ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 51, 2013-07-09 12:15

חיים כץ: צהרים טובים.

חיים כץ: אנחנו בשידור.

חיים כץ: היום, יום שלישי בשבוע, ב' באב התשע"ג, ה-9 ביולי 23013 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא שעל סדר היום הוא עתיד עובדי עיתון "מעריב".

חיים כץ: למען האמת, זימנתי את הישיבה הזאת לאור פנייה של ועד עובדי "מעריב" וזאת כדי להבין יותר מה קורה.

חיים כץ: יצא לי לדבר עם אחד המנהלים של "מעריב" שגם אמר לי את דעתו.

חיים כץ: הייתי מבקש לשמוע את נציג הוועד.

חיים כץ: תן תמונת מצב על מה שקורה ב"מעריב", במערכת יחסי העבודה, ביחסים בין הוועדים לוועדים אחרים.

חיים כץ: המטרה שלנו בסוף היא שיהיה עיתון ושתהיה לכם עבודה.

<יאיר טרצ'יצקי: זה בטוח.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אציג את עצמי.

<יאיר טרצ'יצקי: שמי יאיר טרצ'יצקי, אני יו"ר ארגון העיתונאים ואנחנו הארגון היציג ב-16 כלי תקשורת, בין היתר הארגון היציג של עיתונאי "מעריב".

<יאיר טרצ'יצקי: אני מדגיש את המילה עיתונאי "מעריב", כי אנחנו מייצגים רק את העיתונאים של "מעריב".

<יאיר טרצ'יצקי: לצורך העניין, בתוך כל הקומפלקס הזה שנקרא "מעריב" – "מקור ראשון", יש עוד כל מיני קבוצות עובדים שחלקן לא מאוגדות ואני לא יכול לדבר בשמן.

חיים כץ: יש קבוצות עובדות שהן כן מאוגדות?

<יאיר טרצ'יצקי: יש את עובדי הדפוס שהם מאוגדים בהסתדרות.

<יאיר טרצ'יצקי: אנחנו, ארגון העיתונאים, גם חלק מההסתדרות, אבל איגוד מקצועי נפרד בתוך ההסתדרות.

<יאיר טרצ'יצקי: יש את העיתונאים של "מקור ראשון".

חיים כץ: הם באותה חבילה?

<יאיר טרצ'יצקי: כן.

<יאיר טרצ'יצקי: יש כאן סכנה.

<יאיר טרצ'יצקי: הסכנה היא לכולם, גם לעיתונאים של "מקור ראשון".

<יאיר טרצ'יצקי: יש לנו ויכוח כבר כמה חודשים עם הנהלת "מעריב"/"מקור ראשון", האם אנחנו מייצגים את העיתונאים של "מקור ראשון" או לא.

<יאיר טרצ'יצקי: ארגון העיתונאים התיימר לייצג אותם.

חיים כץ: זה חשוב היום?

<יאיר טרצ'יצקי: אני רק מדגיש כי העניין יעלה אחר כך והנהלת "מעריב"-"מקור ראשון" מסרבת באופן עקבי, גם בצורה לא תקינה, שנייצג את העיתונאים של "מקור ראשון".

<יאיר טרצ'יצקי: כאן, לצורך העניין, אני מדגיש, באתי לדבר בשם עיתונאי "מעריב".

<יאיר טרצ'יצקי: אני יודע שיש עובדים אחרים אותם אני לא מייצג.

חיים כץ: תן לנו תמונת מצב.

<יאיר טרצ'יצקי: "מעריב" נמצא במשבר כלכלי לא פשוט כבר הרבה שנים ואת זה אתם מכירים, כך שלא אכנס לזה.

<יאיר טרצ'יצקי: לפני קצת פחות משנה העיתון עבר למעשה לבעלותו או להפעלתו של שלמה בן-צבי שהיה עד אז המו"ל של "מקור ראשון".

<יאיר טרצ'יצקי: כחלק מהמעבר אלינו מידי הקפאת הליכים של הנאמן, נחתם הסכם קיבוצי בין עיתונאי "מעריב" ואנשי המינהלה של "מעריב", כל אחד בנפרד, לבין אחוזת הירש, החברה של שלמה בן-צבי.

<יאיר טרצ'יצקי: מערכת היחסים הקיבוציים ידעה עליות ומורדות.

<יאיר טרצ'יצקי: היה צריך לעשות תהליכי הבראה והיינו שותפים לתהליכי ההבראה, ובזכות השותפות שלנו פרשו 140 עובדים מ"מעריב".

<יאיר טרצ'יצקי: היו תהליכים לא פשוטים.

חיים כץ: כמה עובדים יש ב"מעריב"?

<יאיר טרצ'יצקי: כיום יש בערך 120 עיתונאים ב"מעריב", עיתונאים שנקלטו למעשה מ"מעריב" הישן.

חיים כץ: 120 עיתונאים.

<יאיר טרצ'יצקי: בערך 120 עיתונאים.

<יאיר טרצ'יצקי: לפני בערך שבועיים הבנו שהמצב קשה מאוד, שמענו שמועות ורקע בפנים והתחלנו לפנות להנהלה שסירבה לשתף אותנו בפרטים.

<יאיר טרצ'יצקי: היה סכסוך עבודה, הייתה התחלה של פניות לבית הדין לעבודה.

<יאיר טרצ'יצקי: יש שם עוד תיק שמתנהל על פיטורי יושב ראש הוועד, על זה שלא קלטו אותו אבל לא ניכנס לזה עכשיו.

<יאיר טרצ'יצקי: יש מערכת יחסי עבודה מורכבת ומתוחה.

חיים כץ: מה זה מצב קשה מאוד?

<יאיר טרצ'יצקי: הבנו שיש פה סכנת סגירה.

חיים כץ: למה?

<יאיר טרצ'יצקי: הבנו שהמצב הכלכלי קשה.

<יאיר טרצ'יצקי: זה לא סוד.

<יאיר טרצ'יצקי: הבנו שהזרמת הכסף מהבעלים עלולה להיות תקועה.

<יאיר טרצ'יצקי: הבנו שברקע יש בדיקה של מקנזי שאמורה להוציא דוח לגבי התייעלות וכנראה הדוח הזה יכול להמליץ על דברים מאוד מאוד קשים.

<יאיר טרצ'יצקי: ניסינו לקבל פרטים באמת כדי שנוכל להיות פרטנר למהלך כמו שהיינו בעבר, גם בימי נוחי דנקנר ודסקש, גם באמצע הדרך כשהיו צריכים לעשות פרישה מרצון.

<יאיר טרצ'יצקי: ניסינו לקבל פרטים אבל סירבו לתת לנו פרטים.

<יאיר טרצ'יצקי: העניין הזה גם נדון עכשיו בבית הדין לעבודה.

חיים כץ: היה דיון היום?

<יאיר טרצ'יצקי: היום היה דיון בו למעשה מסרנו שהתחיל להתנהל משא ומתן.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אעדכן בעניין הזה עוד שנייה.

<יאיר טרצ'יצקי: העניין הגורלי היה ביום ראשון האחרון, אז למעשה זומנו, נציגי העיתונאים, לשיחה עם שלמה בן-צבי והמנכ"ל ישראל גולדשטיין, בה אמרו לנו דבר פשוט: זאת תכנית ההבראה שאנחנו רוצים לעשות, קחו אותה או שהעיתון נסגר.

חיים כץ: מה הם אמרו?

<יאיר טרצ'יצקי: היה שם גם פיטורים לא מצומצמים, גם קיצוצי שכר.

חיים כץ: אתה אמרת לו שאתם חלק מהעיתון, זה מקור הפרנסה שלכם.

חיים כץ: נגיד שאמרת לו.

<יאיר טרצ'יצקי: אנחנו אמרנו שאנחנו נהיה פרטנר לתהליך ההבראה.

חיים כץ: אבל תסביר לנו למה.

<יאיר טרצ'יצקי: אבל מה שאנחנו דורשים, זה לנהל משא ומתן עכשיו.

<יאיר טרצ'יצקי: אין לנו בעיה לנהל אותו עכשיו, להביא את אנשי המקצוע שלנו, לבוא ולדבר.

<יאיר טרצ'יצקי: הוא אמר: אין על מה לדבר.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: הוא שם נתונים?

<יאיר טרצ'יצקי: הציבו לנו אקדח לרקה.

<יאיר טרצ'יצקי: תסמכו עלי, לא קיבלנו שום מספרים.

<יאיר טרצ'יצקי: דרשנו מספרים ונתונים של כמה הם צריכים לקצץ, כמה כסף צריך להזרים כדי שנדע על מה אנחנו מדברים, אבל לא הסכימו לתת לנו נתונים.

<יאיר טרצ'יצקי: אמרו לנו חד משמעית שלא יהיה כאן משא ומתן, תסכימו או שאנחנו סוגרים את העיתון.

<יאיר טרצ'יצקי: אגב, אני אגיד בהערת אגב שבן-צבי לא יכול לסגור את העיתון כי "מעריב" המותג עדיין בידיים של בית המשפט, של הנאמן.

<יאיר טרצ'יצקי: כמובן שאנחנו לא רוצים שזה יגיע לשם, אבל מבחינה זאת את "מעריב" הוא לא יכול לסגור.

<יאיר טרצ'יצקי: יכול להיות שזה יחזור לנאמן ואחרי חודש ייסגר, אבל הוא אישית, אין לו את הסמכות לסגור.

<יאיר טרצ'יצקי: הגענו למצב הזה ובאנו ואמרנו שזה לא מקובל עלינו, זאת לא דרך, אנחנו מוכנים להיות פרטנר, נסכים להרבה מאוד דברים, נלך מאוד מאוד רחוק ונקבל החלטות כואבות, אבל לפחות צריך להתנהל משא ומתן.

<יאיר טרצ'יצקי: הייתה הרבה מאוד מתיחות.

<יאיר טרצ'יצקי: בין היתר היו הרבה מאוד לחצים מלמעלה, התנהלו עניינים, באנו לעובדים.

אילן גילאון: מה הייתה ההתחייבות שלו לגבי מצבת העובדים?

<יאיר טרצ'יצקי: הוא התחייב גם לבית המשפט, לשופטת ורדה אלשייך, וגם בהסכם קיבוצי לקלוט קצת יותר מ-350 עובדים לתקופה של שנה וחצי.

נחמן שי: מתוך כמה?

