ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 69, 2013-07-30 16:30

חיים כץ: היום יום שלישי בשבוע, כ"ג באב, 30 ביולי 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא:

חיים כץ: הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים.

חיים כץ: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: - - - " חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013 פרק א': הגדרות וחזקות הגדרות 1.

<נועה ברודסקי-לוי: בחוק זה – "החזקה" – כהגדרתה בסעיף 34כד לחוק העונשין;" אני מקריאה את הסעיף עצמו: "סעיף 34כד: "החזקה" - שליטתו של אדם בדבר המצוי בידו, בידו של אחר או בכל מקום שהוא, בין שהמקום שייך לו ובין אם לאו; ודבר המצוי בידם או בהחזקתם של אחד או כמה מבני חבורה בידיעתם ובהסכמתם של השאר יראו כמצוי בידם ובהחזקתם של כל אחד מהם ושל כולם כאחד;".

חיים כץ: יש פה מישהו שיש לו הערות?

<יואל הדר: זה חוק העונשין.

<יפעת רווה: זה החוק הקיים.

<יואל הדר: זה החוק הקיים, לא נוגעים בו.

<אתי כהנא: זה חוק העונשין.

חיים כץ: לא נוגעים.

חיים כץ: מאה אחוז, זה אושר.

חיים כץ: הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: " "חומר מסכן" – חומר שנועד לשימושו של אדם, בדרך של אכילה, שתייה, לעיסה, הזרקה, החדרה, עישון או הרחה, ושקיים יסוד סביר להניח כי השימוש בו עלול להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור, בביטחונו או בבריאותו, בשל החשש שהוא עלול לגרום לתופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן".

חיים כץ: יש פה מישהו שרוצה להעיר הערות?

<איילת אלישר: כן.

<איילת אלישר: דנו בסעיף הזה לא מעט, גם עם הייעוץ המשפטי של הוועדה.

<איילת אלישר: הקושי שלנו זה בתוספת, בסיפא.

<איילת אלישר: החלק הראשון אומר שלשוטר בעצם צריך שיהיה יסוד סביר לחשש לאיזושהי פגיעה בביטחון הציבור, מפורט איזה.

<איילת אלישר: הוועדה כאן הוסיפה לנו רף נוסף, והוא שאנחנו גם נצטרך להוכיח את התופעות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בחומר, זה רף מאוד גבוה, ואנחנו פשוט חוששים שלא נוכל לעמוד בו.

<איילת אלישר: לכן אנחנו מבקשים - - -

חיים כץ: למה הוספתם את הסיפור הזה?

<נועה ברודסקי-לוי: זו תוספת שלנו, כי אנחנו חושבים שצריך להיות איזשהו קישור.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, זה ברור לכולם שמדובר על חומרים שמשתמשים בהם כמו בסמים, ואנחנו חושבים שחשוב שזה יהיה ברור שזאת הכוונה בחומרים האלה, וזה לא איזה משהו שלא קשור בכלל לסוג כזה של חומרים.

<נועה ברודסקי-לוי: הוספנו את זה בצורה מאוד זהירה, זאת אומרת, כתבנו: "בשל החשש שהוא עלול לגרום".

<נועה ברודסקי-לוי: אני חושבת שזה הכי זהיר שיכולנו לרשום את זה.

חיים כץ: לאחרים אין התנגדות?

חיים כץ: טוב, המשטרה תצטרך להשתפר.

חיים כץ: גם לכם?

<גבי פיסמן: גם לנו יש איזשהו חשש שהרף הגבוה הזה עלול ליצור קושי בהפעלת הסמכות המשטרתית.

<גבי פיסמן: אני מבינה את ההיגיון של הייעוץ המשפטי של הוועדה, ניסינו לחשוב על איזשהו נוסח שיפחית את הרף הזה.

<גבי פיסמן: איילת, את רוצה?

<איילת אלישר: כן, הקושי המרכזי של הוועדה, כמו שהבנו אותה מהפעם הקודמת, זה הסיפור שבעצם יכולים, עלולים להיכנס חומרים שהם חומרים יחסית תמימים: אמרו אולי "קוקה קולה" שגורם לפגיעה בבריאות, אמרו אולי סיגריות שגורמות לפגיעה בבריאות, אז אנחנו הצענו כאן איזושהי חלופה שאומרת: בואו נוריד את "בריאותו", ובמקום זה נגיד: חשש לשלומו של אדם, לשלומו של הציבור, ומן הסתם אם שותים "קוקה קולה", אז זה אומנם פוגע בבריאות, אז זה לא ייכנס, אבל זה לא ייכנס - - -

חיים כץ: זאת אומרת, את אומרת: פגיעה בשלום הציבור, בביטחונו בשל חשש שהוא עלול לגרום לתופעות הדומות לתופעות - - -

<גבי פיסמן: לא.

<איילת אלישר: לא, בלי הסיפא.

חיים כץ: למה?

<איילת אלישר: כי הסיפא בעייתי בשבילנו, נצטרך להוכיח לא רק שיש איזשהו חשש לסכנה שנגרמת כתוצאה מהשימוש - - -

חיים כץ: קשה לכם להוכיח במשטרה?

<איילת אלישר: אני רוצה רגע להגיד משהו אולי לפרוטוקול באמת לפני כל הדיון.

<איילת אלישר: הבעיה שלנו פה היא להתמודד עם החומרים האלה שאנחנו לא יודעים עליהם הרבה, זאת הבעיה.

<איילת אלישר: ובפרק זמן מאוד קצר שגם לא נאסף עליהם מידע.

<איילת אלישר: ולכן אנחנו בעצם מבקשים כאן כלים כדי בדיוק להתמודד עם חוסר היכולת הזה, אחרת קשה לנו - - -

חיים כץ: כן, אבל את יודעת שאותם סמי פיצוציות שאנחנו מדברים פוגעים בבריאותו של הבן-אדם לפעמים, ולו גם לפרק זמן לא קבוע.

<איילת אלישר: מסכימה אתך, לכן הצענו את המונח "בבריאותו" - - -

חיים כץ: אז למה את רוצה למחוק את ה"בריאותו"?

<איילת אלישר: כי את הוועדה הטריד שבפגיעה בבריאות נכנסים גם חומרים שהם לא אותם סמים שהתכוונו אליהם.

<איילת אלישר: לכן אנחנו מציעים פה איזשהו נוסח חלופי.

חיים כץ: קחי "קוקה קולה".

<איילת אלישר: כמו "קוקה קולה" או סוגיו.

חיים כץ: אבל אנחנו הולכים לכיוון מה?

רינה פרנקל: אף אחד לא יבוא בטענות אם "קוקה קולה", פה לא מדובר על משהו כזה.

<איילת אלישר: אמרו סיגריות, אני לא יודעת, אמרו, תשמעו, באופן כללי אפשר להשאיר את זה גם כך, ואני יכולה להבטיח לכם שבנהלים הפנימיים של המשטרה אף אחד לא יתפוס "קוקה קולה", אבל אם לא נחה דעתך - - -

חיים כץ: את יכולה להבטיח את זה?

<איילת אלישר: אני יכולה להבטיח את זה.

<איילת אלישר: בנוהל פנימי של המשטרה אף אחד לא מתכוון לתפוס, לא סיגריות ולא "קוקה קולה".

חיים כץ: לא יעשו כלום למי שישתה "קוקה קולה".

<אתי כהנא: לא יעשו.

<איילת אלישר: אין חשש כזה.

חיים כץ: טוב, בסדר, לפחות אנחנו כבר רגועים.

חיים כץ: יש לך קולה?

<איילת אלישר: אנחנו גם רוצים להזכיר לוועדה שבסופו של דבר הפרק הזה מדבר בסיטואציה שבכל מקרה האדם שמולו פועלים, בכל מקרה הוא לא צפוי לכל הליך שהוא, אין כתב אישום, זה הליך מינהלי, לכן גם במובן הזה אפשר להיות רגועים.

<אתי כהנא: זה יותר מזה.

<יואל הדר: אפשר גם להוריד את ה"בריאותו".

<יואל הדר: המילה בריאות פה, הרי סך הכול להטיל על שוטר – אם היינו מורידים את המילה "בריאותו" ומורידים את הסיפא, זה היה פותר את הבעיה, כי סך הכול המשטרה גם כן לא תוכיח אם זה של בריאות, זה לא התפקיד של המשטרה להוכיח את הבריאות.

<יואל הדר: התפקיד של המשטרה זה הביטחון והשלום.

<יואל הדר: לכן, אם נוריד את הסיפא ונוריד את ה"בריאות" נפתור את הבעיה.

רינה פרנקל: אבל סמים זה לא תמיד ביטחון.

חיים כץ: ואז גם בביטחונו אתה משאיר בשלום הציבור.

<איילת אלישר: שלומו של אדם ושלום הציבור.

<יואל הדר: שלום הציבור וביטחונו.

חיים כץ: מה זה "ביטחונו"?

חיים כץ: אז מה נותן לי ביטחונו?

<יואל הדר: רק בריאות.

<יואל הדר: לא, ה"קוקה קולה" זה הבריאות.

חיים כץ: מה נותן לי "ביטחונו"?

חיים כץ: אז שלום הציבור – והפרעת הסדר הציבורי ולפגיעה בשלום הציבור.

<איילת אלישר: שלומו של אדם.

חיים כץ: להפרת הסדר הציבורי ולפגיעה בשלום הציבור.

<קריאות: - - -

רינה פרנקל: לא רק ציבור, כי לפעמים הוא יכול לא להפריע לציבור, אלא הוא פוגע בעצמו.

<יואל הדר: ופה זו לא הבריאות.

<יואל הדר: אנחנו צריכים להוריד את הנטל מהשוטר במקרה כזה, אבל הנקודה היא - - -

רינה פרנקל: לא תמיד הוא פוגע בציבור, הוא לפעמים פוגע בעצמו, אז כך שפה - - -

<יואל הדר: פה על מוכרים, לא מדברים על - - -

עדי קול: על המשתמש.

<יואל הדר: נכון.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל גם הכוונה שלכם הייתה מראש ללכת על חומרים שהם חומרים שפועלים כמו סמים מסוכנים, הרי זה בדיוק החשש שלכם, זה כן מה שאתם מחפשים.

<יואל הדר: אבל לא להוכיח את זה, הוא לא צריך להוכיח את זה.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל אתם לא צריכים להוכיח את זה, יסוד סביר להניח שחשש עלול - - -

חיים כץ: תירגעי, תירגעי, תירגעי.

<איילת אלישר: תיאורטית נגלה עכשיו חומר שגורם לרעידות ולא נמצא סם מסוכן דומה שגורם לרעידות, אז בעצם לא אוכל לעשות שימוש בסעיף הזה.

<יואל הדר: לא, זה לא נכון.

חיים כץ: אתה מסתדר, ה"פרוטוקוליסט"?

חיים כץ: אתה מסתדר עם אלה שפורצים כל הזמן לזה?

חיים כץ: מסתדר?

<יואל הדר: איילת, אין מידה להערכת התופעות.

<איילת אלישר: זו התופעה.

<יואל הדר: זאת התופעה, זה לא - - -

חיים כץ: אז בוא, שאתה לא מסתדר.

חיים כץ: בואו, תשמעו, אנחנו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואנחנו צריכים לדאוג לתנאי העבודה של העובדים שלנו, ויושב פה מישהו שרושם פרוטוקולים, והוא לא רגיל לדיון כזה.

