחק הרצוג: תעבירי כסף ותמשיכי.

<מיכל צוק: תראו מה קרה: העברנו כסף בלי תנאים מוקדמים ולא הצלחנו, ואני לא אומרת את זה לרעת אף אחד.

רינה פרנקל: אז אחרי - - - לפקח.

רינה פרנקל: אחרי, לא לפני.

<מיכל צוק: אבל בסופו של דבר מערכת ההכשרה הטכנולוגית לא הרוויחה מהמהלך הזה של תקציב חד פעמי, כי עובדה שלא הצלחנו בחודשים האלה - - -

יצחק הרצוג: בסדר, אין בעיה.

יצחק הרצוג: אבל בינתיים - - -

<יוכבד פנחסי אדיב: כי זה לא מספיק.

<יוכבד פנחסי אדיב: כי זה לא מספיק.

<יוכבד פנחסי אדיב: כי זה לא המקום.

<יוכבד פנחסי אדיב: כי זה לא - - -

<מיכל צוק: ולכן אני חושבת שצריך להיות תהליך שמאפשר לכם ולנו להסתכל לחמש-שש השנים הקרובות, עם תוספת משאבים, מצד אחד.

<מיכל צוק: כאן אני מסכימה איתך.

<מיכל צוק: אני חושבת שהמהלכים האלה צריכים לבוא עם תוספת משאבים, אין ספק.

<מיכל צוק: ומהצד השני - - -

חיים כץ: כמה זמן את צריכה לסכם איתם עניינים?

יצחק הרצוג: בדיוק.

יצחק הרצוג: עד שייצא עשן לבן, כמה זה, שבוע, חמישה ימים, שבוע?

יצחק הרצוג: כמה את - - -

חיים כץ: כמה זמן?

חיים כץ: באיזה יום את רוצה שנעשה את הדיון בשבוע הבא?

יצחק הרצוג: דיון המשך.

<מיכל צוק: מתי שתקבעו ואנחנו נוכל להגיע.

חיים כץ: באיזה יום את רוצה שנעשה את הדיון בשבוע הבא?

<מיכל צוק: לפני שאתם תקבעו אנחנו נהיה כאן, ונוכל לעדכן אתכם איפה אנחנו עומדים.

<מיכל צוק: אני לא רוצה לקבוע לכם את לוחות הזמנים.

יצחק הרצוג: לפני שיבואו טכנאים מחוץ לארץ.

חיים כץ: באיזה יום את חושבת, בשביל שלא נטריד את כולם, ונראה איך העסק הזה מתקדם.

חיים כץ: כמה זמן, להערכתך - - -

יצחק הרצוג: זה בין יום כיפור לסוכות.

שולי מועלם-רפאלי: כן, יש שלושה ימים.

חיים כץ: כמה זמן את חושבת שאת צריכה?

חיים כץ: בחול המועד סוכות את עובדת?

<מיכל צוק: לא.

<מיכל צוק: אבל אם צריך אנחנו נתייצב.

חיים כץ: כמה זמן את חושבת נצטרך?

חיים כץ: יום שלישי, נגיד ב-10:00 בבוקר להיות פה, יהיו כבר תשובות?

<מיכל צוק: אני מקווה.

<מיכל צוק: זה לא תלוי רק בנו, יש נציגים לפורום.

<מיכל צוק: אנחנו נעשה את כל מה שאנחנו יכולים ובשקיפות מלאה.

<תמי צוקרמן: אתם לא צריכים את - - -

חיים כץ: אתם, מבחינתכם, מוכנים להירתם - -

<קריאה: מהרגע הזה.

חיים כץ: - - ולהגיע עד יום שלישי, שהגענו לפתרונות?

<תמי צוקרמן: הם לא מעוניינים - - -.

<תמי צוקרמן: הם לא מעוניינים.

פניה קירשנבאום: אם הם לא מביאים כסף - - -

יצחק הרצוג: ברור.

יצחק הרצוג: הוא שואל אותך: - - - את מוכנה להיכנס למשא ומתן אינטנסיבי - - -

<קריאה: בהחלט כן.

<קריאה: ברור.