<יאיר טרצ'יצקי: היו שם הרבה.

<יאיר טרצ'יצקי: חלקם עובדים במשרות חלקיות.

חיים כץ: זה לא משנה מה הוא התחייב.

חיים כץ: נשאלת השאלה מה הוא יכול ובאיזה מצב הוא יכול לתפעל.

<יאיר טרצ'יצקי: ברור.

חיים כץ: אנחנו רוצים לחיות חכמים ולא למות צודקים.

<יאיר טרצ'יצקי: אתה צודק לגמרי.

חיים כץ: קודם כל הוא צריך לשים את המצב הכלכלי הנוכחי, מה מצפה לו מחר בבוקר ולכמה זמן התכנית.

חיים כץ: הכסף שישקיע, לכמה זמן יש לו טווח חיים, אם הולכים למהלך.

חיים כץ: אם הולכים למהלך של פיטורים, פיטורי שכר וכן הלאה, האם אנחנו יודעים שזה נותן לנו אופק תעסוקתי, או שאנחנו הולכים לעוד מעבר בשיטת הסלאמי לפיה אנחנו מפטרים חלק ובעוד חצי שנה נבוא ונפטר עוד קצת.

חיים כץ: אמרת שאתה מוכן להיכנס למהלך – עזוב לרגע משא ומתן – להבראת מקום העבודה שלך כשאתה מבטיח לך מקום עבודה.

<יאיר טרצ'יצקי: זה בדיוק.

חיים כץ: זה מה שאתה רוצה.

<יאיר טרצ'יצקי: זאת הייתה האמירה שלנו.

<יאיר טרצ'יצקי: כמו שאמרתי, רצינו לנהל את זה משא ומתן ורצינו לקבל את הנתונים.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אגיד עוד אמירה חשובה כי היו שם כל מיני סעיפים.

<יאיר טרצ'יצקי: בדרך כלל עובדים באים ואומרים שלא יקצצו ושלא יפטרו.

<יאיר טרצ'יצקי: הדבר המרכזי שהפריע לנו שם הוא שהייתה לו התחייבות לשנה וחצי והוא אמר שגם אלה שיישארו, הוא כבר כאילו מקצר את ההתחייבות.

<יאיר טרצ'יצקי: איפה זה קשור לכסף?

<יאיר טרצ'יצקי: איפה העניין הזה קשור לכסף?

<יאיר טרצ'יצקי: הייתה לנו תחושה מאוד קשה שחלק מזה הייתה הכוונה – אני לא אגדי שזאת הייתה המטרה של המהלך אבל על הדרך - לפרק את העבודה המאורגנת ב"מעריב".

<יאיר טרצ'יצקי: היו לזה עוד ביטויים ואתמול הנהלת "מעריב" עשתה צעד מאוד חריג ופנתה לעובדים מעל ראש הנציגות הרשמית שלהם ואמרה להם שמבחינתה הוועד לא רלוונטי.

חיים כץ: אתה הולך למקומות אחרים.

חיים כץ: מטרת הישיבה הזאת היא שיהיה עיתון.

<יאיר טרצ'יצקי: לגמרי.

חיים כץ: זאת המטרה, שקודם כל יהיה עיתון.

חיים כץ: עזוב אותי עם העבודה המאורגנת שאני לא נגדה.

חיים כץ: אתה לא יכול לחשוב שאני נגדה אבל המטרה היא שיהיה עיתון.

חיים כץ: זאת המטרה הראשונית.

חיים כץ: אני לא קורא לזה משא ומתן.

חיים כץ: העיתון הוא לא פחות משלך מאשר של בעל הבית.

<יאיר טרצ'יצקי: אני רוצה לסכם במשפט אחרון ודווקא בנימה אופטימית.

<יאיר טרצ'יצקי: אחרי שאמרו שלא יהיו שום דיבורים ויש או זה או זה, או סגירה או פיטורים, ההנהלה באה, פנתה אלינו ואמרה שהיא תשב ותדבר.

<יאיר טרצ'יצקי: התחלנו כבר אתמול בלילה לדבר והיום גם נתנו הודעה משותפת לבית הדין לעבודה והודענו שאנחנו מתכוונים להמשיך את המשא ומתן בתום לב ובענייניות.

<יאיר טרצ'יצקי: להערכתי, לגבי העיתונאים אותם אני מייצג אחרי שהתחלנו לדבר אתמול, אני מאמין שגם אפשר למצוא לזה פתרון.

<יאיר טרצ'יצקי: אני מאמין שיש נכונות.

<יאיר טרצ'יצקי: כמובן שיש עוד הרבה אספקטים בתוך עסקת החבילה לגביהם אני לא בטוח, אבל אני יכול להגיד שבקרב העיתונאים אני חושב שהפערים הם לא גדולים ואני חושב שיש נכונות.

<יאיר טרצ'יצקי: ברגעים אלו ממש הוועד ונציגים אחרים של ארגון העיתונאים יושבים מול נציגי ההנהלה, מנהלים משא ומתן.

<יאיר טרצ'יצקי: היה לנו חשוב לבוא לדיון ולומר גם את האמירות העקרוניות וגם לשתף למעשה את הציבור בדברים שקורים.

<יאיר טרצ'יצקי: אני מקווה שבסופו של דבר נוכל בסוף היום הזה לומר שיש "מעריב" וזה גם בלי לפגוע בתנאים של העובדים.

אילן גילאון: מצוין.

אילן גילאון: על זה אנחנו מברכים.

חיים כץ: אני מבין שיש עוד רגל לוועדים.

חיים כץ: יש את הרגל של הדפוס.

חיים כץ: נמצא כאן נציג ועד עובדי הדפוס?

<אלעד טנא: אני סגן עורך "מעריב".

<אלעד טנא: כפי שהזכיר יאיר, כרגע מתנהל משא ומתן ואני הגעתי לייצג את ההנהלה שנמצאת ברגעים אלה במשא ומתן עם ועד העובדים.

חיים כץ: תן לנו סקירה על מה קורה.

חיים כץ: הוא התייחס למצב העיתונאים ואמר שאנחנו מוכנים ללכת, אנחנו חלק לא קטן מהעיתון הזה, אנחנו רוצים את מקור הפרנסה הזה, אנחנו חושבים שאנחנו עושים עבודה חשובה, אנחנו עושים עבודה מקצועית ואנחנו רוצים להמשיך בעיתון.

חיים כץ: זה מה שהוא אמר.

<אלעד טנא: נכון.

<אלעד טנא: אני אתקן קודם כל תיקון קטן.

<אלעד טנא: יאיר לא עובד "מעריב" אלא הוא עובד ההסתדרות.

<אלעד טנא: שאלת אותו קודם אם הוא מייצג את העובדים.

חיים כץ: זה לא חשוב.

<אלעד טנא: כי יושבת לידי המפיקה של סוף שבוע.

חיים כץ: אתה מבין שאנחנו לא שם?

חיים כץ: אתה רב אתי על הסיפון כשיש לך כזה חור בירכתיים.

<אלעד טנא: אתה צודק.

<אלעד טנא: אני אתן תיקון כי אני לא יודע אם הוא מכיר את כל העובדים.

חיים כץ: בוא נגיד שהוא לא מכיר אף אחד.

חיים כץ: מה שהוא אמר, אם אני הייתי הבעלים של "מעריב", הייתי שמח לשמוע.

חיים כץ: הוא אמר שהם חלק, מוכנים ללכת לקראת, רוצים לדעת אופק תעסוקתי.

חיים כץ: בדבריו לא היה שום חרחור מלחמה.

<אלעד טנא: אני אגיע לזה, אבל גם לנושא של העיתונאים.

<אלעד טנא: בקצרה, מה שקרה זה שלפני שמונה חודשים נערכה רכישה של שלמה בן-צבי ומשפחתו כאשר עד אז הוא החזיק את קבוצת "מקור ראשון" ובעצם בתהליך, כפי שיאיר הזכיר, שעוד לא הסתיים, רכש.

חיים כץ: הוא רכש.

חיים כץ: זה לא בעצם.

<אלעד טנא: נכון.

חיים כץ: הוא רכש, לא בעצם רכש.

<אלעד טנא: אתה צודק.

<אלעד טנא: הוא רכש.

<אלעד טנא: מה שקרה בשמונת החודשים האלה, אני חייב להגיד לכם כאיש תוכן, הייתה עבודה מדהימה, יעיד יוסי על כך שאנחנו עובדים כתף אל כתף.

<אלעד טנא: אני עורך גם את אתר אנרג'י.

<אלעד טנא: בשמונת החודשים האלה מבחינה עיתונאית העסק עבד ולמרבה ההפתעה היו כל מיני אנשים שאמרו שיש כאן כל מיני אספירציות פוליטיות וכל מיני דברים.

חיים כץ: כלכלית?

<אלעד טנא: כלכלית העסק לא עבד.

<אלעד טנא: נקודה.

<אלעד טנא: אנחנו מכירים את המצב בשוק.

<אלעד טנא: אנחנו לא מנותקים מכל המצב שקורה היום בעולם ובישראל בפרט.

<אלעד טנא: מה שקרה זה שכל מיני התחייבויות שהתרחשו לפני שמונה חודשים, ובאמת בתום לב שההנהלה עשתה, כיום הגענו למצב, כפי שיאיר הזכיר – אחרי הדוח של מקנזי שהוגש לפני כשבועיים למשפחה - שהבעלים החליטו להפסיק להזרים כספים לחברה.

<אלעד טנא: זה מצב נתון.

<אלעד טנא: כולנו מכירים איכשהו את מצב התקשורת.

<אלעד טנא: אנחנו גוף תקשורתי שחשוף למשרדי פרסום, שחשוף לשוק תחרותי.

<אלעד טנא: אני כבר חודשיים לא ישן בלילה כשאני יוצא מישיבות הנהלה.

<אלעד טנא: העובדה שהמצב קשה והנזילות בעייתית, זה לא משהו שאנחנו יכולים לספר לעובדים.

<אלעד טנא: היום החברה התפרקה ולכן גם הצעד הוא צעד רדיקלי.

<אלעד טנא: הצעד שנעשה הוא צעד רדיקלי וכואב לנו.

<אלעד טנא: אנחנו צריכים להסביר את זה, מה גם שכולנו באותה סירה, אבל בן-צבי אומר היום שהבעלים הפסיק להזרים, והוא מסיבות שלו, בגלל המחויבות שלו ל-420 משפחות, מעוניין להמשיך.