חיים כץ: הוא אומר: פה קופצים מאחד לשני, אני לא יודע מה לרשום בפרוטוקול.

חיים כץ: אחר כך יגידו: אנשים צעקו ולא יודעים מי זה ומה זה, ונצטרך לפנות למשטרה שיאתרו והם לא יצליחו כל כך, אז יהיה לנו בלגן.

חיים כץ: אז בואו, כל אחד שנכנס לדבר, באישור, ויגיד מה התפקיד שלו והשם שלו, וזה שרושם פרוטוקולים לפחות יהיה לו קל, ולא יחשבו שהוא קנה איזה סם פיצוציות בפרוטוקול הזה.

חיים כץ: ואנחנו צריכים לגמור את כל החוק היום, עד ארבע בבוקר, תודיעו בבית, נראה אתכם היום.

<יפעת רווה: רק להבהיר, לא הייתה לנו כוונה לוודא שלא מוכרים מאכלים שיש להם יותר מדי כולסטרול - - -

חיים כץ: כן, אבל בואי תשמעי, אני לא יודע מה אתם חושבים, אבל זה צריך להיות כתוב וברור ונהיר, ותראי על משפט ראשון איזה מחלוקות כאילו – גם היועצת המשפטית של הוועדה – על זה נפלו השמים.

<יפעת רווה: אבל עכשיו קטעת אותי בניגוד לכללים של יושב-ראש הוועדה.

חיים כץ: מותר לי, נבחרתי, ואותי הוא מזהה גם.

<יפעת רווה: אבל אנחנו לא רוצים לצאת מהצד השני, זאת אומרת, גם הנפקות של זה היא כמו שנאמר פה, היא לא בעבירה פלילית.

<יפעת רווה: עבירה פלילית טעונה שתהיה קודם הכרזה, זו תפיסה, אני לא מפחיתה מזה, אבל באמת, לעומת המחיר שאחר כך אי-אפשר יהיה ליישם או שיהיו קשיים ליישם את זה, פה כל הרעיון של החוק הזה, זה שהיישום פה יהיה יותר פשוט מהמצב הנוכחי - - -

עדי קול: אבל עם איזשהו גבול.

עדי קול: אנחנו מבינים את ההגדרה של החוק, אבל עם איזשהו גבול.

עדי קול: בסופו של דבר אנחנו לא רוצים ליצור מצב ששוטר יכול להסתכל על ערימה של דברים ולהגיד - - -

<יפעת רווה: בוודאי, אז השתדלנו בהגדרה להגיע.

<יפעת רווה: השאלה באמת רק בדיוק איפה שמים את הגבול ואיפה כבר עוברים את הגבול.

חיים כץ: כמה זמן ישבתם עם היועצים המשפטיים של הוועדה?

<יואל הדר: הרבה.

חיים כץ: למה לא הגעתם להסכמות?

עדי קול: כן, זאת השאלה.

<קריאה: ניסינו.

עדי קול: כן, זאת השאלה.

<יפעת רווה: יש מחלוקות.

<יפעת רווה: בסופו של דבר מי שצריך להכריע זאת הוועדה.

חיים כץ: לא הצלחתם להגיע להסכמות בין כל עורכי-הדין המלומדים?

<קריאות: - - -

חיים כץ: יחד עם זה: חברי, חברתי, חברתו, חברתנו – ולא הצלחתם להגיע?

חיים כץ: חבורה כזאת לא הצליחו להגיע להסכמות?

<יפעת רווה: בהרבה מאוד דברים כן, ואנחנו - - -

<שירי חבה: ברוב הדברים הגענו.

<יפעת רווה: ובהזדמנות הזאת אנחנו גם מודים לייעוץ המשפטי, כי באמת הרבה מההערות מאוד חשובות, אבל יש דברים שבסופו של דבר צריך הכרעה כן או לא, זו כבר לא פשרה, ובעניין הזה גם - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, אז גם בושם פה?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: "שאנל 5", זה השם היחידי שאני עוד מכיר אצלכן.

<אתי כהנא: למה בושם?

<יואל הדר: מה בושם פוגע?

<קריאות: - - -

חיים כץ: למה כולם עונים לה ביחד?

<שירי חבה: אם יורשה לי.

חיים כץ: לא יורשה לך.

חיים כץ: מה את רוצה, אורלי?

<שירי חבה: לא, לענות לה.

חיים כץ: לא צריך.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת בהגדרה הזו - - -

עדי קול: זה חייב לסכן את בריאות הציבור או שלום הציבור, את המשך, הסיפא של הסעיף.

חיים כץ: אנחנו עכשיו רק בשורה הראשונה, עם הבושם נגיע אחר כך.

<יואל הדר: בושם כן, אבל לא "פויזן" באמת.

<יפעת רווה: אם הבושם מסכן את שלום הציבור.

עדי קול: שימוש יתר ב"אנג'ל" גורם לציבור חוסר - - -

חיים כץ: נו, אז מה אנחנו אומרים עם הסעיף הזה?

חיים כץ: איך אנחנו מקבלים החלטות?

עדי קול: מה הייתה ההצעה שלך?

עדי קול: סליחה, של היועצת המשפטית של הוועדה?

<נועה ברודסקי-לוי: של הוועדה זה מה שהקראתי, שבסוף כתוב:

<נועה ברודסקי-לוי: בשל החשש שהוא עלול לגרום לתופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן.

חיים כץ: הוועדה כבר החליטה, אבל זה - - -

עדי קול: דרך אגב, נתתי את הדוגמה של רעידות, ורעידות כן נכללות בתופעות של סם מסוכן.

<איילת אלישר: הבאתי את זה בתור דוגמה.

<איילת אלישר: זה מטיל עלינו נטל להראות גם את ההשוואה לסם.

<איילת אלישר: זאת אומרת, מעבר לזה שאנחנו אומרים: אנחנו יודעים שהוא נגיד רועד, או אנחנו יודעים שזה גורם לטשטוש בעיניים ולכן זה מסכן, זה יכול לעשות תאונות דרכים, זה יכול לגרום לכל מיני דברים, אנחנו לא רוצים שיוטל עלינו גם נטל לעשות את ההשוואה מול הסם, זה נטל שהוא מאוד לא נכון.

עדי קול: אבל זה לא מחייב אתכם להגיד בדיוק מה זה גורם, זה מחייב להגיד - - -

<איילת אלישר: אולי אגיד עוד משהו, הצענו - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מתנגדים למה שהצעתם?

<איילת אלישר: - - שהפרק הזה לחוק יהיה הוראת שעה, הוא פרק זמני, נבדוק אותו, אתם תבדקו אותנו שלוש שנים ואז נראה.

<איילת אלישר: אנחנו פשוט מפחדים לקבוע עכשיו דברים, רף מאוד גבוה לתופעה שאנחנו היום מרגישים שאין לנו כלים מספיקים להתמודד אתם, אז ההצעה שלנו היא לעשות את זה לפרק זמן מוגבל ותבדקו אותנו.

רינה פרנקל: אבל לא הגענו לזה עדיין.

חיים כץ: מה רצית להגיד, גברתי?

<אתי כהנא: שוב, רציתי גם לתמוך בעמדות שהושמעו כאן שהסיפא שהוצע - - -

חיים כץ: עמדות שהושמעו על-ידי מי?

חיים כץ: הושמעו פה 700 עמדות.

<אתי כהנא: על-ידי משרד המשפטים.

חיים כץ: שמה אמרו?

<אתי כהנא: לגבי הסיפא שהייעוץ המשפטי הוסיף, ש"החשש שהוא עלול", ככל שנוסיף נטלים יותר כבדים כך זה יהיה מקום להידיינויות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אם ככה ביטלנו את כל – תורידו לו את כל המלאי מהמדפים.

חיים כץ: אורלי, תני לה שנייה.

<אתי כהנא: הסעיף מדבר על מבחנים שהם מבחנים קיימים שמפעילים שיקול דעת של משטרה, ואת שיקול הדעת של משטרה אנחנו מכירים בהרבה הרבה מאוד חוקים אחרים.

<אתי כהנא: אנחנו צריכים לשים פה על כפות המאזניים גם את המשמעות של הטלת נטלים כבדים מדי שלא יאפשרו ושיסכלו את המימוש של החוק הזה, שבא לתת פה באמת כלים אפקטיביים להילחם בתופעה הזאת, וככל שיכבידו על כך יותר האפקטיביות תלך ותפחת.

<אתי כהנא: כשמנגד עומדת פה סנקציה מינהלית שכפופה לביקורת שיפוטית\

<אתי כהנא: וזה לא הליך פלילי כמו שנאמר כאן - - -

חיים כץ: את אומרת לסיים ב"ביטחונו"?

<אתי כהנא: או לסיים ב"בריאותו".

<אתי כהנא: אני חושבת שה"בריאות" בהחלט חשובה.

<אתי כהנא: הסעיף הזה נמצא – "חומר מסכן" הוא גם רלוונטי להגדרה של ההכרזה המהירה, וההכרזה המהירה היא כל כולה - - -

עדי קול: זה אותו סעיף?

עדי קול: זו אותה הגדרה?

<אתי כהנא: המונח "חומר מסכן" נמצא בסעיף 5 שהוא הסעיף של ההכרזה הדחופה, ושם בהחלט הנושא של הבריאות מאוד מהותי, זו סמכות של שר הבריאות להכריז על "חומר מסכן".

חיים כץ: זאת אומרת מ"לרבות" איננו.

<קריאות: כן.

<אתי כהנא: כן, מ"לרבות", נכון, כי זה מחוק.

אורלי לוי אבקסיס: איפה?

אורלי לוי אבקסיס: ולהשאיר את "בשל החשש"?

<אתי כהנא: להוריד את "בשל החשש".

חיים כץ: אוקיי, שמענו.

חיים כץ: סליחה, גברתי.

חיים כץ: כן, אדוני.

<גיל שפירא: אדוני, אני סבור שהתוספת של הייעוץ המשפטי של הוועדה חיונית מאוד.

<גיל שפירא: ההגדרה, כפי שהייתה קודם לכן, הייתה מאוד מעורפלת, וחשוב מאוד לזכור שמי שיצטרך להשתמש בהגדרה הזו בפועל זה יהיה כל שוטר ושוטר במשטרת ישראל.

<גיל שפירא: 20,000 שוטרים במשטרת ישראל יצאו לשטח ויצטרכו ליישם את זה, צריך שיהיה איזשהו היגיון.

חיים כץ: נראה לך ש-20,000 שוטרים יקבלו צו ללכת לשחק במשחק הזה?

<גיל שפירא: אני מקווה.

חיים כץ: אתה מקווה?

חיים כץ: זה בסדר.

<גיל שפירא: אנחנו מקווים, כי אנחנו רוצים כאן למנוע תופעה מסוכנת לא בצדק.

חיים כץ: באיזו מדינה אתה גר?

<גיל שפירא: קיבלנו נתונים מניו-זילנד, זו לא הוועדה הזו?

חיים כץ: אה, מצוין.

חיים כץ: השוטרים הולכים לכבשים.

<גיל שפירא: הנקודה היא שחייב להיות איזשהו קריטריון שמכוון את שיקול הדעת של השוטר.

<גיל שפירא: אני חושב שאולי יש כאן איזושהי טעות בכך שהמשטרה סבורה בטעות שזה מטיל עליה איזשהו נטל.