<קריאה: אמרנו את זה כבר.

חיים כץ: תקשיבי, מה שאנחנו מבקשים: היום יום ראשון.

חיים כץ: ביום חמישי, בסוף היום – סוף היום זה השעה 15:00 – תעבירו דיווחים על מה התקדם לוועדה, לגברת וילמה מאור.

<וילמה מאור: יום חמישי זה.

חיים כץ: יום חמישי הזה.

חיים כץ: מה התקדם במהלך השבוע, איך אנחנו רואים את הדברים, ואז אנחנו נודיע לכם.

חיים כץ: אנחנו נצטרך ארבעה ימים לקבוע דיון?

<וילמה מאור: כן.

<וילמה מאור: אבל - - -

פניה קירשנבאום: אתה יכול לקבוע ולבטל.

חיים כץ: אוקיי, אוקיי.

חיים כץ: לא, לא, אני לא יכול לקבוע, אנחנו עכשיו בפגרה.

חיים כץ: נצטרך ארבעה ימים עד שזה - - -

יצחק הרצוג: לא, אתה יכול עכשיו לקבוע, ומקסימום לבטל.

שולי מועלם-רפאלי: אז בוא תקבע עכשיו כבר ליום שלישי הבא.

חיים כץ: לא, יש זמן, יש זמן.

<וילמה מאור: יום חמישי עוד אפשרי.

חיים כץ: זה בסדר, בסדר.

חיים כץ: יום חמישי בשעה 16:00.

חיים כץ: את תעבירי לגברת וילמה מאור נתונים.

חיים כץ: אנחנו נראה אם אנחנו מקדמים - - -

<וילמה מאור: לא, רגע, סליחה, אדוני היושב ראש, אנחנו חייבים להודיע על ישיבה ביום חמישי.

<וילמה מאור: אז לפחות ב-12:00.

חיים כץ: ב-12:00.

<וילמה מאור: ב-12:00, כן.

חיים כץ: ביום חמישי ב-12:00 תעבירי נתונים.

חיים כץ: את שמעת פה את רוח הדברים.

חיים כץ: בשביל שלא תשכחי, אנחנו ביקשנו את הקלטת, נעביר לך אותה.

חיים כץ: יהיה לך את הפרוטוקול – גם כתוב.

חיים כץ: אני לא יודע אם - - - כתוב, אבל נעביר לך את הקלטת.

חיים כץ: תסתכלי, תשמעי מה אנשים חושבים.

חיים כץ: תראי את זה גם לשר, תראי לו מה הם חושבים.

חיים כץ: אני גם אדאג להעביר לו, שייראה מה אנשים חושבים.

חיים כץ: ואנחנו שלושה שבועות לפני, ואנחנו ערב יום הכיפורים.

חיים כץ: כל מה שאנחנו - - -, ממה שאנחנו מבקשים מהוועדה, ממך, שתהיי השגרירה של כל אלה שדיברו וכל אלה שלא דיברו ורצו לדבר.

חיים כץ: אנחנו שמענו את מכללת כנרת, אמרנו לא צריך.

חיים כץ: ויסלח לי מר פיני קבלו, שאמרתי לו שהוא ידבר והוא לא דיבר.

חיים כץ: יסלח לי.

חיים כץ: תקבל בהזדמנות אחרת, אני אכפיל לך את הזמן.

חיים כץ: ועוד כאלה שביקשו ולא דיברו.

חיים כץ: ולא פנינו לרפרנט של משרד האוצר.

חיים כץ: לא פנינו אליו, לרפרנט.

חיים כץ: אבל שמעת את רוח הדברים.

חיים כץ: יש פה אנשים, דיברו מדם ליבם.

חיים כץ: ראו איך פרויקט חיים הולך ומתמוסס.

חיים כץ: אז אני מקווה שאתם תשימו בעניין הזה, חוץ מכסף, גם לב וגם נשמה.

חיים כץ: ושתבינו כמה המדינה הזאת צריכה את זה.

חיים כץ: ותעברו קצת לשלב של מעשים, ופחות דיבורים.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.

חיים כץ: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: גמר חתימה טובה.