<אלעד טנא: הוא אומר שהוא יכול להמשיך בתנאים מסוימים.

נחמן שי: מי אומר את זה?

נחמן שי: שלמה בן-צבי?

<אלעד טנא: שלמה בן-צבי.

<אלעד טנא: לצורך העניין אני הקטן מייצג אותו כי הוא במשא ומתן.

<אלעד טנא: הרבה אנשים הופתעו.

<אלעד טנא: שוב, אי אפשר היה לספר לכל העולם כמה המצב קשה, אבל המצב באמת קשה וזה דבר אמיתי ולא משחק.

חיים כץ: אני מבין מה אתה אומר.

חיים כץ: אני רוצה להבטיח לעצמי שלושה-ארבעה דברים.

חיים כץ: האחד, אתה רוצה ממני הורדת שכר, אני הולך אתך.

חיים כץ: אני רוצה שכר תיאורטי, שכר מעשי.

חיים כץ: שכר תיאורטי זה שכר שאם חלילה יקרה לי משהו - הזכויות הפנסיוניות שצברתי ימשיכו להיות לפי השכר הישן ולא לפי השכר החדש.

חיים כץ: זאת אומרת, יהיו הפרשות לזכויות הפנסיוניות ולביטוח לאומי.

חיים כץ: אם חלילה אני אהיה בתאונת עבודה, זה יהיה לפי השכר הישן כי אחרת, בשביל הניסיון של שלמה בן-צבי שרוצה להבריא את "מעריב", אני יכול לקחת על עצמי נזק לכל החיים.

חיים כץ: אומר הבן אדם, שבנוסף, אחרי שהוא קיבל את השכר התיאורטי והוא מוכן לרדת בשכרו, הוא רוצה להבין כלכלית, כשהוא הולך למהלך הזה, לכמה זמן זה או באיזה מצב המהלך הזה יוכל לתת עתיד ורוד למקום העבודה שלו.

חיים כץ: אומר הבן אדם שהוא מאמין בשלמה בן-צבי, הוא רכש, אבל חוסר אינפורמציה זה אחד הדברים שמובילים לטרגדיה והוא רוצה את האינפורמציה.

חיים כץ: הוא לא רוצה ללכת לבלתי נודע אלא ללכת לנודע.

חיים כץ: אתה מבקש ממנו לשלם עבור שמירת מקום העבודה שלו, הוא מוכן לשלם, אבל תן לו נתונים כלכליים.

חיים כץ: הוא רוצה לדעת שבפיטורים האלה יש לו עתיד כי אם אין לו עתיד, סגור עכשיו.

חיים כץ: אם יש לו עתיד, הוא מוכן ללכת.

<אלעד טנא: אז מה רוצים, שנסגור?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: הוא רוצה לדעת.

רינה פרנקל: מה בעצם עושים כדי להפוך מצב כלכלי לרלוונטי?

<אלעד טנא: אנחנו אומרים שכרגע הגענו לצומת.

<אלעד טנא: אנחנו יכולים להמשיך להחזיק את החברה - זה מה שההנהלה אומרת – בתנאים כאלה וכאלה ועל כל הדברים החשובים שאמרת, גם אני מאוד אשמח לקבל אותם כעובד "מעריב".

חיים כץ: אוי ואבוי אם לא.

<אלעד טנא: כן.

<אלעד טנא: על הדברים האלה מתנהל כרגע, ממש ברגעים אלה, משא ומתן של 24 שעות.

<אלעד טנא: אני רוצה לחדד את מה שאתה אומר ולציין כמה הסוגיה הזאת בוערת.

<אלעד טנא: בעצם אנחנו מדברים לא רק על עובדי "מעריב".

<אלעד טנא: יש כאן עוד רגל שלא הוזכרה.

חיים כץ: עובדי הדפוס.

<אלעד טנא: יש גם את עובדי הדפוס שגם אתם מתנהלים כרגע מגעים, אבל יש גם את עובדי "מקור ראשון" שמונים 120 משפחות.

<אלעד טנא: בעצם הסכנה היא לכולם.

נחמן שי: "מקור ראשון" היה במצב יציב.

<אלעד טנא: את זה אני רוצה לחדד.

<אלעד טנא: האיום הוא אמיתי.

נחמן שי: "מקור ראשון" היה כלי תקשורת שנוהל בצורה יעילה וזהירה.

<אלעד טנא: אני עזבתי את "ידיעות" בשביל "מקור ראשון" ואני מאוד גאה ב"מקור ראשון,.

<אלעד טנא: "מקור ראשון" הוא עיתון חשוב בפני עצמו.

חיים כץ: התייחסת לעיתונאים.

חיים כץ: מה יש לך עם עובדי הדפוס?

<אלעד טנא: במילה, אני רוצה לחדד.

<אלעד טנא: אנחנו מדברים לא רק על העיתונאים, לא רק על עובדי הדפוס ולא רק על "מקור ראשון" אלא אנחנו מדברים גם על עובדי מינהלה.

חיים כץ: על כל העובדים.

<אלעד טנא: אנחנו מדברים כאן על 420 משפחות.

שולי מועלם-רפאלי: כמה מקומות עבודה?

<אלעד טנא: 420 משפחות שאם אנחנו לא נקבל את התכנית הזאת, ילכו הביתה.

חיים כץ: מי אומר שאם נקבל את התכנית הזאת אנחנו לא הולכים הביתה בעוד שלושה חודשים?

<אלעד טנא: אין לנו תעודת ביטוח.

חיים כץ: אתה בא לכאן בתום לב ובידיים נקיות.

חיים כץ: אני יוצא מתוך נקודת הנחה כזאת.

חיים כץ: אתה אומר שאתה לא יודע להבטיח לנו אפילו שלושה חודשים.

חיים כץ: זה מה שאתה אומר?

<אלעד טנא: לא.

<אלעד טנא: אני אומר שברגעים אלה מתנהל משא ומתן.

חיים כץ: עזוב משא ומתן.

חיים כץ: אין משא ומתן.

רינה פרנקל: האם יש תכנית הבראה כלכלית?

רינה פרנקל: האם יש בכלל תכנית הבראה?

<אלעד טנא: בוודאי.

חיים כץ: קיבלת את כל מה שאתה רוצה, מה אתה יודע להבטיח?

<אלעד טנא: אני ראיתי תכנית שאנשי הכספים, החשב שלנו ושלמה בן-צבי אומרים שהם יודעים לעמוד בה ולעמוד מאחוריה, אבל זה אומר שהם חייבים להגיע לנקודת איזון.

<אלעד טנא: במקום הזה של נקודת איזון אליו יגיעו, אתה רוצה ממנו ביטוח.

מיקי רוזנטל: אנחנו מנסים להבין האם אפשר לעזור לכם.

חיים כץ: אני לא אויב שלך.

מיקי רוזנטל: הוועדה רוצה לעזור להמשיך לקיים את "מעריב" שזה דבר חשוב לכולנו כחברה.

שולי מועלם-רפאלי: עם 420 משרות.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים לדעת אם אנחנו יכולים לעזור.

חיים כץ: אתה לא הקשבת למה שאמרתי לך.

חיים כץ: אתה מסתיר ממני נתונים, אתה לא נותן לי נתונים כלכליים אבל יחד עם זה אני אומר שאני מוכן לקחת סיכון.

חיים כץ: אני לא מתווכח בכלל.

חיים כץ: אתה אומר שמונה אחוזים, אני נותן לך שבע עשרה אחוזים.

חיים כץ: כמה זמן אתה יודע להבטיח לי עבודה?

<אלעד טנא: שוב, אני מניח שבישיבה עכשיו מדברים גם על זה.

<אלעד טנא: אני לא נמצא בפנים, אבל אני יודע שמדברים על זה.

אילן גילאון: כשדיברתם על לשמר 420 משפחות, מה אתם רוצים?

אילן גילאון: מה רציתם ולמה אתם מתכתבים?

אילן גילאון: גם אתם למדתם לדבר דרך הפייסבוק?

אילן גילאון: למה לא לדבר עם האנשים?

<אלעד טנא: חבר הכנסת גילאון, הסיטואציה היא כל כך קשה.

אילן גילאון: את זה הבנו.

<אלעד טנא: אני אסביר ואני אתן תשובה.

<אלעד טנא: שבעה חודשים דיברו עם עובדי הדפוס ועם עובדי ההפצה ועשו משאים ומתנים.

<אלעד טנא: אמרו להם שיביאו רוכש ועדיין משלמים להם.

<אלעד טנא: בית הדפוס של "מעריב" היום, בגלל שהמונה ירד – והזכירו את מספר העיתונים – עובד שעתיים ביום.

<אלעד טנא: אנשים מוזמנים לנסוע לבת ים ולראות שבית הדפוס של "מעריב" עובד שעתיים ביום.

<אלעד טנא: הנהלת "מעריב" ממשיכה לשלם לבית הדפוס של "מעריב" שכר מלא.

<אלעד טנא: שבעה חודשים מתנהל כך הדבר הזה והעסק מדמם.

<אלעד טנא: אותו הדבר לגבי ההפצה.

<אלעד טנא: היה משא ומתן שניהלנו עם ההסתדרות במשך שבעה חודשים.

חיים כץ: אתה לא אומר לנו מה רוצים עובדי הדפוס.

<אלעד טנא: אני אומר שהיו חייבים לנקוט בצעד רדיקלי.

חיים כץ: בוא נעבוד מסודר.

מיקי רוזנטל: אתה לא מבין.

מיקי רוזנטל: אם אתה רוצה שהוועדה הזאת תעזור לך, והוועדה הזאת רוצה לעזור לך, צריך להגיד שלמשל אם ירדו מסך 420 משרות ל-300 משרות אתם תוכלו לשרוד.

<אלעד טנא: אני אתן את הנתונים.

<אלעד טנא: הנתונים הם מאוד ברורים.

<אלעד טנא: הנתונים הוגשו לעובדים והם חתמו עליהם ברוב גדול.

אילן גילאון: מה זה חתמו?

אילן גילאון: אתה כותב לכל עובד ואתה רוצה שהוא יחתום?

חיים כץ: אלעד, דבר עברית.

חיים כץ: אין לך מה להסתיר.

<אלעד טנא: אין מה להסתיר.

<אלעד טנא: התכנית שהחברה אומרת שהיא יכולה לחיות הלאה מדברת על שלושה פרמטרים.