<גיל שפירא: אני לא חושב שהכוונה להטיל עליהם נטל הוכחה, הכוונה היא רק ליצור איזושהי הכוונה של שיקול הדעת שהשוטר ידע מה לחפש או מה הופך את החומר למסוכן.

<גיל שפירא: ומה שהופך אותו מסוכן, לפי ההצעה של הייעוץ המשפטי של הוועדה, זה העובדה שהוא עלול לגרום לתופעות שדומות לסם מסוכן ומכאן המסוכנות שלו, זה לא אומר שיש כאן נטל הוכחה.

עדי קול: סליחה, אבל השאלה אם אתה לא רוצה להכניס את החלק הזה דווקא למקום שבו מדברים על שיקול הדעת של השוטר ולא בהגדרה של "חומר מסוכן".

<גיל שפירא: אז שוב, זו שאלה, משום שההגדרה הזו גם חלה אחר כך על דברים אחרים, היא חלה גם על הסמכות של הממונה, והרי זה מה שאנחנו באים למנוע, את הסכנה שטמונה בחומר, לא את עצם ההחזקה, זה הרעיון.

<גיל שפירא: ולכן נדרשת כאן איזושהי הכוונה של שיקול הדעת, ואני חושב שהתוספת הזו נחוצה.

<גיל שפירא: בכלל ההתייחסות - - -

חיים כץ: ואיך גברתי המלומדת עונה לו?

חיים כץ: שהוא טועה?

<אתי כהנא: אני חושבת שהבהלה מהפעלת שיקול הדעת של המשטרה, שהיא תתפוס את הקולה ואת הבושם, שחברת הכנסת הנכבדה הצדיקה כאן, שיקול דעת שכמו שאמרתי - - -

חיים כץ: הנה, הוא הביא לי קולה.

חיים כץ: אני לא שותה את זה.

<אתי כהנא: את אותו חשש מהפעלת שיקול דעת של משטרה נותנים לשוטר שעוצר אדם ושולל את חירותו ולכן אני חושבת, האבסורדים, המשפטיזציה שלוקחת את הדברים לאבסורדים, בעצם לאותה קיצוניות כמו הקולה וכמו הבושם וכו', הרי ברור לנו שלא לכך הוא.

<אתי כהנא: והיה והרשויות - - -

חיים כץ: אנחנו מקבלים את מה שהוועדה החליטה, מה שהיועצת המשפטית החליטה.

עדי קול: אני יכולה לשאול שאלה?

עדי קול: האם אתם חושבים שיש חומרים שיכולים לפגוע בשלום הציבור, ביטחונו ובריאותו, אבל אינם גורמים תופעות דומות לתופעות הנגרמות – משהו שנופל ביניהם?

<אודי וולף: שאנחנו לא יודעים את זה.

<אודי וולף: יכול להיות שכן, אבל אנחנו לא יודעים את זה.

עדי קול: עובדה שאף אחד לא מצליח לדמיין משהו שיכול לגרום לתופעה כזאת, אומר שיש - - -

<אודי וולף: בבית-המשפט נצטרך להוכיח את זה.

<גיל שפירא: לא נכון, זה לא נטל.

<יפעת רווה: זו הבעיה.

<גבי פיסמן: זה בדיוק הרעיון שעומד מאחורי החוק, הרי על זה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לי שאלה.

חיים כץ: מה, אורלי?

חיים כץ: נו.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד יש פה את השוטרים של המשטרה, מצד אחד יש פה – ולדעתי אתם לא מתואמים ביניכם - - -

חיים כץ: לא, הם מתואמים ולא מסכימים.

עדי קול: הם רוצים אותו דבר, כולם לא רוצים את הנוסח הזה.

עדי קול: הם אותו דבר.

<קריאה: כולם אומרים אותו דבר.

עדי קול: הם אומרים כולם אותו דבר.

רינה פרנקל: הם רוצים את אותו דבר.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אז את רוצה סעיף פתוח כדי שלא תידרשי להוכיח בבית-משפט שום דבר.

<איילת אלישר: הסעיף לא פתוח, אני צריכה להראות - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, את רוצה סעיף פתוח.

<איילת אלישר: לא.

<איילת אלישר: אני צריכה להראות - - -

אורלי לוי אבקסיס: הסרה של הסדר זה סתם – אני שואלת, תסלחו לי, אני פשוט שואלת שאלות שהייתי רוצה להבין, כי הגדרה של "חומר מסוכן", אם אני לא טועה, בחוק הזה אפשר אחר כך לקחת אותו לדברים אחרים ולאלף – פה נכנסים - - -

<קריאה: - - -

אורלי לוי אבקסיס: שנייה, הדברים פה זה כמו סעיף סל פתוח.

<איילת אלישר: לא הבנתי למה, כי יש לך הגדרה ספציפית שאומרת:

<איילת אלישר: אתה יכול לקחת רק חומר שקיים יסוד סביר להניח שנגרם ממנו סיכון ואף סיכונים מפורטים: סיכון לסדר הציבורי, סיכון לשלום הציבור, כמו שהיום אתה יכול לעצור בגלל שיש סיכון, אותו דבר.

<איילת אלישר: זה מאוד סגור.

<איילת אלישר: אגב, כולנו מסכימים על המסגרת של החוק.

חיים כץ: לא נראה לי שכולם מסכימים.

<גבי פיסמן: אני רוצה עוד הבהרה קטנה, אם אפשר, אדוני.

חיים כץ: כן.

<גבי פיסמן: בעצם ההגדרה נועדה לאפשר את סמכות התפיסה.

<גבי פיסמן: סמכות התפיסה היא סמכות מיידית של השוטר כשבע

<גבי פיסמן: צם הוא צריך להפעיל אותה כשהוא לא יודע - - -

חיים כץ: צריך להפעיל אותה, לא בעצם.

חיים כץ: תמחקי את המילה "בעצם", אנחנו על סמים, ותראי שזה וואלה.

<גבי פיסמן: כשהוא נדרש להפעיל אותה.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, תבין שיותר לא יגיעו לוועדה בקשות לאשר לתקן את פקודת הסמים המסוכנים.

<קריאות: לא.

<יפעת רווה: לא, זה זמני.

<יואל הדר: זאת הכרזה זמנית למשך שנה.

חיים כץ: אורלי, הלוואי ולא יבואו לוועדה לתקן את פקודת הסמים, הלוואי וילדים לא יהיו מסוממים ולא ישתגעו.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי.

חיים כץ: הלוואי.

חיים כץ: מה, אני מחפש עבודה?

חיים כץ: וואלה, במקום לשבת פה הייתי עכשיו הולך שותה קצת יין ואוכל איזה סביצ'ה.

אורלי לוי אבקסיס: מהר, כי עוד מעט נסגר הזה.

חיים כץ: לא פה.

עדי קול: כאן, כן, ממש, סביצ'ה.

<יפעת רווה: אפשר אולי שנעשה אישור מה החוק הזה אומר בגדול, כי זה לא חוק שבא להרשיע ולא להחליף את פקודת הסמים.

<יפעת רווה: הבעיה שהוצגה, והוצגה בישיבה הקודמת, וראינו את זה, אנחנו פה באנו עם המון המון סמים שהכרזנו, תוך יום-יומיים היו כבר נגזרות חדשות בסמי הפיצוציות.

<יפעת רווה: אנחנו לא באים לעקוף את הדבר הזה, מה שאנחנו באים זה משהו זמני עד שהתהליך הארוך של הכרזה, של הוספה לפקודת הסמים המסוכנים גם בתוך הממשלה, גם בכנסת, תהליך שיכול לקחת כמה חודשים טובים.

<יפעת רווה: בגלל שהם תמיד יותר מהירים מאתנו בהגדרה, אז יש פה הכרזה זמנית.

<יפעת רווה: לא מספיק שהחומר נכנס להגדרה, צריך גם להכריז עליו כדי שזו תהיה עבירה פלילית.

<יפעת רווה: כן מספיקה ההגדרה לצורך תפיסה – תופסים את החומר, בודקים את החומר, ויש פה את כל הפרוצדורה שנגיע אליה בנושא של התפיסה, אבל לא על סמך זה מרשיעים - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה, מה מגבש - - -

חיים כץ: אורלי, אורלי, את נשארת עד הסוף היום?

אורלי לוי אבקסיס: של ההקראה?

חיים כץ: לא, של הכול, של כל החוק.

חיים כץ: את נשארת עד הסוף?

אורלי לוי אבקסיס: אני פה.

חיים כץ: עד איזו שעה?

אורלי לוי אבקסיס: למה, כמה זמן זה?

חיים כץ: ארבע בבוקר בקצב הזה, אנחנו בשורה הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, לא, אתה יודע שאנחנו שואלים שאלות כדי שאחר כך לא נתקל בכל מיני דברים שצריך יהיה - - -

חיים כץ: אבל אני שומע, אני צריך לקבל החלטות, כי יש אחת, שתיים, שלוש, ארבע דעות שונות.

עדי קול: לא, יש שתי דעות בסך הכול.

עדי קול: שאלתי – אני לא בטוחה שזה מקל – אם אתם אומרים: לתופעות הדומות או הידועות, ואז אם יהיה לכם "ידועות", אז מה שיהיה לא ידוע יוכל להיכנס, זה יעשה לכם הרגשה יותר נוחה או שלא?

<איילת אלישר: זה אותו דבר, אבל אם החלטת הוועדה היא בכל זאת ללכת על הסעיף הזה, אז יש לי איזה שיפור.

חיים כץ: מה אמרת?

<איילת אלישר: אם אתם בכל זאת מחליטים ללכת על הסיפא הזו, שכאמור היא מאוד בעייתית, אז הייתי מבקשת שיהיה כתוב:

<איילת אלישר: בדרך הדומה לפגיעה הנגרמת משימוש בסם מסוכן.

<איילת אלישר: משהו שהוא דרך, אולי תעזור לנו.

עדי קול: אנחנו בסדר עם זה.

חיים כץ: ומה אתה אומר?

<יואל הדר: הייתי מוסיף: בשל החשש לכאורה, ואז את החשש לכאורה זה עוד יותר - - -

חיים כץ: ומה אתה אומר בסניגוריה הציבורית?

<גיל שפירא: היינו מעדיפים את הנוסח הראשון, אבל זה - - -

חיים כץ: אבל אתה חי עם זה.

<גיל שפירא: כן.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: יאללה, אנחנו קדימה.

חיים כץ: ההצעה שהיא הציעה עכשיו.

<איילת אלישר: בדרך הדומה לפגיעה הנגרמת משימוש בסם מסוכן.

<נועה ברודסקי-לוי: אם אפשר, יורשה לי לציין לפרוטוקול בגלל דברים שנאמרו פה, שאין פה ציפייה שיבואו עם איזשהו מידע מבוסס, זו לא המטרה, המטרה פשוט שהחשש יהיה, שיהיה יסוד סביר להניח שאותה הפרת הסדר הציבורי או חשש לשלום הציבור נגרם בשל חשש שאותו חומר יכול לגרום - - -

חיים כץ: הוספת, הכנסת לפרוטוקול.