<אלעד טנא: האחד, עלייה של החברה לירושלים והתכנסות של כל החברה - בעצם קבוצת "מעריב" ו"מקור ראשון" - במבנה אחד בירושלים.

<אלעד טנא: השני, הורדת שכר הדרגתית.

חיים כץ: מה ההכנסות של "מעריב" לחודש?

<אלעד טנא: אני לא יודע לתת לך את הנתון הזה.

חיים כץ: אז אתה לא יודע לתת לי כלום.

<אלעד טנא: לא.

<אלעד טנא: אני יכול להגיד לך.

<אלעד טנא: צריך לזכור שהחברה הזאת היא לא חברה ציבורית.

<אלעד טנא: זאת חברה של בן אדם שהפסיד בערך שישים מיליון שקלים.

<אלעד טנא: זה לא נוחי דנקנר ואין כאן תספורות.

חיים כץ: מה זה נוגע אחד לשני?

<אלעד טנא: אני לא יודע לתת את הנתון הזה.

חיים כץ: מה זה נוגע לתספורות?

<אלעד טנא: אני עונה לחבר הכנסת גילאון.

<אלעד טנא: מדברים על שלושה פרמטרים.

<אלעד טנא: האחד, עלייה לירושלים.

<אלעד טנא: השני, הורדת שכר הדרגתית שכוללת את כולם ותגיע עד ל-15 אחוזים ברמות השכר הגבוהות, מ-6,500 שקלים כאשר בסכום נמוך מזה לא נוגעים בכלל.

<אלעד טנא: השלישי, פיטורים של 25 עובדים.

מיקי רוזנטל: 25 מתוך 420 עובדים?

<אלעד טנא: מסך העובדים.

<אלעד טנא: שלמה בן-צבי אומר שהוא יודע לחיות עם התכנית הזאת.

אילן גילאון: הוא יתחיל להזרים כסף?

חיים כץ: אילן, שנייה.

חיים כץ: 420 עובדים, זה גם עובדי הדפוס וגם העיתונאים?

חיים כץ: גם "מקור ראשון" וגם מההנהלה?

<אלעד טנא: לא, אני לא חושב שמדובר גם בעובדי הדפוס.

<אלעד טנא: אני לא מכיר את הנתונים.

<אלעד טנא: כרגע מתנהל משא ומתן על עובדי הדפוס.

<אלעד טנא: אני סגן עורך "מעריב" ואני מתעסק עם התוכן.

מיכל בירן: נראה שהנהלת "מעריב" שלחה לכאן נציג לא מוסמך.

מיכל בירן: חיים, זה ממש לא רציני.

<אלעד טנא: היא פשוט מנהלת כרגע משא ומתן.

מיכל בירן: אני בטוחה שאפשר היה למצוא מישהו שיודע את הנתונים.

<אלעד טנא: אני יכול לתת לו את כל הנתונים על ההסכם שהוצג לעובדים.

חיים כץ: ההסכם לא חשוב.

מיכל בירן: אני בטוחה שיש לך כוונות טובות, אבל נראה שאתה לא מכיר את החומר.

חיים כץ: ההסכם לא חשוב ואני אגיד לך למה הוא לא חשוב.

חיים כץ: לצורך העניין אנחנו באים ואנחנו מסכימים לכל.

חיים כץ: מה שאתה מבקש, אנחנו מסכימים לזה.

חיים כץ: בסדר?

חיים כץ: מה אתה מבטיח לנו?

חיים כץ: אתה לא יודע להגיד לי.

<אלעד טנא: לא, אני יודע להגיד לך כמו שאני מבין.

חיים כץ: לא כמו שאתה מבין.

חיים כץ: אתה נציג הבעלים.

יצחק הרצוג: אין לו סמכות החלטה.

מיכל בירן: הוא גם לא מכיר את הדברים.

חיים כץ: הוא נציג ההנהלה.

חיים כץ: אתה נמצא בכנסת ישראל.

חיים כץ: אנחנו רוצים לעזור אבל אנחנו לא חיים על בערך.

חיים כץ: אנחנו מצפים לקבל נתונים מדויקים על היכולת שלנו להתנהל אחרי שוויתרנו על הכול.

חיים כץ: לא התווכחנו אתך על אחוז.

חיים כץ: כמה זמן עבודה אתה מאפשר לנו ואיזה סנקציות אתה לוקח על עצמך, איזה ביטחונות אתה נותן לנו אם לא תעמוד במה שאתה מבטיח לנו?

מיכל בירן: אם אתה לא יודע, לך תתקשר.

<אלעד טנא: בתשובה לגברתי.

<אלעד טנא: שלמה בן-צבי היה בדרך לכאן וחזר לתל אביב.

<אלעד טנא: ברגעים אלה מתנהל משא ומתן בו מדברים על כל הדברים שחבר הכנסת כץ הזכיר, כולל גם לגבי הנושא של הביטחון של השלושה או ארבעה חודשים או חצי שנה או שנה.

<אלעד טנא: הדברים האלה נדונים כרגע במשא ומתן אמיתי ומרתוני שמתנהל כרגע.

נחמן שי: אתה בא עם תכנית הבראה, עם מודל איך מבריאים מפעל ששוקע.

רינה פרנקל: זה מה ששאלתי אותו.

רינה פרנקל: אין להם תכנית הבראה.

נחמן שי: זה יכול להיות מחר מפעל אחר.

יצחק הרצוג: איך את יודעת?

רינה פרנקל: אין להם.

יצחק הרצוג: את יושבת בדירקטוריון?

רינה פרנקל: לא, שאלתי אם יש אבל הוא לא עונה.

<אלעד טנא: יש לנו תכנית.

נחמן שי: ההנהלה נותנת, העובדים נותנים, המפעל קיים.

<אלעד טנא: יש לנו תכנית הבראה.

חיים כץ: איך אני מבטיח את מה שאומר הבעלים?

<אלעד טנא: על זה הם מדברים.

חיים כץ: הבעלים אומר שהוא משלם.

חיים כץ: הוא משלם מאחר והוא רוצה לשמר את הפרנסה.

חיים כץ: הוא חושב שעיתון "מעריב" הוא עיתון חשוב והוא רוצה לשמר אותו.

חיים כץ: כך אומר הבעלים, אבל איך אני לוקח ומכמת את מה שהוא אומר?

איתן כבל: הוא לא נתן לך את התשובה.

<אלעד טנא: הבעלים אומר שאם הוא עושה את התכנית, הוא יודע לחיות.

איתן כבל: חיים, אם היית במצבו, היית יודע לתת את התשובות בדיוק כמוהו.

איתן כבל: לא היית מקבל תשובה אחרת, גם מסיבות עסקיות.

חיים כץ: מכל אלה שיושבים כאן בחדר, אני הייתי במצבו.

חיים כץ: אני ויתרתי על 25 אחוזים בשכר, אני הייתי אחראי לפיטורים של 2,500 אנשים מתוך רשימה מוגדרת.

איתן כבל: עם כל הכבוד, היית יושב ראש ועד עובדים ולא היית אחראי תוכן.

מיכל בירן: הוא יכול להתקשר ולחזור עם תשובות.

<יאיר טרצ'יצקי: אני רוצה דווקא להגן על אלעד טנא.

<יאיר טרצ'יצקי: הוא לא האדם הנכון להיות כאן.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אגיד משהו אחר, לגבי השאלה ששאלת.

חיים כץ: אלעד, אתה היחידי כאן מההנהלה?

<אלעד טנא: אני אחד מההנהלה, אבל צריך לזכור דבר אחד והוא שזאת חברה פרטית.

איתן כבל: גם בחברה פרטית יש עובדים.

<יאיר טרצ'יצקי: אתמול בית הדין חייב את "מעריב" לחשוף את הנתונים.

חיים כץ: בואו נעשה את זה מסודר.

חיים כץ: גם בחברה פרטית, כל עוד אתה משלם את המשכורות, מעסיק את העובדים והכל בסדר ואתה לא בא בדרישות, אתה לא צריך לדווח על הרווחים שלך.

חיים כץ: היום אתה חברה פרטית שבאה לעובדים ואומר: אני במצוקה, שלמו לי.

חיים כץ: עכשיו הם באים ואומרים שהם רוצים לדעת אם המצוקה הזאת היא אמיתית או אם יש בה תכלית.

חיים כץ: יכול להיות שהיא אמיתית ואין בה תכלית, ואז הם באים אליך ואומרים לך שאין בזה תכלית ואנחנו סוגרים את העסק.

חיים כץ: סגור את העסק.

חיים כץ: אתה לא צריך לשלם הרבה פיצויים, אתה יושב פחות משנה, הסכום שעולה לך לסגור הוא מועט.

חיים כץ: הם באים ואומרים לך הפוך.

חיים כץ: הם אומרים לך שהם שנכנסים אתך למשא ומתן, אבל אתה תהיה שקוף.

חיים כץ: אתה מאבד את הזכות לפרטיות שלך.

חיים כץ: ברגע שאתה בא ואומר שאתה לא יכול ומבקש שיעזרו לך, שים את הדברים על השולחן.

חיים כץ: כך זה צריך להתנהל.

חיים כץ: אני הייתי שם.

חיים כץ: אני אומר לך שאני הייתי שם ובאתי בדרישות, באתי עם ויתורים וגם הצלחתי.

חיים כץ: אני יכול להגיד שהצלחתי.

חיים כץ: זה היה דרמטי.

חיים כץ: לא דובר ב-25 עובדים אלא ב-2,500 עובדים כשחלק רצה וחלק לא רצה, חלק מתעלף וחלק אפילו מתאבד לצערי אבל המפעל קיים ומפרנס.

חיים כץ: באים האנשים ואומרים לך שהם רוצים אבל כנראה שאין לך את התשובות.

<אלעד טנא: הדברים ברורים.

<אלעד טנא: אז מה האלטרנטיבה?

<אלעד טנא: מה שאני מציג כאן זה שהגענו לצומת.

<אלעד טנא: ההנהלה אומרת שהחברה הולכת לפירוק.

<אלעד טנא: זה לא משחק.

<אלעד טנא: היא אומרת שכרגע, לאחר שהבעלים עזבו והשאירו אותו לבד במערכה, הוא כרגע לא יודע לעבוד.

<אלעד טנא: האלטרנטיבה היא ש-420 משפחות הולכות הביתה היום.

יצחק הרצוג: מה אתה מבקש מאתנו?

יצחק הרצוג: מה הבקשה האופרטיבית?

<אלעד טנא: את הדיון זימן מכובדי.

חיים כץ: לא, אני.

חיים כץ: הוא לא זימן את הדיון אלא אני.

חיים כץ: הוא לא יודע לזמן דיון בכנסת.

חיים כץ: הוא עיתונאי מכובד אבל כדי לזמן דיון בכנסת הוא צריך קודם כל להיבחר לכנסת ולהיות יושב ראש ועדה.

חיים כץ: אז הוא יכול לזמן דיון.

<אלעד טנא: נכון, אני מתנצל.

<אלעד טנא: אני מבקש שתתנו את הגב ל"מעריב".

חיים כץ: במה זה מתבטא שניתן את הגב?

<אלעד טנא: לתת את הגב, זה באמת לתת להם למצות.

<אלעד טנא: יושבים עכשיו אנשים של "מעריב", שלמה בן-צבי וחברי הנהלה.

חיים כץ: אתם רוצים משא ומתן?

<אלעד טנא: הם יושבים כרגע במשא ומתן.

חיים כץ: אתם מוכנים לעניין הזה?

<יאיר טרצ'יצקי: כרגע מתנהל משא ומתן.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שאלעד הוא לא האדם הנכון שהיה צריך לבוא לכאן ולהגן על העניין הזה אלא היה צריך להשתתף כאן איש הנהלה.

חיים כץ: הוא לא צריך להגן.

חיים כץ: הוא צריך לתת נתונים.

<יאיר טרצ'יצקי: במידה מסוימת הוא מגן על הטענות של אתמול, כי אתמול אמרו לנו שלא יהיה משא ומתן ובלילה התחלנו לנהל משא ומתן כך שלא צריך כבר להסביר למה צריך לנהל משא ומתן וכבר לא צריך להסביר למה צריך לחשוף נתונים.

<יאיר טרצ'יצקי: אני מקווה שנצליח למצות את זה ואנחנו באמת באווירה טובה.

<אלעד טנא: הלילה קרה משהו.

<יאיר טרצ'יצקי: חשוב לומר כאן ש"מעריב" הוא עיתון טוב, עיתון חופשי ועיתון שחשוב לשמר אותו.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שהוא טוב כמו שהוא לא היה הרבה שנים וזה משהו שחשוב לשמר.

<יאיר טרצ'יצקי: לצד זה שלמה בן-צבי בנובמבר או באוקטובר הבטיח הבטחה מסוימת, לקלוט מספר מסוים של עובדים, הוא אמר שכך הוא יוכל לשמר את העיתון, אבל כבר אחרי חודשיים הוא בא ואמר שאת ה-900 הפצה הוא לא יכול להחזיק וכבר אין יותר עובדי הפצה.

<יאיר טרצ'יצקי: שלושה חודשים לאחר מכן הוא אמר שהוא לא יכול להחזיק את זה כך.

חיים כץ: מה אתה מצפה מאתנו עכשיו?

<יאיר טרצ'יצקי: אני חייב ממש עוד חצי משפט.

<יאיר טרצ'יצקי: הוא אמר שנסכים לפטר 140 עובדים.

חיים כץ: אם אתה לא מאמין לו, למה אתה יושב אתו?

<יאיר טרצ'יצקי: אני יושב אתו כי זה מי שיש.

<יאיר טרצ'יצקי: זה לא שאני לא מאמין לו.

<יאיר טרצ'יצקי: בסופו של דבר אני אומר שבוא, תהיה פרטנר שלנו, תראה לנו את הנתונים ונראה שבאמת יש עתיד.

חיים כץ: מה אתה רוצה מאתנו?

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שהדבר הכי חשוב שאם הוועדה הייתה מתכנסת אתמול בבוקר - - -

חיים כץ: לא התכנסה אתמול בבוקר.

<יאיר טרצ'יצקי: היא זומנה אתמול.

חיים כץ: אתמול התכנסנו אבל הנושאים היו אחרים.

<יאיר טרצ'יצקי: במצב הנוכחי אני חושב שיש כמה דברים חשובים.

<יאיר טרצ'יצקי: ראשית, אם הוועדה – ואנחנו נמצאים כאן גם עם עובדי החדשות המקומיות ועם משבר כללי בכל הענף – יכולה לרתום את הכנסת, ואם צריך גם את הממשלה, לבוא ולנסות לסייע בתוך הסיפור הזה.

חיים כץ: לא יודעת לעשות את זה.

<יאיר טרצ'יצקי: אני רואה שנוכחים כאן גם נציגים של משרדים ממשלתיים.

חיים כץ: אתה רוצה שאני אשלה אותך?

<יאיר טרצ'יצקי: לא.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אומר את זה כי אני חושב שזה משהו שחשוב שייאמר גם אם אין לו סיכוי בסיטואציה הנוכחית.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שחשוב להעלות לסדר היום את המשבר גם ב"מעריב" וגם בענף התקשורת ועצם הדיון הציבורי שמתקיים כאן בכנסת הוא חשוב והוא מראה לציבור בחוץ שלא כל כך אוהד את העיתונות כיום שנבחרי הציבור חושבים שזה עניין חשוב.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריך לייצר כאן אמירה האומרת שטוב שהנהלת "מעריב" - בסופו של דבר אני רוצה שהאמירה שתצא מכאן תהיה חיובית - בסוף באה ויושבת למשא ומתן עם הנציגים המוסמכים של העיתונאים ויתר העובדים.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריכה לצאת מכאן אמירה שהדרך הזאת תמשיך.

<יאיר טרצ'יצקי: אני מאמין באמת ובתמים שאפשר יהיה להציל את "מעריב" ואפשר יהיה לדאוג לעובדים, אבל יש דרך לעשות את זה וצריך לשמור על הדרך הזאת.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שצריכה לצאת גם אמירה עקרונית - זאת ועדת העבודה והרווחה ולא רק ועדת העיתונות – גם למעסיקים אחרים.

חיים כץ: תתייחס ל"מעריב".

חיים כץ: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: תודה אדוני היושב ראש.

איתן כבל: אני רוצה להיות קצת יותר חד בעניין הזה.

איתן כבל: קודם כל, "מעריב" עשה קפיצת מדרגה ואמרתי זאת בכמה הזדמנויות.

איתן כבל: זה עיתון אחר, לטובה.

איתן כבל: אני אפילו לא רוצה לעסוק בשאלה, הרי בן-צבי קנה את העיתון, מעסיק את טובי רואי החשבון, את טובי האנשים, חלק מאתנו ראה מקרוב אבל אפילו בזה אני לא רוצה לעסוק.

איתן כבל: אני רוצה להתעסק במה שיש.

איתן כבל: יש משבר בענף.

איתן כבל: אני אגיד לך מה אני מצפה.

איתן כבל: כל מי שמנסה לדבר על כך שכסף יגיע ועיתונים יחולקו, זה אצל שלדון אפשר לקבל אבל לא ב"מעריב".

איתן כבל: המדינה לא תיתן את זה וזה לא יקרה.

איתן כבל: לא יחולקו עיתונים בשום מקום והמדינה בליסט של המשברים כאן, שצריכים לראות מאיפה לקחת או איפה לתת, זה לא ייעשה גם אם אנחנו רוצים לעזור, ואני בא מהמקום שמעמיד את האדם העובד במרכז.

איתן כבל: אני אגיד לכם מה כן.

איתן כבל: נכון, אין לי ספק שבן-צבי עושה את המאמצים כדי להחיות את העיתון.

איתן כבל: לא נעים לי להגיד לכם אבל זה רק במעלה ההר.

איתן כבל: כשפגשתי אותך לפני שלושה שבועות, אמרתי לך שאין מצב כזה שגומרים בהבנה לגבי מאתיים.

איתן כבל: אף אחד לא רוצה ללכת הביתה בגיל 40 פלוס כי מה הוא יעשה?

איתן כבל: הוא ילך לעבוד בדפוס "הארץ" שגם שם פיטרו?

איתן כבל: הוא ילך לעבוד בדפוס "ידיעות" שגם שם מפטרים?

איתן כבל: זאת אומרת, אפשר להיות כמו הסוס ששמים לו את האפסר.

חיים כץ: איתן, תתכנס.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

איתן כבל: סליחה, אני יודע, אני מבין, הקשבתי לך, עכשיו כבד גם אותי.

איתן כבל: אני אומר לכם שהמשא ומתן צריך להיות הדיון שלנו.

איתן כבל: לעובדים האלה צריך לדאוג שיקבלו - לא נעים לי להגיד את זה, אבל כל מי שמושך אתכם ומספר לכם – עד השקל האחרון.

איתן כבל: שלא יהיה עובד שיקופח שכרו, שהפנסיה שלו תקופח.

איתן כבל: הוא לא יודע לתת תשובות כי הוא לא צריך לתת תשובות.

איתן כבל: חברים, מה אנחנו כאן מבלבלים את המוח?

איתן כבל: העובדים האלה, עוד לא הוציאו להם את ההודעה כי לא יודעים, כי לא נעים, כי יש כל מיני דברים, אולי יינצלו, אולי "מקור ראשון" יחובר והעובד בבוקר יהיה ב"מקור ראשון" ובצהרים הוא יכתוב ל"מעריב" וכולי.

איתן כבל: זה הסיפור.

איתן כבל: לפחות אני אומר לכם את זה.

איתן כבל: כאן הדבר היחיד עליו אנחנו כן יכולים להילחם, גם על השם הטוב – ויש לו, לבעלים, שם טוב שהוא צריך לשמור עליו – שיעשה את המאמץ.

איתן כבל: הוא קנה ואין לי מושג למה אבל הוא קנה, אז לפחות שלא יהיה עובד אחד – לא משנה אם הוא בדפוס או אם הוא בניקיון – שיצטרך למצוא את עצמו בשלב כזה או אחר מתחבט אתכם, רב אתכם, מתווכח אתכם.

איתן כבל: שהלב שלכם לפחות בסוף יהיה רחב.

חיים כץ: חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: אני אתנצל מראש, שאחרי שאתייחס, אצא.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, בניגוד לאיתן, שצריך לשמור על הדבר הבסיסי שאמר יושב ראש הוועדה, שהמטרה תהיה ש"מעריב" ימשיך להתקיים מכל הסיבות החשובות שנאמרו כאן.