<נועה ברודסקי-לוי: " "חומר" – לרבות תכשיר, תרכובת, תערובת או תמיסה של חומר ומלחיהם; "חוק העונשין" – חוק העונשין, התשל"ז–1977‏; "המנהל" ו"סם מסוכן" – כהגדרתם בפקודת הסמים המסוכנים; "פקודת הסמים המסוכנים" – פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג–1973; חזקות 2. (א) חומר שנועד לשימושו של אדם בדרך של אכילה, שתייה, לעיסה, הזרקה, החדרה, עישון או הרחה, ושמתקיים לגביו אחד מאלה, חזקה שהוא חומר מסכן: (1) לא קוימו לגביו חובות סימון המוצר החלות עליו לפי פקודת בריאות הציבור (מזון) [נוסח חדש], התשמ"ג–1983‏, לפי פקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ"א–1981, או לפי חוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981‏, לפי העניין, באופן שהסימון אינו מעיד על כל רכיביו;".

חיים כץ: ומה אומרים האנשים?

<אתי כהנא: בסדר.

<קריאות: בסדר.

<קריאה: מהנהנים.

חיים כץ: מה יש לך להגיד?

<גיל שפירא: אני חושב, אדוני, שזה מעט בדין.

<גיל שפירא: אנחנו צריכים לזכור כל הזמן שהחזקה הזאת הופכת את החומר הזה, ברגע שאין עליו את הסימון לחומר מסכן, כלומר חומר שקבענו קודם לכן שגורם לתופעות שדומות לשימוש בסם, לטעמי זו קפיצה קצת רחוקה מדי, זו קפיצה קצת נמהרת מדי.

<גבי פיסמן: החזקה הזו נועדה לאפשר למשטרה לתפוס את החומר שברור לה שהוא לא החומר שנחזה להיות החומר שהוא אמור להיות, באופן מיידי מתאפשרת התפיסה שלו, ואחר כך יוכלו להיעשות הבדיקות בהמשך.

<גבי פיסמן: אבל ככל שלא נאפשר את קיומה של החזקה בשלב הראשוני, המשטרה בעצם לא תוכל לפעול - - - הקיים.

חיים כץ: מאה אחוז, תמשיכי.

<נועה ברודסקי-לוי: "(2) על-פי פרסומו ברבים, השימוש בו גורם למשתמש לתופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בסם מסוכן, כהגדרתו בפקודת הסמים המסוכנים.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) חומר לא ייחשב חומר מסכן אם המחזיק בו הוכיח - - - " אני משנה פה מהנוסח שיש בעקבות הערה של משרד הבריאות: "אם המחזיק בו הוכיח כי החומר מיובא ומיוצר לפי כל דין וזאת לשימושו של אדם באותה דרך".

<איילת אלישר: אני מציעה שתגידו גם: "חזקות אלה לא יחולו".

<איילת אלישר: לא: חומר לא ייחשב כחומר מסכן, אלא: חזקות אלה לא יחולו.

עדי קול: אבל הכוונה לא שזה יחול רק על החזקות, זאת אומרת, חומר לא ייחשב כחומר מסכן גם לפי ההגדרה העיקרית.

<יפעת רווה: החומר מסכן אבל יש לו היתר.

עדי קול: אבל הוא לא ייחשב כחומר מסכן.

עדי קול: אבל אז את כבר נכנסת בהגדרה של חומר מסכן – הרעיון שזה לא חומר מסכן אם זה חומר שהותר לשימוש.

חיים כץ: אוקיי.

<אתי כהנא: אז ה"חזקות"?

<אתי כהנא: אז הנוסח הוא "החזקות עליו יחולו"?

<אתי כהנא: והחומר לא ייחשב מסכן?

חיים כץ: אתם מבינים את האווירה?

חיים כץ: אז אנחנו מאתמול בתשע בבוקר התחלנו את האירועים - -

עדי קול: כן, אנחנו פה.

חיים כץ: - - ואנחנו בהמשך כזה, אז תבינו את החופש שאנחנו מרשים לעצמנו, וכנראה מחר נמשיך לא יודע עד איזו שעה.

חיים כץ: תחזרי על הסעיף.

<נועה ברודסקי-לוי: אני חוזרת רק על ב': "חומר לא ייחשב חומר מסכן אם המחזיק בו הוכיח כי החומר מיוצר או מיובא לפי כל דין וזאת לשימושו של אדם באותה דרך".

חיים כץ: מאחר שאני רואה שזה מקובל פה על האנשים - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה הוחלט?

חיים כץ: הם הסכימו.

<איילת אלישר: אני לא מבינה, חשבת שזה רק לחזקות.

<איילת אלישר: אני עכשיו צריכה, בתור משטרה, להראות שזה לא מיובא ולא מיוצר?

<נועה ברודסקי-לוי: לא, אבל העברנו את הנטל, הנטל להוכיח הוא על הבן-אדם.

<יואל הדר: לא, הפוך.

אורלי לוי אבקסיס: חובת ההוכחה עוברת על המחזיק.

<נועה ברודסקי-לוי: אם המחזיק בו הוכיח.

חיים כץ: ואנחנו מצביעים על פרק א'.

אורלי לוי אבקסיס: רגע.

חיים כץ: היא הקריאה, זה בסדר, אורלי.

<יפעת רווה: שלא יתפסו – החומר מסכן, אבל הוא לא ייתפס אם - - -

<נועה ברודסקי-לוי: "אם המחזיק בו הוכיח שהוא מיוצר או מיובא לפי כל דין וזאת לשימושו של אדם באותה דרך".

חיים כץ: ואנחנו מצביעים על פרק א'.

חיים כץ: מי בעד פרק א'?

חיים כץ: ירים את ידו.

חיים כץ: יש ארבעה חברי כנסת שיש להם זכות הצבעה.

חיים כץ: בעד – פה אחד

חיים כץ: מאשרים את פרק א' כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: אנחנו עוברים לפרק ב'.

<נועה ברודסקי-לוי: "פרק ב': סמכויות תפיסה והשמדה של חומר מסכן סמכויות כניסה, חיפוש ותפיסה 3.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) היה לשוטר יסוד סביר להניח כי אדם מחזיק חומר מסכן, רשאי הוא לעשות כל אחד מאלה: (1) להיכנס, בכל עת סבירה, למקום שבו יש לו יסוד סביר להניח כי האדם מחזיק בחומר המסכן, למעט למקום המשמש למגורים, ולבצע חיפוש במקום; (2) לתפוס את החומר המסכן, לרבות את אריזתו.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הוראות סעיפים 26 עד 29 ו-45 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ"ט–1969‏ יחולו, בשינויים המחויבים, על חיפוש לפי סעיף זה.

<נועה ברודסקי-לוי: " אני מקריאה את הסעיפים מתוך פקודת סדר הדין הפלילי.

עדי קול: רגע, כל השאלות שלך פה נענו?

עדי קול: יש פה המון שאלות שלך: סמכויות תפיסה, צו שופט – שקלתם את כל הדברים האלה ולא הגעתם ל-?

<נועה ברודסקי-לוי: בסוף הכנסנו את עניין בית-המשפט בשלב ההשמדה של החומר ולא בשלב הזה, וזה באמת מעלה שאלות.

<נועה ברודסקי-לוי: התשובות שקיבלנו פשוט - - -

עדי קול: אז באמת יש שאלה, אני רוצה להבין – אני חייבת להגיד, אמרת למה אנחנו - - -

חיים כץ: השאלות הן עד סעיף ההחלטה על השמדה?

עדי קול: לא, הן עד 2.

אורלי לוי אבקסיס: עברנו עליהם מהר מדי.

עדי קול: עברנו מהר.

אורלי לוי אבקסיס: הכי מעניינת זו השאלה השנייה.

עדי קול: שוב, עברנו מהר נראה לי ל-2, יש פה הרבה שאלות שהועלו על-ידי הוועדה, ואני רוצה לדעת למה אתם - - -

חיים כץ: לא עשינו כלום, רק קראנו, עכשיו את יכולה לדבר כמה שאת רוצה.

עדי קול: אז אני מבינה שכבר דיברתם על הפתרון של צו שופט, אבל לעניין סמכויות התפיסה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: לעניין צו שופט אבהיר.

<נועה ברודסקי-לוי: דיברנו על זה בהקשר של השמדת החומר, לא בשלב של התפיסה, ותכף נגיע לזה.

<נועה ברודסקי-לוי: לגבי השאלות האחרות, מסבירים שקיבלנו - - -

<איילת אלישר: אולי צריך להסביר מה התכלית של הפרק הזה.

<איילת אלישר: הרעיון זה שמסתובב משהו שנחזה להיות מסוכן בשוק, והיום בעצם אין לנו אפשרות לקחת ולהוציא אותו משם, וזה הרעיון.

<איילת אלישר: זאת אומרת, הרעיון הוא לתת לשוטר קודם כול סמכות לסלק את הסיכון, זה דבר מסוכן, פשוט הוא לוקח, הוא תופס את זה, אם יש לו יסוד סביר להניח ברמת החשד הנדרשת, ופשוט הרעיון הוא שהוא יוכל לתפוס ולקחת את החומר, זה הרעיון של הפרק הזה.

<איילת אלישר: הוא לא יכול לעשות את זה בתוך בתי מגורים כחלק מהאיזונים שהוכנסו על-ידי משרד המשפטים, זהו.

<איילת אלישר: זה בדרך כלל יהיה פיצוציות, בתי עסק.

<אתי כהנא: זה לא בתי מגורים, בתים שמשמשים למגורים.

<אתי כהנא: לא בית מגורים כדירה.

<איילת אלישר: אם הדירה היא בפועל פיצוצייה, אז - - -

<אתי כהנא: אם הדירה היא בית עסק לכזה דבר אז - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא הבנתי.

<אתי כהנא: אם לקחו דירה ומוכרים ממנה סמים, אז עצם זה שזו הגדרה של בית מגורים ולא בית עסק זה לא מה שייתן את האפשרות לעשות את זה.

רינה פרנקל: לא גרים שם, היא מתכוונת?

רינה פרנקל: אלא רק ככה אפשר?

חיים כץ: הוא לא יכול להיכנס אלי הביתה כשאני - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל היא אומרת הפוך.

<גבי פיסמן: לא, ההחרגה של הסמכות היא למעט מקום המשמש למגורים.

<איילת אלישר: משמש למגורים.

<גבי פיסמן: ככל שמדובר בדירה שמתגוררים בה אנשים לא תהיה סמכות תפיסה.

חיים כץ: הוא לא יכול להיכנס אלי הביתה.

עדי קול: שוב, שאלתי את זה פעם שעברה, אבל נכנסים לפיצוצייה, הוא לוקח את מה שהוא רואה ואתם מונעים את ההפצה של זה, אבל אם יש לו עוד וסטוקים ומחזיק בעוד מקומות, הוא עושה את זה – הרגע הוא לקח את הכול, השוטר יצא, ואז הוא ממלא שוב את המדפים, אין התייחסות לזה.

<איילת אלישר: סמכות התפיסה היא על כל מה שיש, כל מה שנדע שיש.

<יפעת רווה: המשטרה תצטרך להגיע שוב.

רינה פרנקל: להגיע שוב ושוב לתפוס.

חיים כץ: בהמשך יש ענישה?

<אודי וולף: לא.

אורלי לוי אבקסיס: מה ענישה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא עוד לא מוגדר, זו עוד לא עבירה.

עדי קול: לא בסעיף הזה, הם לא יודעים מה זה החומר הזה.

עדי קול: שוב, צריך לבדוק את זה.

חיים כץ: הוא לוקח לו את כל ה"מבסוטון" - - -

<קריאה: את מה?