שולי מועלם-רפאלי: בראש ובראשונה, באמת מה שמעניין את חברי הוועדה הם אלה אותן 420 משפחות שמתפרנסות מהעיתון הזה.

שולי מועלם-רפאלי: על זה יש להוסיף את החשיבות של עוד כלי תקשורת.

שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה לשאול.

שולי מועלם-רפאלי: אם הבנתם שמתחיל משא ומתן – ואני מכבדת את זה שזאת חברה פרטית ולכן גם השאלה שלי כנראה מתייתרת – אם עזרנו לערוץ 10 כמדינת ישראל, איך אנחנו יכולים לעזור ל"מעריב", כי אני מבינה שהמעמד של ערוץ 10 ו"מעריב" הוא מעמד שונה.

שולי מועלם-רפאלי: האם מר בן-צבי רוצה לבוא לכנסת או למקום אחר בממלכה ולהגיד: חברים, נכון, קניתי את העיתון כי גם אני כמוכם חושב שיש כאן 420 משפחות ויש חשיבות לכלי תקשורת, אבל אני רוצה ליצור איזשהו חיבור עם המדינה ולקבל סיוע כספי מהמדינה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת שאלה שהוא צריך לשאול את עצמו.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שכאן מישהו רוצה להשיב עליה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שצריך לבדוק משעה שהתחיל המשא ומתן הזה, מה הנקודות של המשא ומתן ולאן רוצים להגיע.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת ששאלה אחת משמעותית שנשאלה כאן על ידי יושב ראש הוועדה וחברים נוספים היא מה האופק שאפשר להבטיח לאנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יכולים להתכנס, זמננו פנוי, ולדבר על החשיבות של "מעריב", אבל אם תהיה כאן מלחמת עולם ובסוף בעוד חודש תהיה הבנה שצריך לסגור את העיתון, השאלה אם אפשר אז להסתכל לאנשים בעיניים ולא להגיד מעכשיו שהגענו אל הקצה.

שולי מועלם-רפאלי: צריך לעשות את זה בצורה המכובדת עליה איתן מדבר.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: יש כאן כמה אלמנטים.

יצחק הרצוג: אנחנו באמת מזדהים עם העובדים, עם החרדה ועם הדאגה שלהם.

יצחק הרצוג: זה הדבר הראשון.

יצחק הרצוג: הדבר השני, אנחנו חרדים למעמדו של כלי תקשורת.

יצחק הרצוג: דרך אגב, הוא רק קדימון גם לחדשות המקומיות שנמצאות כאן ואנחנו מאוד מודאגים גם לגבי עתידן, אבל החדשות המקומיות, יש לנו כלי כי זה עובר דרך הכנסת בתקציב מדינה.

יצחק הרצוג: לגבי עיתון "מעריב" אין לנו כרגע כלי שאני יכול להגדיר אותו כי לא מדובר על הוצאת כסף לרכוש מאות אלפי מנויים של העיתון או לפרסם שם פרסומות.

יצחק הרצוג: לכן, בסופו של יום, אנחנו צריכים להגדיר במה אנחנו כן יכולים לעזור מעבר לרוח גבית ציבורית.

יצחק הרצוג: הייתי מזמין לכאן את הנאמן, עושה אפילו אולי פגישה מצומצמת גם עם הבעלים, לשמוע אם יש כלים שאפשר.

יצחק הרצוג: אני יודע שהתמ"ת כאן, אולי יש את הקרנות של ההסתדרות לעסקים במצוקה.

יצחק הרצוג: לא יודע אבל לחשוב ביחד אם יש כלים שביחד אפשר לבוא לאיזשהו הסדר, כמו שאמרת.

יצחק הרצוג: אתה רמזת בעצם על תכנית שכל אחד נותן את חלקו.

יצחק הרצוג: זה ברור.

יצחק הרצוג: אני לא חושב שהעובדים חולקים על כך, אבל הם רק רוצים שהעסק לא יתמוטט להם בן לילה וכאן מטרתנו להתערב.

יצחק הרצוג: אני מציע להסמיך אותך יושב ראש הוועדה לדבר גם עם הנאמן, גם עם הבעלים וגם עם הוועד כדי לראות במה ניתן לעזור.

חיים כץ: גם עם ההסתדרות.

יצחק הרצוג: כי באמת זה לא ערוץ 10 וזה לא החדשות המקומיות, אבל שנרשום לפנינו את ההערה על החדשות המקומיות כי זה מגיע אלינו מהר מאוד.

חיים כץ: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: אמנם אמרנו שזה לא עיקר הדיון, ואני מסכימה, אבל מכיוון שרוב הדברים האחרים כבר נאמרו, אני רוצה להגיד כאן משהו אחר.

מיכל בירן: יש עכשיו תופעה שאני חושבת שכל מי שמחליט להילחם בעבודה המאורגנת בחברה הפרטית או הציבורית שלו, משלם מחיר ציבורי כבד.

מיכל בירן: אנחנו נמצאים יום אחרי, כאשר בסופו של דבר הכריחו אתכם גם לקיים משא ומתן לגבי הנתונים, אבל האמירה שאתם לא מכירים בוועד היא חמורה, הניסיון לעשות את זה באמצעות סקר בין העובדים היא חמורה, העניין הזה שאנחנו מבינים מתחת לפני השטח להגיד שעיתונאי "מקור ראשון" לא מיוצגים על ידי הוועד הזה הוא חמור.

מיכל בירן: בסופו של דבר הדרך היחידה שיש לעובדים כן להגן על עצמם – וגם אתה עובד ואני מניחה שהיום אתה מייצג את ההנהלה, אבל בסופו של דבר יכולים להעיף אותך מחר בדיוק באותה צורה – והדרך היחידה להגן על עצמנו כעובדים וכאנשים היא בעבודה מאורגנת.

מיכל בירן: אני מצפה מכם.

מיכל בירן: נראה לי שכולנו רוצים להתגייס להצלת "מעריב", אבל ברגע שאתם הופכים להיות כאלה שבועטים בעובדים שלהם ומתנהלים בצורה לא מקובלת, גם הרצון לעזור ולהירתם לטובת "מעריב" תפחת.

מיכל בירן: קחו את זה בחשבון.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אילן גילאון.

אילן גילאון: אני חושב שהסיבה המקורית לדיון של הוועדה היא בגלל שלא היה משא ומתן מסודר.

אילן גילאון: הדברים התקיימו מעל ראש האנשים.

אילן גילאון: תעביר את רוח הדברים גם לחברים שלך בהנהלה.

אילן גילאון: האופן של הדברים לפעמים קובע לא פחות מאשר התוכן שלהם או ה-איך.

אילן גילאון: ללכת ולעשות משאל בין העובדים, משאל שמי, שכל אחד צריך לענות אם הוא מזדהה או לא מזדהה עם מה שההנהלה אומרת – זה בעצם להניח את האקדח הזה על השולחן.

אילן גילאון: חברים, זה לא מקובל.

אילן גילאון: לא מצופה שמישהו שרכש עיתון – ובאמת כל מיני אנשים כאן מרימים גבה ושואלים את עצמם למה הוא עשה את הדבר הזה, אבל כנראה היה לו איזשהו עניין – ולכן הדיון כאן הוא משולב והוא של שני דברים.

אילן גילאון: האחד, איך עושים את זה.

אילן גילאון: לשמחתנו הרבה הסיבה המקורית לכינוס הוועדה התייתר משום שאתם יושבים עם הוועד הרשמי.

אילן גילאון: לא מתכתבים עם ועדים.

אילן גילאון: לא מדברים מעל ראש הוועדים אם אתם מאמינים בעבודה מאורגנת, וכאן כולם מאמינים בעבודה מאורגנת.

אילן גילאון: הדיון הוא בשני הדברים.

אילן גילאון: גם מה שאיתן אומר, לגבי מה יקרה בסוף הנפילה שהוא דבר מאוד חשוב ואיך אנחנו יכולים להרחיק את סוף הנפילה עד כמה שאפשר.

אילן גילאון: דבר אחד נקודתי, ובאמת אני מקבל את ההצעה שהיושב יפגוש גם את אלה וגם את אלה ותראה.

אילן גילאון: זה חייב להיות מערכתי, היערכות אחרת של המדינה במקרה הזה לגבי תום העידן.

אילן גילאון: אנחנו לא ערוכים לדבר הזה.

אילן גילאון: קורה כאן איזשהו מעבר מקצועי.

אילן גילאון: העיתונות הכתובה הולכת בסופו של דבר להיסגר.

אילן גילאון: את המעבר הזה אנחנו לא יודעים לכמת.

איתן כבל: אין ספק ש"ישראל היום" שינה כאן את כל כללי המשחק.

איתן כבל: זה לא פשוט.

איתן כבל: אי אפשר לדבר על זה בלי להתייחס לזה.

יצחק הרצוג: יש ירידה במחירי הפרסום.

אילן גילאון: אנחנו מגלים סיפוק בזה שלפחות הבנתם שעם ועד עובדים מדברים ואנחנו רוצים להיות מעודכנים במה שקורה.

אילן גילאון: אני עשיתי מנוי ל"מעריב".

חיים כץ: חברת הכנסת רינה פרנקל.

רינה פרנקל: חשוב מאוד לדאוג לפרנסה של 420 משפחות ואנשים מקצועיים שעושים עבודה טובה אבל עסק לא כלכלי, ברור שהוא יקרוס ואם לא היום, אז מחר.

רינה פרנקל: ההנהלה צריכה לשבת ולבדוק מה עושים ואיזה תכניות עושים להבראת העיתון כך שהוא יצליח.

רינה פרנקל: עסק לא כלכלי לא ימשיך לעבוד וזה דבר ברור.

רינה פרנקל: אז יהיו מפוטרים לא 25 אנשים אלא הרבה יותר.

רינה פרנקל: כל אלה שעובדים שם ואחראים על כל העובדים, צריכים לשבת ולעשות עבודה טובה.

רינה פרנקל: גם משרד הכלכלה, יכול להיות שיש לו תכניות נוספות לגבי זה וגם לגבי אלה שיהיו מפוטרים, אם יפוטרו.

רינה פרנקל: השאלה מה הם יכולים להציע להם, כי אנשים בגילאי ארבעים פלוס, אנחנו יודעים שמאוד קשה להם למצוא מקור פרנסה וחשוב שהאנשים האלה יהיו מעודכנים וערוכים לכך.

רינה פרנקל: עדיף להציל את העיתון וזה מה שחשוב לכולנו.

חיים כץ: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אני בעוונותיי הרבים עברתי תהליך דומה עם כמה עיתונים במדינת ישראל בעשרים השנים האחרונות.

נחמן שי: מאז שהתקשורת האלקטרונית המסחרית נכנסה, הטלוויזיונית ואחר כך גם הרדיופונית, היא פגעה קשות בשוק הזה, בעיתונות הכתובה, ואחר כך כמובן האינטרנט נכנס לתמונה והמערכת הזאת מדדה.

נחמן שי: לכן אני אומר די בעצב שאני מאוד חושש לתוצאה.

נחמן שי: ראיתי איך "על המשמר" נופל, איך "דבר" נופל, אחד אחרי השני נפלו עיתונים במדינת ישראל.

נחמן שי: צריך להיות פה נס גדול שאני לא רואה אותו מתרחש בין השחקנים שיושבים כאן היום.

נחמן שי: לא רק שהבעלים כבר כנראה מיצה את היכולות הכספיות שלו וכבר אין לו מאין להביא כסף אלא גם העיתונאים, בצדק, עומדים על הדרישות שלהם וגם הם לא יתפשטו כדי שיחזיקו אותם במשכורות נמוכות.

נחמן שי: השאלה אם באמת יכול לבוא עוד מהלך אחד בשוק הזה, שאני לא פוסל אותו וחושב שהוא אפילו מבוסס על איזשהו מידע, שיכול להיות שהעיתון השני שהתחזק מאוד בשנים האחרונות ונכנס פנימה בגדול והוא החליש בסוף את "מעריב" – "ישראל היום" – ייכנס גם למערכה הזאת ויכול להיות שהוא ירכוש את הדפוס כי אין לו דפוס ויכול להיות שהוא ייקח את העובדים או את חלקם.

נחמן שי: יכול להיות שהוא יהיה הגורם שיושיע את כל המערכת הזאת.

נחמן שי: אני חושב שזה הפתרון היחיד ואז נחזור לשוק שיש בו שני עיתונים, "הארץ" ושניים שמתמודדים אחד מול השני במאבק מאוד מאוד אכזרי, "ידיעות אחרונות" והעיתון שייקרא "ישראל היום" או איך שהוא ייקרא.

נחמן שי: נדמה לי שהפתרון היום מונח בחצר של "ישראל היום".

נחמן שי: הוא העיתון היחיד שיש לו משאבים בלתי מוגבלים והוא מוכיח את זה כל הזמן.

נחמן שי: הוא אמנם מפסיד אבל יש לו פטרון שהחליט לממן אותו.

נחמן שי: אני לא מדבר כרגע על האידיאולוגיה שלו ועל הכיוונים בהם הוא הולך וכן הלאה.

נחמן שי: אני מציע לכם לחשוב על האפשרות הזאת ללכת למפרק או לכונס, זאת נקודת המוצא ומשם גם בן-צבי קיבל את העיתון, ולשאול אולי גם האפשרות הזאת קיימת.

נחמן שי: נדמה לי שזאת האפשרות היחידה היום.

חיים כץ: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני אשתדל לא לחזור על הדברים אבל יש כאן שלוש נקודות מאוד חשובות.

מיכל רוזין: צר לי, אבל אני חושבת שאני לא מסכימה אתם בעניין הזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה מאוד בעייתי.

מיכל רוזין: במקום לגרום לשוק תקשורת רחב שתורם לדמוקרטיה, אנחנו מתכנסים לכמה בודדים שינהלו את כל שוק התקשורת ואני לא חושבת שזה הפתרון.

מיכל רוזין: אני לא יודעת להגיד לכם כרגע מה הפתרון, אבל אני חושבת שחלק מהעניין הוא שאנחנו מתייחסים לכל גורמי התקשורת כקוביות נפרדות ולא חלק ממגדל של קוביות.

מיכל רוזין: אנחנו מטפלים עכשיו בחוק גלי צה"ל בוועדת הכלכלה.

מיכל רוזין: בשנה האחרונה טיפלו בשנה האחרונה בנושא ערוץ 10.

מיכל רוזין: כל פעם אנחנו מטפלים במשבר.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים לטפל במשברים אבל אין הסתכלות רחבה על שוק התקשורת ומה המדינה רוצה משוק התקשורת ואיך אנחנו בעצם רוצים לבנות את שוק התקשורת, כך שתהיה בו תחרות, תחרות הוגנת שתתמוך ותשרת את הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: זה דבר מאוד מאוד חשוב שאני חושבת שההתייחסות שלנו היא משברית, היא התייחסות נקודתית והיא לא התייחסות של מבנה שוק.

מיכל רוזין: הדבר השני שחשוב לי מאוד להגיד.

מיכל רוזין: חברת הכנסת בירן יצאה אבל אני מצטרפת לעניין הזה.

מיכל רוזין: כל הזמן יש תחושה – ואם זה הגיע כבר באמת לשוק התקשורת, וכמובן לעיתונים שאי אפשר לומר שעובדי העיתונים הם לא אנשים שמסוגלים להילחם על זכויותיהם ואינם מסוגלים לצאת לציבור ולהגיד את עמדותיהם - ועדיין אנחנו רואים שהעובדים הולכים ומוחלשים גם במקומות הבכירים ביותר והמוחזקים ביותר.

מיכל רוזין: ההתארגנות העובדת צריכה להיות נר לרגלינו.

מיכל רוזין: היא דבר חשוב ביותר כאן.

מיכל רוזין: צריך לכבד את זה.

מיכל רוזין: מקומות עבודה שלא מבינים את זה, הנהלות שלא מבינות את זה, בסופו של דבר הן ישלמו את המחיר ואנחנו גם כמחוקקים וגם כקובעי מדיניות צריכים להעביר את המסר הזה בצורה שלא משתמעת לשתי פנים.

<מיכל שקולניק: אני המנהלת המסחרית של המגזינים של "מעריב" ו"מקור ראשון".

<מיכל שקולניק: אני באה מהעובדים.

<מיכל שקולניק: אנחנו מאוד מתוסכלים.

<מיכל שקולניק: אנחנו לא מרגישים מיוצגים, בעיקר עובדי המינהלה כאשר מדובר ב-75 אחוזים מ-420 המשפחות עליהן אנחנו מדברים.

חיים כץ: כמה?

<מיכל שקולניק: 25 אחוזים הם עיתונאים ו-75 אחוזים עובדי מינהלה.

חיים כץ: למה צריך צוות כזה גדול?

<מיכל שקולניק: המחלקה המסחרית, המנויים, השירות, הכול.

<מיכל שקולניק: כך זה עובד.

יצחק הרצוג: את המוסף הכלכלי הם סגרו בגלל העניין הזה.

חיים כץ: אתם לא מיוצגים.

<מיכל שקולניק: אנחנו מרגישים שדברינו לא ממש נשמעים.

חיים כץ: יש לכם ועד שלכם?

<מיכל שקולניק: עכשיו, ממש בדקות אלו, נבחר ועד שלנו.

<מיכל שקולניק: היה מישהו מהוועד הקודם שהיה אמור לייצג את המינהלה, אבל אנחנו באנו כולנו והצבענו בעד התכנית כי אנחנו רוצים ש"מעריב" ימשיך.

חיים כץ: היית בתחילת הדיון?

<מיכל שקולניק: לא בדקות הראשונות אבל בכל אופן אני רוצה לומר את דבריי בשם העם.

חיים כץ: אבל את חוזרת על דברים שנאמרו.

<מיכל שקולניק: אני לא חושבת שיש מישהו שיכול לומר את זה יותר מהלב כמונו וכמו האנשים שעומדים מולי ומתחננים להמשך עבודתם.

<מיכל שקולניק: לא שאני מוסמכת לייצג אותם, כי לא נבחרתי לוועד כי הגעתי לכאן, אבל אני רוצה לומר שהאנשים האלה מוכנים לקיזוז, הם מוכנים לכל דבר ששלמה מציע.

<מיכל שקולניק: הוא היה שקוף, הוא הראה לנו מה הוא רוצה, אנחנו אמרנו שאנחנו רוצים ואני חושבת שההתארגנות, זה הכול מאוד טוב ויפה אבל אני רואה דמוקרטיה כאשר הרוב קובע.

<מיכל שקולניק: רוב העובדים – אני מדברת על רוב עצום של העובדים, כולל העורכים.

<מיכל שקולניק: אני הייתי אתמול ב-5:00 אחר הצהרים בישיבת העורכים וכולם הצביעו שהם רוצים את זה, חוץ משני אנשים מהוועד ולא נשמע קולנו.

<מיכל שקולניק: אנחנו רוצים שידעו, שאנחנו רוצים להמשיך.

<מיכל שקולניק: מדובר בחברה פרטית וכולנו רוצים להמשיך, כולם הצביעו, אני הייתי שם.

<מיכל שקולניק: קטונתי, אני יושבת כאן עם אנשים מאוד מכובדים, אנחנו עומדים כולנו, רוב מוחלט שרוצה להתקדם עם החברה הפרטית שלנו עם מה שמציעים לנו אבל משום מה אנחנו נתקלים בקשיים גם מוועד שלא מייצג אותנו וגם מההסתדרות שלא מאפשרת לנו להתקדם.

<מיכל שקולניק: אנחנו רוצים להתקדם.

אילן גילאון: כשאת הצבעת תמיכה, את הצבעת תחת שמך?

אילן גילאון: היית צריכה להזדהות או שהצבעת בצורה אנונימית?

<מיכל שקולניק: אנחנו גם הצבענו אנונימית, גם הצבענו תחת שם במה שנשלח לנו וזה מרוב תסכול, פשוט כדי להבין היכן אנחנו עומדים כי זה מאוד קשה לנהל את הכול.

<אריק בנדר: אני אחד מוותיקי הכתבים ב"מעריב", שלושים שנים ב"מעריב" הקודם והמשכתי לשמחתי גם תחת בן-צבי.

חיים כץ: אם הולכים עכשיו למהלך, אתה צריך שיהיה לך שכר תיאורטי כי אם לא, כל שלושים השנים שלך ייפגעו.

חיים כץ: אתה צריך שכר תיאורטי, כי אחרת כל מה שעשית ייחשב לפי השכר האחרון שלך.