עדי קול: זה אחד מהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה ה"חגיגת" וזה.

חיים כץ: זה אותו דרק, אותו דבר.

חיים כץ: הוא לוקח לו את כל ה"מבסוטון", ההוא מסתלבט עליו, אומר: ואללה, טוב, קח, קח, קח, הוא הולך, ההוא מוציא מהשכן עוד ארגז ומתחיל למכור את ה"מבסוטון", ושני ילדים הגיעו לבית-חולים, נטרפה דעתם.

<יפעת רווה: אז החלק השני של ההצעה זה הנושא של הכרזה מהירה, זאת הסיבה שאנחנו עושים את זה.

חיים כץ: נטרפה דעתם ושתי בנות נאנסו כי הם השתגעו לגמרי, שם זה.

עדי קול: שוטר לקח את ה"מבסוטון", כמה זמן לוקח לו עד שהוא ידע בוודאות שהיסוד סביר להניח הוא - - -

חיים כץ: שנה ושבעה חודשים בתקנות של הביטוח הלאומי.

<קריאות: - - -

<יואל הדר: מה הוא בודק?

<יואל הדר: מה בודקים?

<איילת אלישר: הוא לא ידע.

עדי קול: אפשר תשובה אחת כדי שאבין?

<איילת אלישר: הוא לא ידע.

<איילת אלישר: מבחינתנו מה שחשוב זה שיקול הדעת המינהלי שהוא הפעיל ברגע התפיסה.

<איילת אלישר: אם היה בידיו מידע מספק שהחומר הזה הוא חומר מסכן, זה מה שייבחן.

<איילת אלישר: אחת הבעיות - - -

חיים כץ: שמה?

חיים כץ: שלוקחים את החומר?

<איילת אלישר: שהחומר הוא חומר מסכן על-פי המידע שקיים בידינו.

חיים כץ: ומה אתם עושים?

<קריאות: - - -

חיים כץ: רגע, ואללה, קשה לנהל דיון עם כל כך הרבה נשים דעתניות.

עדי קול: משפטניות.

<קריאה: אנחנו יכולות לצאת.

חיים כץ: דעתניות.

חיים כץ: עורכות-דין, זה בכלל זה.

חיים כץ: מצאת את ה"חגיגת" בשם אני לא יודע, "x", לקחת, מה קורה הלאה?

<איילת אלישר: אסביר.

<איילת אלישר: אחת הבעיות המרכזיות שיש לנו בהתמודדות עם החומרים האלה זה שאנחנו לא יודעים מה הסכנות שלהם, למה?

<איילת אלישר: החומרים האלה הם חומרים שנכנסים מהר מאוד לשוק וגם הרבה פעמים מהר מאוד יוצאים.

<איילת אלישר: אנחנו לא יודעים מה ההשפעות שלהם, לכן הרבה פעמים אנחנו לא יכולים לתת חוות דעת לגבי המסוכנות שלהם.

<איילת אלישר: עם זה, אנחנו מבקשים להתמודד בחוק הזה.

<איילת אלישר: אם היינו יכולים על כל חומר וחומר לתת חוות דעת, להגיד: הוא מסוכן, להפעיל את כל התהליך - - -

חיים כץ: אני משתגע מכם, אתה יודע.

חיים כץ: הנחנו הצעת חוק שאף אחד לא יוכל למכור שום דבר שאין לו רישיון, שיהיה הפוך בכלל.

חיים כץ: ואללה, אני רוצה למכור "חגיגת", אעביר את זה לזה, יבדקו את זה, ויבדקו שאין שם סמים, וימכור.

חיים כץ: יש שם סמים, הוא לא יכול למכור.

חיים כץ: אתם הולכים, ואללה, אתם נוסעים לחיפה דרך אילת ומבקשים אישור להיכנס לעקבה.

רינה פרנקל: אישור של משרד הבריאות צריך להיות.

רינה פרנקל: כל מוצר שיש לו אישור של משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא כל מוצר שיש לו אישור.

רינה פרנקל: למה?

אורלי לוי אבקסיס: מה שחיים ניסה להגיד פה, אם אינני טועה, יש עם זה בעיה, כי אם זה בא להתמודד עם הסיפור הזה שכל הזמן יש תרכובת חדשה שאותה הם - -

<קריאות: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: - - שאותה הם לא הגדירו כחומר מסוכן.

חיים כץ: הוא גם לא עושה לו כלום פה.

<יואל הדר: הוא רק לוקח את החומר.

אורלי לוי אבקסיס: פה אתה מונע, אתה מייתר את העניין שצריך לבדוק.

<יואל הדר: השלב הזה זה השלב הראשון, אנחנו מדברים על כמה שלבים.

חיים כץ: תגיד לי, ברצינות הבאת אותנו פה בבהול וזה בשביל לקחת לו את החומר?

<קריאות: - - -

<יואל הדר: לא, זה שלב ראשון.

<יואל הדר: רגע, אדוני, זה שלב ראשון.

<יואל הדר: אדוני, אנחנו משאירים אותך במתח.

<איילת אלישר: יש פה שני שלבים, שני חלקים.

חיים כץ: אתה לא משאיר אותי במתח.

<יואל הדר: זה שלב ראשון.

<יואל הדר: שלב ראשון לוקחים לו, השלב השני משמידים לו, זה בדיוק מה שעושים.

חיים כץ: זהו?

<קריאות: - - -

<יואל הדר: זה לא הכול, יש עוד בחוק הזה.

<אודי וולף: 338, אמרתי לכם שלשם הולכים.

חיים כץ: הנה, הוא קונה את זה בסין ב-100 שקל, הוא מוכר כל אחד ב-1,000 שקל, העלות שאתה תופס לו זו בדיחה.

<איילת אלישר: אדוני, תרשה לי להסביר.

<יואל הדר: יש לזה עוד חלק לחוק הזה, זו ההכרזה.

<איילת אלישר: ההנחה שעומדת בבסיס החוק הזה, זה שזה בעצם חומר אסור.

<איילת אלישר: למה?

<איילת אלישר: כי אם החומרים האלה, כמו שהגדרתם אותם, זה חומרים שגורמים לתופעות שהן תופעות פסיכו-אקטיביות, אז בדרך כלל חומרים כאלה צריכים אישור לפי פקודת הרוקחות, צריכים לקבל היתרים, ולכן ההנחה היא שברגע שאין לו היתר, החומר הזה הוא חומר אסור.

<איילת אלישר: זו הנחת יסוד שיושבת בבסיס - - -

חיים כץ: אז מה, אז אתם כל היום תצאו לאלנבי תיקחו את החומר?

חיים כץ: כל היום הלוך חזור?

<איילת אלישר: למה הלוך חזור?

<איילת אלישר: רגע.

<איילת אלישר: אנחנו קודם כול רוצים - - -

חיים כץ: הוא ישים מנות קטנות.

<איילת אלישר: אנחנו קודם כול רוצים לתפוס.

<אודי וולף: ואי-אפשר להיכנס למחסן?

עדי קול: לתפוס את השלוש שקיות, ומה?

<איילת אלישר: למה את השלוש שקיות?

<איילת אלישר: באלנבי זה יותר, זה 300 שקיות.

<איילת אלישר: להיפך, אנחנו רוצים להגיע לבתי העסק לתפוס - -

עדי קול: ויש לו 3,000.

<איילת אלישר: - - קודם כול להוציא את החומרים, כשההנחה היא באמת שהוא יצטרך להציג איזשהו היתר.

<איילת אלישר: תראה בחלק השני של הצעת החוק, בעצם אנחנו אומרים לו: טוב, תראה עכשיו שזה חוקי, נו, נראה.

חיים כץ: אבל הוא לא מראה לך, את לוקחת לו.

עדי קול: רגע, את זה אני רוצה להבין.

עדי קול: את תופסת, מוציאה, ואז את אומרת: תראה עכשיו שזה חוקי?

<יואל הדר: לא, אנחנו לא אומרים לו כלום.

<קריאות: - - -

<אודי וולף: לא, אם אתה רוצה לקבל את זה בחזרה.

<יואל הדר: יש את האפשרות בחוק אם הוא רוצה את זה חזרה, אנחנו לא אומרים לו כלום, לקחנו, החרמנו.

<יואל הדר: אם הוא רוצה, הוא טוען שזה בכלל לא נכון.

עדי קול: אבל לא כמו שהחלטנו קודם:

עדי קול: תראה שיש לך אישור למכור את זה ואז ניקח.

<גבי פיסמן: לא, ודאי שהוא יכול – זה הסייג.

<גבי פיסמן: אם הוא מחליט להוכיח - - -

חיים כץ: בואו, תקשיבו, כל עורכי-הדין המלומדים מכל המשרדים, למה אתם מחוקקים חוק, ואומרים: אתה לא מוסמך למכור שום דבר שלא קיבל את אישור משרד הבריאות, ואז כל מוצר אחר אתם באים ולוקחים by definition.

<יפעת רווה: יש הוראות בפקודת הרוקחות - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם לא כל תוספי התזונה עוברים אישור של משרד הבריאות, אתה יודע מה תעשה - - -

חיים כץ: שם לא מוכרים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אז מה אתה רוצה?

אורלי לוי אבקסיס: להכניס פה גם – כזה או אחר.

חיים כץ: תשמעי, בואי, הוא מוכר סמים, יש שם 2,000 ילדים, כל שנה - - -

רינה פרנקל: אז חבל שלא עוברים את אישור משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, אני אתך, שנייה, אני מדברת אתך על העניין הזה שאם אנחנו הופכים את זה, משרד הבריאות יקרוס רק בשביל להתחיל להוציא היום היתרים על דברים שהם בסדר וכמו תוספי תזונה וכדומה.

חיים כץ: לא מוכרים שם תוספי תזונה.

רינה פרנקל: תוספי תזונה גם מסוכנים לפעמים.

אורלי לוי אבקסיס: לא משנה, אבל זאת אומרת ששום עסק לא יוכל להחזיק דברים שאין את האישור של משרד הבריאות.

עדי קול: נכון.

רינה פרנקל: נכון, גם תוספי תזונה, דרך אגב.

<יואל הדר: אז ימכרו ירקות ופיסטוקים.

<יפעת רווה: גם עגבניות.

אורלי לוי אבקסיס: לא, יש בזה היגיון.

חיים כץ: תשמע, תקשיב, אמרתי לך, אתה תבוא כל שבועיים, אתה לא מגיע.

<איילת אלישר: הלוואי שהוא יכול היה לבוא, אם היו לו חוות דעת הוא היה בא.

חיים כץ: לא, כל מה שהוא מבקש הוא מקבל, הוא בא כל שבועיים.

<אודי וולף: בגלל זה אני שותק.

חיים כץ: ואנחנו באים לפה, תשמעי, משחיתים זמן שלכם ושלנו לחוק שאני לא רואה בו תכלית ומתווכחים על הניסוחים - - -

<אתי כהנא: אם המשטרה רואה בו תכלית, אז תן לה לפחות לנסות.

חיים כץ: אז מה?

חיים כץ: תקשיבי, אז אני חלוק על המשטרה.

עדי קול: לכן יש הפרדת רשויות.