חיים כץ: אני לא יודע באיזה שיטה אתה, ממוצעים או שלוש שנים אחרונות, אבל אתה סתם תספוג מכה.

אילן גילאון: שכר תיאורטי אבל ביד.

<אריק בנדר: אני לא מכיר אותך, לא יודע את מי את מייצגת.

<אריק בנדר: יש לנו ועד והוועד מייצג אותנו.

<אריק בנדר: התחיל משא ומתן בין ההנהלה לבין הוועד ואת ממשיכה לדבר נגד הוועד.

<אריק בנדר: את ממשיכה להפיץ את דף המסרים הישן שכנראה קיבלת.

<אריק בנדר: יש ועד וכפי שאת סיפרת, עכשיו יש ועד חדש.

<אריק בנדר: תנו לוועדים לדבר מול ההנהלה ומה שיסוכם במשא ומתן, מקובל על כולנו.

<אריק בנדר: תפסיקי עם מסע שהשיסוי וההסתה הזה שאת מנהלת מהבוקר עם דף המסרים הזה.

<אריק בנדר: אני לא יודעת בשם איזה עם את מדברת.

<אריק בנדר: אני מכיר את עם העיתונאים ועם העיתונאים הוא בעד המשא ומתן.

<מיכל שקולניק: אני לא מדברת בשם העיתונאים.

<אריק בנדר: את אמרת שהרוב המוחץ הצביע.

<אריק בנדר: אין כאן אנשים רעים בסיפור הזה.

<אריק בנדר: העיתונאים הם אל אנשים רעים.

<אריק בנדר: אנחנו בעד שהעיתון ימשיך.

<אריק בנדר: יש משא ומתן, יש ועד יציג, אנחנו נגד זה שישברו את כוחו של הוועד בכל מיני תרגילים ואני מבקש ממך לא לדבר כאן בשם שום עם.

<אריק בנדר: העיתונאים ב"מעריב" תומכים בוועד ואנחנו בעד המשא ומתן.

<אריק בנדר: אנחנו גם מקבלים את ההצעה שאתה הצעת, לבוא בדברים עם כל הגורמים.

חיים כץ: ביקש לדבר מי שלא קשור במיוחד ל"מעריב", חיים הר-זהב מחדשות מקומיות.

<חיים הר זהב: דווקא יש לנו קשר עם "מעריב".

<חיים הר זהב: הם חברים שלנו, הם עמיתים שלנו ובקרוב, אני מקווה בשבילם שלא יהיו במצבנו כי בעוד 21 ימים בדיוק מתאריך זה אני ועוד מאה עובדים אחרים, 75 אחוזים מהם גרים ועובדים או צפונית ליוקנעם או דרומית לקריית גת, פשוט מובטלים בניגוד לסיפור "מעריב", כאן הסיפור הוא לגמרי ממשלתי ולגמרי קשור לכנסת ישראל ולתקציב.

<חיים הר זהב: החדשות המקומיות, אדוני, ואתה מכיר אותן היטב, פועלות כשידור ציבורי.

<חיים הר זהב: מה לעשות, דיברנו על חוסר ייתכנות כלכלית ב"מעריב", בחדשות המקומיות חד משמעית מפסידים כסף, מי שיעשה אותן, כי זה לא מעניין אף אחד.

<חיים הר זהב: אף אחד לא באמת רוצה למכור מוצרים לתושבי קריית שמונה ולכן אין פרסומות, גם לא אמורות להיות.

<חיים הר זהב: זה שידור ציבורי שמיועד לפריפריה.

<חיים הר זהב: אתמול הסתובבה אתי כאן בכנסת ריקי כרמי, כתבת שלנו מבר-שבע.

<חיים הר זהב: היא הייתה כאן במקום לדווח על מעגלי תנועה באופקים אחרי ששלושה ילדים נדרסו.

<חיים הר זהב: אף אחד לא ידווח על זה לא בערוך 10, לא בערוץ 2 ולא בערוץ 1, ואם אנחנו לא נהיה, גם אנחנו לא נדבר על זה ואז פשוט התאונות האלה ימשיכו להתרחש כי עד שאתה לא מביא סיפור לטלוויזיה, זה פשוט לא קורה במדינת הסמוך שלנו.

<חיים הר זהב: אדוני, בעוד 21 ימים, מאה עובדים יהפכו למובטלים והסיבה היא פשוטה.

<חיים הר זהב: ישבתי כיסא אחד לימיני, היכן שהאדון יושב, בחודש דצמבר עת ועדת הכלכלה ישבה כאן כדי לפתור את הבעיה שלנו ושל ערוץ 10.

<חיים הר זהב: אז ישבו נציגי משרד התקשורת ואמרו שיעשו מכרז, ייצרו סוף כל סוף חוק שיעגן אחת ולתמיד את החדשות המקומיות, אבל זה לא קרה.

<חיים הר זהב: אגב, לא באשמת משרד התקשורת אלא משרד האוצר פשוט לא רוצה לתקצב את זה.

<חיים הר זהב: נפגשנו לפני שעה קלה עם שר התקשורת שאני חייב לומר שהעלה פתרונות מאוד יצירתיים – נשאיר את זה בתוך חדר סגור – ואני מקווה שהוא יצליח במשא ומתן שלו מול האוצר, אבל אנחנו יודעים איך זה משא ומתן מול האוצר.

<חיים הר זהב: עד שיהיה פתרון קבע, זה סיפור של כמה חודשים ובמשך כמה חודשים אלה צריך מימון ביניים שקיים.

<חיים הר זהב: נותרו עודפי תמלוגים משנים קודמות ומזה חיינו כל השנים.

<חיים הר זהב: האוצר כרגע מתנגד להעביר אותם.

<חיים הר זהב: הבקשה שלי מהוועדה, בתור ועדה שדואגת לעובדים – העובדים, אגב, מאורגנים אבל זה לא משנה – עובדים בפריפריה, אנא, אנא מכם, הטילו את כובד משקלכם כדי שהאוצר יאפשר לנו את הגרייס של חמשת החודשים האלה כדי לייצר אחת ולתמיד פתרון קבוע למימון ושידור החדשות המקומיות.

<חיים הר זהב: יש מהדורה גם לתל אביב אבל תל אביב לא צריכה את זה.

<חיים הר זהב: בתל אביב יש מאות עיתונאים שמסקרים חצי מיליון תושבים, אבל המהדורה של הצפון והמהדורה של הדרום, שם שבעים מתוך מאה עובדים פועלים וחיים.

<חיים הר זהב: יש שלושה כתבים בצפון, שלושה כתבים בדרום – ערוץ 1, 2 ו-10, שמסקרים חצי מתושבי ישראל בשני שליש משטח ישראל.

<חיים הר זהב: זה שידור ציבורי ואסור להפסיק אותו.

<חיים הר זהב: אני מבקש מחברי הוועדה, אנא, עזרו לנו להשיג את מימון הביניים הזה עכשיו בכל דיוני התקציב כדי שעד דצמבר סוף סוף בשעה טובה זה יעוגן סופית.

<חיים הר זהב: תודה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אני מברך על הדיון.

חיים כץ: אני חושב שהדיון הזה היה חשוב.

יצחק הרצוג: דברים כדורבנות.

חיים כץ: אני חושב שהדיון הזה היה חשוב ואנחנו מברכים על כך שנכנסתם למשא ומתן.

חיים כץ: הוועדה קוראת להנהלת "מעריב", למרות שהיא גוף פרטי, לנהוג בשקיפות במשא ומתן.

חיים כץ: לא משנה מה היא מבקשת מהעובדים ומה העובדים ייתנו, אמרתי לך, גם אם העובדים ייתנו הכול ויאמרו שכל מה שההנהלה אמרה זה ראה וקדש, אתם בהנהלת "מעריב" צריכים להבטיח להם את פרק הזמן שתיתנו להם לעבוד עם הגנות אישיות.

חיים כץ: שהבעלים ייתנו שם הבטחות אישיות עם הגנה אישית.

חיים כץ: לא שיהיה מצב שהעובדים ייתנו הכול.

חיים כץ: כמו שהגברת אמרה, הכול, ואחרי חודש יפטרו אותם ואז הם ימצאו את עצמם בפני שוקת שבורה, גם אכלו את הדגים הסרוחים וגם גורשו מהעיר.

חיים כץ: הם מוכנים לאכול את הדגים הסרוחים, הם רוצים להבטיח את מקום העבודה שלהם אבל יחד עם זאת הם רוצים לקבל תמורה בעד האגרה והתמורה הזאת היא מקום עבודה בטוח שממנו יוכלו להביא פרנסה הביתה.

חיים כץ: הנהלת "מעריב" צריכה כאן להוריד את האצטלה של חברה פרטית ולומר שהיא מתנהלת כמו חברה ציבורית.

חיים כץ: ברגע שהיא במצוקה והיא מבקשת מהעובדים – ולא נותנת להם מניות לא מכניסה אותם כשותפים – היא יכולה להבטיח להם מקום עבודה.

חיים כץ: כך היא צריכה להתנהל.

חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות שתשתפו את כל הוועדים, גם הנהלה, גם דפוס.

חיים כץ: אני אומר גם להנהלה וגם לעובדים.

חיים כץ: אנחנו נזמן את הוועדה.

חיים כץ: אנחנו היום אולי לא משפיעים.

חיים כץ: אנחנו שמחים שנכנסתם למשא ומתן.

חיים כץ: במקביל אני אדבר עם אבי ניסן קורן מההסתדרות ואשאל אותו היכן עומדים העניינים ואני אומר את מה שאני צריך להגיד.

חיים כץ: יחד עם זאת, גם ההנהלה וגם הנציגים – גם הנציגים שלא נמצאים כאן או הנציגים החדשים שנבחרו – אם הם יעדכנו את הוועדה, הוועדה תעשה כמיטב יכולתה להנשים את עיתון "מעריב" בכל הדרכים האפשריות.

חיים כץ: אני לא אומר מה אנחנו יכולים ומה אנחנו לא יכולים, אבל נעשה את כל מה שאפשר, אם זה השפעה פוליטית, אם אלה לחצים, אם זאת מעורבות וגישור.

חיים כץ: הכול.

חיים כץ: אנחנו נעשה הכול כי אנחנו חושבים ש"מעריב" צריך להמשיך להתקיים.

חיים כץ: תודה רבה לכולכם.

חיים כץ: הישיבה נעולה.