חיים כץ: תשמעי, אני מסתכל על המשטרה - - -

<קריאות: - - -

חיים כץ: בואי, אספר לך משהו על המשטרה, מאחר שאני לא רואה שיש פה תכלית, אתם רואים, זאת העוזרת הפרלמנטרית שלי, קוראים לה קורל, היא נסעה לפני שבוע הביתה בערב ונהגה לאט, ובאה משאית ונתנה לה "בום", הנהג סימן את האצבע, ויסלחו לי, עשה לה ככה, והמשיך לנסוע, והיא צילמה אותו, והיא הלכה למשטרה, אמרו לה במשטרה: מה זה מעניין את הציבור.

חיים כץ: ברח ממקום תאונה, לא דאג לוודא אם יש שם פצועים או לא, לא דאג, היא לא בת של שופט, אבל היא עורכת-דין, דרך אגב.

<אתי כהנא: היא תגיש ערר על זה.

חיים כץ: למה היא צריכה להגיש?

חיים כץ: למה המשטרה - - -

אורלי לוי אבקסיס: חיים צודק לגמרי בדוגמה הזו, במה שקורה - - -

חיים כץ: ואם היא יושבת פה והמשטרה אמרה: אין לה עניין לציבור, אז איזה עניין יהיה לה ללכת לקחת את ה-17 "חגיגת" חוץ מאשר לבוא להסתלבט יום שישי בערב עם האוטו?

אורלי לוי אבקסיס: לא, חיים, יש תופעה של מאבק.

עדי קול: ואז היא תיקח, ואז מה?

חיים כץ: כלום.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חיים, זה משנה את המצב הקיים לגמרי.

<יפעת רווה: אז אם אפשר להשלים את זה בכל זאת.

אורלי לוי אבקסיס: היום אם החומר לא מוגדר כחומר מסוכן, זאת אומרת שעבר את המבחנים של הכימיה, של משרד הבריאות, של פקודת הרוקחים וכו', אז הם לא יכולים אפילו לקחת אותו.

אורלי לוי אבקסיס: היום הם - - -

<קריאות: - - -

חיים כץ: תקשיב, אני לא רואה תכלית בלקחת את החומר, בניגוד אליך.

<קריאה: גם אני לא.

<קריאות: - - -

חיים כץ: לא מגיעים לכלום, אנחנו הולכים הביתה.

עדי קול: שנייה, אבל שאלתי שאלה לפני המון זמן, אני רוצה שתעני לי.

<יפעת רווה: אני רוצה לענות, אני ממש רוצה.

עדי קול: אני יודעת שאת רוצה, אבל לא נותנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, חיים, כששוטרים רואים ילדים לוקחים בקבוק - - -

עדי קול: שאלתי שאלה ואני רוצה תשובה.

אורלי לוי אבקסיס: לשוטר יש את הסמכות לפתוח ולזרוק אפילו בקבוק של מים מינרלים שיש בפנים אלכוהול?

אורלי לוי אבקסיס: גם לקחת להחרים וגם בעצם לשפוך?

<איילת אלישר: לשפוך במקום ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה בסדר וזה לא בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: זה על אותו עיקרון – אתה פשוט לוקח ומשמיד.

<יואל הדר: עדי, אני לא רוצה לדבר מכיוון החוק, אני רוצה מכיוון אחר.

<יואל הדר: היום באים בטענות למשטרה – למה הפיצוציות האלה קיימות, למה מוכרים את הסמים האלה.

<יואל הדר: אנחנו אומרים: מה שהצענו זה כלי בידי המשטרה שתוכל לעשות עם זה משהו להתמודד עם התופעה.

<יואל הדר: רגע, אדוני, אם תיתן לנו את הכלי הזה, מחר בבוקר תבוא אלינו בטענות מוצדקות.

<יואל הדר: נכון להיום הטענות לא מוצדקות.

<יואל הדר: תן לנו את הכלי הזה, ואחרי זה תבוא אלינו בטענות.

חיים כץ: מה יצא לי אם אבוא עם הטענות?

חיים כץ: הנה, אני בא אליך בטענות שפגע נהג וברח, ואף אחד במשטרה שלנו, שלנו – איך הוא אמר?

חיים כץ: – אין עניין לציבור.

חיים כץ: לא אמר, לא בדק אם יש פגועים, לא בדק אם יש זה – אין עניין לציבור, כולו ברח.

חיים כץ: מה הם אומרים, המשטרה?

חיים כץ: כל אחד שעושה תאונה בלי נפגעים, כשהוא יודע שאין נפגעים, גם לא צריך לתת פרטים.

<יואל הדר: אני לא בטוח - - -

חיים כץ: גם אני לא רוצה לתת לך פרטים, מה תעשה?

חיים כץ: אין עניין לציבור, אני נוסע.

<יואל הדר: אדוני, אני לא מצדיק את זה, ואם הייתה תקלה במשטרה - - -

חיים כץ: זו לא תקלה.

חיים כץ: אספר לך עוד סיפור אם אתה רוצה.

<יואל הדר: זו יכולה להיות עוד תקלה.

<קריאות: - - -

חיים כץ: על רכב ציבורי שעשה אותו דבר וברח, ואמרו: אין עניין לציבור, מחקו את התביעה.

חיים כץ: ואני יושב – גילוי נאות, אנחנו עכשיו מבלים – באופן קבוע אני יום שישי "טורקיז" ארוחת בוקר, יש שם פרלמנט של כל אלופי המשטרה לשעבר.

חיים כץ: יושבים שם – המפכ"ל ואלה ומברברים, ואני אומר להם: יאללה, סמרטוטים, איך אתם לא עושים כלום?

חיים כץ: אה, תראה, וזה.

חיים כץ: כל יום שישי הם יושבים ב"טורקיז" בבוקר, ואני בא עם העניין, אומר להם: תשמעו – אז עכשיו אני יושב פה, משחית את זמני בשביל שייקח איזה פודרה - - -

<יואל הדר: אדוני, תבחן אותנו על החוק הזה לשלוש שנים, תבחן אותנו.

עדי קול: שלוש שנים?

עדי קול: זה המון.

<עדי חביב: אבל, יואל, בוא נסביר את החוק עד הסוף.

<יואל הדר: כן, שלוש שנים.

<יואל הדר: זה הרבה?

חיים כץ: לא נגיע עד הסוף, אל תדאגי.

<יואל הדר: גם האלכוהול זה לשלוש שנים, מה, זה לא הרבה, אולי זה מעט.

<יואל הדר: אבל תן לנו את ההזדמנות להוכיח לציבור, לכנסת, שאנחנו יכולים להתמודד עם תופעה שהיום לא מצליחים להתמודד אתה.

עדי קול: זו כל תקופת הקדנציה שלנו שלוש שנים.

<יואל הדר: נכון, החוק הזה הוא לא אידיאלי, מה שאדוני מציע אידיאלי, אבל יש איזונים שונים - - -

חיים כץ: אז תביא את האידיאלי ונילחם.

חיים כץ: מה אתה מביא לי – תקשיב, אתה שולח אותי למלחמה על קליפות של גרעינים, כשאני רוצה להילחם על הגרעינים, הבנת?

<יואל הדר: אדוני, זה על הגרעינים.

<יואל הדר: זה על הגרעינים שיבואו לפה, אבל צריך לעמוד גם בבית-משפט - - -

עדי קול: רגע, חיים, בוא ניתן להם לענות, שאלנו את השאלה מה קורה אחרי שהוא החזיק – יפעת אמרה שיש לה תשובה, נצטרך לדעת.

<יפעת רווה: זה פשוט הפרק הבא.

<יואל הדר: יש תשובה.

עדי קול: אז תן לה, היא רוצה לענות כבר, אם התשובה טובה אולי נראה שאפשר ללכת עם זה.

<יפעת רווה: החוק הזה הוא שני חלקים – אחד זה הנושא של התפיסה, השני זה הנושא של הכרזה מהירה.

<יפעת רווה: נשאל למה אנחנו לא אוסרים את כל החומרים.

<יפעת רווה: בצדק היו אומרים לנו: אתם אוסרים בשמים, ואתם אוסרים עגבניות, ואתם אוסרים ירקות, ואתם אוסרים תוספי תזונה, וכל מיני דברים שממש לא רלוונטיים.

<יפעת רווה: מה שאנחנו מבקשים, וזה החלק השני של החוק והוא חלק מאוד חשוב, זה החלק הפלילי – לעשות את ההכרזות המהירות כדי שתוך יום-יומיים או כמה שלוקח להם, הסבירו פה, במקום החודשים הארוכים שלוקח היום, אפשר יהיה להכריז על חומרים שאסורים, ואז אם אותו בעל פיצוצייה – נכון, לקחו ממנו שלוש דוגמאות, אבל אם זה מוכרז, אז הוא עובר עבירה.

חיים כץ: תלכי לחלק השני, נחזור לחלק הראשון.

עדי קול: וגם השאלה אם יש לך את זה, למה את צריכה את ההחזקה?

עדי קול: תיקחי, תחרימי.

עדי קול: יש לך חשש?

עדי קול: תבדקו.

עדי קול: תיקני אחד, תכריזו מהר - - -

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: לא תמיד אפשר להכריז.

<קריאות: - - -

<יואל הדר: אני צריך לקחת את זה.

<יואל הדר: מי יוציא את זה?

<יפעת רווה: אבל מה נעשה עם הסחורה?

<יפעת רווה: נשאיר לו אותה שם שהוא יסכן את - - -

<קריאה: אי-אפשר להכריז.

עדי קול: עדיין לא יודעים שזה חומר לא בסדר.

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: יש לנו חזקות, כתוב שם: זה החומר שיעיף אותך.

<יפעת רווה: ראיתי את הפרסומות לדברים האלה, זה יעיף אותך, זה - - -

אורלי לוי אבקסיס: גם על "רד בול" אומרים את זה, דרך אגב.

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: ראיתי את הפרסומות, באמת, זה דברים שילדים מגיעים עם זה לבית-חולים, אנחנו רואים את הפרסומים: החומר שייתן לך הרגשה של מריחואנה, וזה חוקי לגמרי.

<יפעת רווה: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים פה על איזה - - -

עדי קול: לא, ברור לי.

עדי קול: אני מנסה להבין אם החוק הזה יעיל, זה הכול.

<יפעת רווה: יש פה באמת בעיה אמיתית.

חיים כץ: גמרנו, תלכי לחלק ב', מה קורה אם - - -

עדי קול: יש עוד את:

עדי קול: לתפוס את החומר המסוכן לרבות - - -

<נועה ברודסקי-לוי: רוצה שנעבור לחלק של הפלילי?

חיים כץ: כן, אני רוצה לראות מה עושים, מה קורה.

עדי קול: מה עם הכמות?

חיים כץ: עזבי, נחזור אחר כך, בואי נראה אם יש תכלית לזה בכלל.

עדי קול: דיברו על כמות בכלל?

חיים כץ: לא, נעבור לתכלית.

חיים כץ: תעברי לחלק ג'.

<נועה ברודסקי-לוי: אני עוברת לפרק ג', זה סעיף 5: "פרק ג': חומר אסור בהפצה הכרזה דחופה 5.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) סבר המנהל כי יש מקום להוסיף חומר מסכן לרשימת הסמים המסוכנים שבתוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים (בחוק זה – רשימת הסמים המסוכנים), בשל צורך מיידי לאסור על הפצתו של אותו חומר בציבור, נוכח החשש כי השימוש בו עלול להביא לפגיעה בשלום הציבור, בביטחונו או בבריאותו, או אפשרות אחרת - - - "

חיים כץ: בואי, תרוצי, בואי נראה מה.

<נועה ברודסקי-לוי: "נוכח החשש כי לחומר תופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן, רשאי הוא להכריז עליו כעל חומר אסור בהפצה (בפרק זה – חומר אסור בהפצה).

<נועה ברודסקי-לוי: " רק אבהיר שאנחנו חושבים שעדיפה האפשרות השנייה.

חיים כץ: מה זה משנה עכשיו?

חיים כץ: בואי, תלכי הלאה.

חיים כץ: לא מעניין.

חיים כץ: אני רוצה לראות מה קורה עם זה.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) המנהל לא יכריז הכרזה כאמור בסעיף קטן (א) (בפרק זה – הכרזה דחופה), אלא לאחר שהתייעץ עם יושב-ראש הרשות הלאומית למלחמה בסמים ולשימוש לרעה באלכוהול או מי שהוא הסמיכו לכך ועם המפקח הכללי של משטרת ישראל או מי שהוא הסמיכו לכך.

<נועה ברודסקי-לוי: (ג) לא הוגשה לאישור ועדה של הכנסת טיוטת צו להוספת החומר האסור בהפצה לתוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים בהתאם להוראות סעיף 41 לפקודה האמורה, בתום שלושה חודשים מיום מתן ההכרזה, ימסור המנהל הודה בדבר ההכרזה הדחופה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

<נועה ברודסקי-לוי: תוקפה של הכרזה דחופה 6.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) הכרזה דחופה תיכנס לתוקפה עם פרסומה ברשומות; ההכרזה תפורסם גם באתרי האינטרנט של משרד הבריאות ובעיתון יומי/בשני עיתונים יומיים.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הכרזה דחופה תעמוד בתוקפה לתקופה שלא תעלה על 12 חודשים, ואולם רשאי המנהל להאריך את תוקפה פעם אחת בשלושה חודשים נוספים, מטעמים שיירשמו, ויחולו הוראות סעיף קטן (א) לעניין הפרסום.

<נועה ברודסקי-לוי: (ג) על אף הוראות סעיף קטן (ב), הוסף חומר אסור בהפצה לרשימת הסמים המסוכנים, יפקע תוקפה של ההכרזה הדחופה ביום כניסתה לתוקף של ההוספה כאמור.

<נועה ברודסקי-לוי: (ד) הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה ולא הוסף לרשימת הסמים המסוכנים, לא יכריז עליו המנהל כעל חומר אסור בהפצה פעם נוספת, אלא אם כן הגיע לידיו מידע חדש בדבר השפעת החומר או השימוש בו; הכרזה נוספת כאמור טעונה אישור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

<נועה ברודסקי-לוי: הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה, לא יחולו לגביו הסמכויות האמורות בפרק ב', אף לאחר פקיעתה.

<נועה ברודסקי-לוי: איסור הפצה 7.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) לא ייצר אדם חומר אסור בהפצה, לא ימכרו, לא יציגו למכירה, לא ייבאו, לא ייצאו, לא יספקו, לא יסחר בו או יעשה בו עסקה אחרת ולא יחזיק בו במטרה לעשות אחת מהפעולות האמורות; העובר על הוראות סעיף זה, דינו – מאסר שלוש שנים.

<נועה ברודסקי-לוי: "

חיים כץ: חמש כתוב.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, שלוש זה א', ב' זה חמש.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) חזקה על אדם הפועל כאמור בסעיף קטן (א) כי ידע שחומר הוא חומר אסור להפצה, והטוען - - - "

חיים כץ: מה אומר הסניגוריה הציבורית?

<גיל שפירא: על מה, אדוני, על (ב) או על (א)?

חיים כץ: על (א), שלוש שנים.

<גיל שפירא: זה בסדר, זה תואם את מה שמקובל לגבי החזקה.

חיים כץ: ו-(ב), חמש?

<גיל שפירא: שוב, ככלל, אדוני דילג על הדיון בחזקות גם בחלק - - -

חיים כץ: כן, אני רוצה לראות אם יש תכלית לחוק הזה.

<גיל שפירא: אני חושב שהתכלית הוסברה כאן היטב על-ידי נציגי משרד המשפטים והמשטרה, אבל החזקות ככלל זה קטע בעייתי.

חיים כץ: לא הוסברה.

חיים כץ: לפי מה שהוסבר הבנתי שאין תכלית.

<גיל שפירא: שוב, אדוני שאל לגבי החזקות.

<גיל שפירא: אנחנו סבורים שחזקות ככלל הן מכשיר בעייתי במשפט, ויש כאן קושי בהקשר הזה.

<גיל שפירא: אגב, מדוע צריך לקבוע את החזקה הזאת?

<גיל שפירא: כי הרי מראש יש חזקה שכל אדם יודע את החוק, אז בשביל מה אנחנו צריכים כאן לקבוע איזושהי חזקה ספציפית על ידיעה של חוק?

<גיל שפירא: ספציפית שהחומר אסור להפצה, ואז הוא צריך להוכיח שהוא לא ידע.

<גיל שפירא: מדובר ביסוד סובייקטיבי - - -

חיים כץ: עדי, את עורכת-דין, נכון?

עדי קול: כן.

חיים כץ: בואי תנהלי את הדיון.

עדי קול: סליחה, אתה יכול להמשיך.

<גיל שפירא: שוב, העניין הזה של החזקה במקרה הספציפי הזה מתייחס למודעות סובייקטיבית של אדם.

<גיל שפירא: כלומר, אנחנו לא מטילים כאן חזקה על מעשים או על טיבו של החומר, אלא חזקה על ידיעה סובייקטיבית.

<גיל שפירא: ומכאן אנחנו רואים בזה קושי מסוים, בעיקר בעובדה שכמעט לא ניתן לסתור חזקה כזאת, כי איך אדם יכול לבוא ולהוכיח שהוא לא ידע משהו?

עדי קול: נכון.

<גיל שפירא: זה לשאלתו של יושב-ראש הוועדה.

עדי קול: טוב, יש לי עוד שאלות.

עדי קול: סיימנו להקריא את הפרק הזה, נכון?

<נועה ברודסקי-לוי: היינו ב-7.

<נועה ברודסקי-לוי: 8.

אורלי לוי אבקסיס: אז בעצם הערת לגבי סעיף (ב).

עדי קול: הוא רק שאל על זה.

עדי קול: יש עוד הרבה הערות לגבי סעיפים קודמים.

עדי קול: רצנו קדימה רק לסיים את ההקראה, ונחזור לשאול את השאלות העקרוניות לגבי הסעיף הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: אקריא את 8: "הדחת קטין לחומר אסור בהפצה 8.

<נועה ברודסקי-לוי: העושה אחת מאלה, דינו – מאסר חמש שנים: (1) נותן לקטין חומר אסור בהפצה; (2) משדל קטין להשיג חומר אסור בהפצה או להשתמש בו.

<נועה ברודסקי-לוי: החלת הוראות מפקודת הסמים המסוכנים 9.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) ההוראות לפי סעיפים 22 עד 24 לפקודת הסמים המסוכנים יחולו, בשינויים המחויבים, לעניין עבירה לפי סעיף 8." את רוצה שאקריא עכשיו את סעיף - - -

אורלי לוי אבקסיס: שנייה, לי יש רק בעיה אחת, האמת יש כמה שאלות, אבל השאלה שלי היא כזו: 7(ב), בגלל שגם הערת: החזקה על אדם הפועל כאמור בסעיף קטן (א), כי ידע שחומר הוא חומר אסור בהפצה – חבר'ה, המשטרה אפילו עוד לא יודעת אם זה חומר אסור בהפצה.

<שירי חבה: לא, זו הכרזה.

<קריאות: - - -

עדי קול: רגע, חכו, כל פעם שאתם מדברים כולם ביחד - - -

<שירי חבה: אני רוצה להסדיר בין שני החלקים.

<שירי חבה: אני חושבת שיש פה איזשהו קושי בכוונה בין – זאת אומרת, החוק הזה בנוי משני חלקים נפרדים – חלק אחד מדבר על סמכות מינהלית שבעצם נותנת את האפשרות למשטרה לתפוס ולהשמיד חומרים מסוכנים, מסכנים לפי ההגדרה והחזקות; החלק השני נפרד מהחלק הראשון והוא חלק שמדבר בעצם על הכרזה מהירה, בחלק הזה בלבד יש בעצם הליך פלילי.

<שירי חבה: בחלק הראשון לא.

<שירי חבה: מדובר על הליך מינהלי, אין מעצר, אין כלא, אין כתבי אישום.

<שירי חבה: החלק השני של ההכרזה המהירה, בעצם מה שאנחנו מדברים, חומר שהוכרז כאסור בהפצה, זה חומר שנבדק.

<שירי חבה: יש לנו ידיעה מה הנוסחה שלו - - -

עדי קול: אני חושבת שהחלק הזה ברור.

עדי קול: אני רוצה להבין כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא.

עדי קול: לא ברור לך?

אורלי לוי אבקסיס: אגיד לך למה, כי אתם מחויבים – אחרי שהכרזתם שהוא חומר אסור – לפרסם - - -

<אתי כהנא: נכון, ברשומות.

אורלי לוי אבקסיס: לפרסם איפה?

<אתי כהנא: ברשומות, ואפילו כתוב כאן בעוד מקומות, ובאתר האינטרנט של משרד הבריאות.

<יפעת רווה: נכון, ברשומות.

<יפעת רווה: הייעוץ המשפטי הוסיף גם שני עיתונים, ונדמה לי שלא התנגדנו.

עדי קול: זה פשוט פרטים קטנים - - -

<אתי כהנא: צריך לזכור שבעיתון שיפורסם - - -

עדי קול: עשית ככה, וראיתי שכתוב שיפורסם החומר הכימי והמרכיבים שלו, אבל אני חושבת שאנחנו נכנסים לפרטים לפני שהשאלה העקרונית.

עדי קול: אני מבינה את ההבדלים בין חלק (ב) לחלק (ג), אני רק באמת מנסה להבין האם חלק (ב) כל כך משמעותי.

עדי קול: אני מבינה את הצורך.

עדי קול: אמרת שאת רואה מודעה בה כתוב: "מבסוטון" יעיף אותך לשמים, זאת נראית לי סיבה מספיקה בשביל לבדוק את ה"מבסוטון", האם באמת החומר הזה יעיף אותך לשמים, אנחנו לוקחים ונבדוק אותו.

עדי קול: ואני שואלת שאלה סגורה, בבקשה: כמה זמן לוקחת הבדיקה?

עדי קול: היו ארבע תשובות שונות.

רינה פרנקל: אמרו שהבדיקה יכולה לקחת המון זמן.

<איילת אלישר: כמו שהסברתי קודם, יכול להיות שלא נוכל להפיק בדיקה, זאת הבעיה שלנו, כי כשאתה עושה בדיקה, אתה צריך להוכיח סיכון, והסיכון הוא על סמך מידע שנאסף בעולם כתוצאה מהשימוש באותו חומר.

<איילת אלישר: ויספרו לך נציגי משרד הבריאות - - -

<קריאות: - - -

<איילת אלישר: את מדברת על הכרזה?

<איילת אלישר: לא, היא דיברה על תפיסה.

עדי קול: אני מדברת על הכרזה.

עדי קול: אני מנסה להבין למה אנחנו צריכים את פרק (ב) כשאנחנו אומרים: שוטר נכנס לפיצוצייה, רואה "מבסוטון" וזה, הוא קונה, הוא לא מחרים, כי יכול להיות שהחומר הזה בסדר גמור, הוא קונה את זה, הוא לוקח את זה לבדיקה, ואז אנחנו מכריזים, אז כמה זמן הוא יבדוק את החומרים?

<איילת אלישר: אז זו התשובה שלי, על זה אמרתי שלא בהכרח נוכל - - -

רינה פרנקל: לא יכולים לעשות את זה, לבצע את זה.

רינה פרנקל: אולי לא הבנתי את השאלה.

<קריאות: - - -

<מיקי אריאלי: כרגע אנחנו באגף שלנו, של משרד הבריאות, חוק פלילי 338 החומר מסוכן, הרוקחים שלי כותבים לפי ספרות מקצועית אם חומר מסוכן או לא, ואותו דבר הם יעשו אחרי בדיקה, וזיהוי החומר – יכול להיות באמת שהוא לא חומר מסוכן, אבל היום אנחנו כותבים את חוות הדעת משפטית, אנחנו מופיעים בבית-משפט, ובאמת יש תקדימים על הנושא של חוות הדעת שלנו, שבאמת אנחנו לא יכולים לבסס על כל חומר.

עדי קול: כמה זמן לוקח לכם לכתוב את חוות הדעת הזאת?

<רוני ברקוביץ: בדרך כלל אם זה חומר חדש זה תוך שבועיים, אבל לפעמים אם אנחנו יכולים זה יותר מהר.

<רוני ברקוביץ: אבל מה שחשוב להגיד, שעל רוב החומרים שנתפסים אנחנו יכולים לכתוב חוות דעת, כי סמי הפיצוציות שמגיעים לפה לפני שנתיים-שלוש היו בגרמניה, אחר כך באנגליה, אחר כך באוסטרליה.

<רוני ברקוביץ: כלומר, החומרים הללו אולי חדשים כאן בארץ, אבל - -

עדי קול: אנחנו לא מייצרים לבד, זו בעיה של מקום אחר.

עדי קול: אני שמחה לגלות - - -

<רוני ברקוביץ: - - זה בא ממקום אחר, כך שעל רובם המכריע יש לנו ספרות, כי אנחנו מתבססים על חוות דעת - - -

<מיקי אריאלי: יש לנו שלושה רוקחים שזה חלק גדול מהעבודה שלהם.

עדי קול: אז אתם מבינים למה הקושי שלי עם חלק (ב)?

עדי קול: אני מכירה נערים שמפרסמים לחברים שלהם: הנה, זה מה שיעיף אתכם לשמים, וזה שום דבר, וזה מעיף אותם לשמים, כי מספיק שיגידו, זו השפעה פסיכולוגית נהדרת.

עדי קול: אתה אומר: זה חומר, המים האלה יעיפו אותך לשמים, זה לא יעשה כלום.

עדי קול: לא תמיד זה באמת חומר מסוכן.

עדי קול: זאת אומרת שאם אני אומרת: אני רוצה לבדוק את החומר, לא להחרים לו – אתם רוצים כרגע להחרים לו את כל מה שהיה לו.

<קריאות: - - -

עדי קול: אני אומרת:

עדי קול: בוא נעשה הכרזה ונגיד שתוך שבוע אתם צריכים להגיד אם זה חומר בעייתי, בוא נחרים את הכול והוא אסור, למה צריך לתפוס - - -

<מיקי אריאלי: לכן הוכחנו, למשל, על חלק מה"נייס גאי" והקנבינואידים הסינתטיים, חלק מהחומרים, שהם 40 פעמים יותר חזקים מ-THC – החומר הפעיל של חשיש, זה הדברים שאנחנו מוכיחים כמעט מיידי.

<מיקי אריאלי: יש לנו את חוות הדעת על הדברים האלה, ואנחנו מבססים את זה על ספרות רפואית.

אורלי לוי אבקסיס: אז ה"נייס גאי" – עכשיו ייקחו את זה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא כבר מוכנס לפקודה?

<מיקי אריאלי: זה בדיוק, זה החומר הזה – חלק מה"נייס גאי" הוא 40 פעמים יותר חזק מחשיש.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא כבר בפקודת הסמים המסוכנים?

<מוריה בן צור: כל פעם משנים את הרכיבים שלו.

<מוריה בן צור: הרכיבים משתנים כל יום.

<רוני ברקוביץ: לא, חברת הכנסת, למילה "נייס גאי" אין משמעות, כי זה שם כולל של מוצר, אז ככה ש"נייס גאי" זה כמו "מבסוטון", זה לא שהוא נכנס לפקודה, כי "נייס גאי" כל יום אפשר לתת שם אחר למוצר.

אורלי לוי אבקסיס: כן, כן.

<רוני ברקוביץ: אז צריך לבדוק בדיקת מעבדה מה זה מכיל כרגע.

<מיקי אריאלי: ברגע שיש בדיקת מעבדה, אנחנו נבדוק את זה לפי הספרות, כמעט מיידית תהיה לכם חוות דעת, ואנחנו נעמוד בזה.

רינה פרנקל: אבל אם אפשר לבצע בדיקה כל כך מהר, אז מה הבעיה פה?

עדי קול: ביקשת לדבר, נציג של המשטרה.

<אודי וולף: יש כאן שני סעיפים שנועדו לפתור שתי בעיות, והם בשני פרקי זמן או לחצי זמן שונים.

<אודי וולף: החלק הראשון מדבר על השלב שבו נכנסים לפיצוצייה ורואים חומר שלא ידוע עליו שום דבר, וכמו שאמרה איילת קודם, המטרה להסיר את המכשול מהציבור.

<אודי וולף: קודם כול מעיפים אותו הצידה, קודם כול תופסים אותו בלי לדעת מהו, כאשר עכשיו מעבירים את נטל ההכשרה שלו או את האפשרות לקבל אותו בחזרה אל מי שתפסו את זה ממנו.

<אודי וולף: ואז המטרה לא לבדוק את החומרים האלה, אלא לתפוס אותם באיום ולהשמיד אותם, כאשר האיום הזה לא פלילי ואין עליו רישום פלילי לאנשים האלה, אלא רק להסיר אותם הצידה, ואז נטל ההוכחה צריך להיות על זה שתפסו את זה ממנו.

<אודי וולף: בשלב האחר, כיון שאי-אפשר להשאיר את החור בצורה הזאת, כאשר כן מזהים חומר - - -

עדי קול: אני משתפת אתכם בקול רם – זה מאוד מפחיד אותי, בעיני זו סמכות מאוד מאוד רחבה לקחת, אתה אומר: להסיר מכשול, אני בעד להסיר מכשול, אבל אני יכולה לדמיין, נכנסים לפיצוצייה ואתם מגדירים שזה מכשול, אני מבינה שזה לא שוטר, צריך לקבל אישור, נכון?

<אודי וולף: לא.

<יואל הדר: לא, תופסים, זה מגיע - - -

עדי קול: השוטר נכנס לפיצוצייה, זה מפריע לו, הוא פשוט אומר: אני מוציא את כל - - -

<יואל הדר: מה זה: מפריע לו? זה לא מפריע לו.

<איילת אלישר: מה זה: מפריע לו.

עדי קול: יש לו יסוד סביר להניח ש-.

<יואל הדר: כתוב על זה "נייס גאי", יש שם מוצר בלי שכתוב מהם המרכיבים, לא כתוב מהם המרכיבים.

<קריאה: וזה יפגע בשלום הציבור.

עדי קול: אני משאירה את זה.

<גבי פיסמן: מה הוא יוריד?

עדי קול: הוא יוריד הכול, ואתם לא בודקים את המוצר, ואתם לא יודעים - - -

<איילת אלישר: לא, לא, לא.

<יואל הדר: מה זה: לא בודקים את המוצר?

רינה פרנקל: בודקים.

רינה פרנקל: נותנים לבדיקה למשרד הבריאות.

<אודי וולף: זה החלק עליו דילגנו בקריאה בסופו של חלק א', ואז קפצנו לחלק ב', וחלק ב' מדבר על שלב אחר – השלב שבו אנחנו לא יכולים להסתפק בהסרת המכשול, אנחנו רוצים לדעת גם מה היה לנו, ואם יש לנו כזה דבר, איך אנחנו מתייחסים אליו.

עדי קול: אז תוך כמה זמן אתם מצפים שמתפיסה עד ההכרזה – כמה זמן יכול לעבור?

<גיל שפירא: זה לא בהכרח יגיע.

<גיל שפירא: התפיסה לא תגיע בהכרח להכרזה.

<אודי וולף: אין בהכרח קשר.

עדי קול: אז זאת בעיה בעיני, זאת אומרת, יש חומרים שתתפסו ותגידו - - -

<גבי פיסמן: אבל לא קראנו את החלק השני.

<אודי וולף: לא קראנו את החלק הראשון עד תומו, וזאת בדיוק הבעיה.

<גבי פיסמן: לפני ההחלטה על השמדה יש אפשרות לאדם להתייצב ולהשמיע את עמדתו ולהגיד מה - - -

עדי קול: אתם אומרים שלא כל החומרים ייבדקו, אז על סמך מה?

<אתי כהנא: הוא צריך להוכיח.

<אתי כהנא: הוא מוכר משהו שהוא מנסה לטעון שהוא משהו תקין, והוא עכשיו צריך להוכיח מה הוא מוכר.

רינה פרנקל: באמצעות מה הוא מוכיח?

רינה פרנקל: גברת, הוא נותן אישורים מסוימים?

<אתי כהנא: כן, הוא צריך להראות שזה תקין.

רינה פרנקל: הוא נותן את כל התמונה?

רינה פרנקל: ואם יש למשל איזושהי אריזה שכתוב עליה משהו, למה זה שייך, למי זה שייך, מאיפה הם הביאו את זה - - -

<קריאות: - - -

עדי קול: בואו נעשה את זה מסודר.

<גבי פיסמן: ככל שאדם מתנגד, הוא גם יהיה נתון לביקורות - - -

<אודי וולף: אנחנו קופצים כל הזמן, ואין פה דיון מסודר.

<מוריה בן צור: צריך להבין שיש פה שני חלקים, יש את החלק של התפיסה - - -

עדי קול: רגע, אתם חוזרים ואומרים את זה ארבע פעמים, הבנו.

<מוריה בן צור: כן, כי זה מתבקש.

עדי קול: הבנתי, וקפצנו קדימה כי רצינו להבין האם באמת לחוק הזה יש משמעות או שאנחנו יכולים לדלג על תפיסה ולעבור להכרזה.

עדי קול: אני רוצה שנעבור חזרה לסעיף ב', ונעשה את זה באופן מסודר, ונדון סעיף סעיף, כמו שעשינו על א'.

עדי קול: חיים ביקש לקפוץ, אני חושבת שהוא רצה להבין, אני חושבת שגם אפשר להבין מהעובדה שהוא לא נמצא כאן שהוא לא התרשם ממטרת החוק.

<יואל הדר: או שהוא התרשם עמוקות ורצה קצת לנוח.

עדי קול: או שהוא כל כך רצה, ואמר: בוא נצביע על זה ככה, אני לא צריך להיות כאן בהצבעה.

עדי קול: מעניין.

<יואל הדר: שתי החלופות.

עדי קול: מה נראה לכם?

עדי קול: אנחנו חוזרים חזרה, תחילת פרק ב', סעיף 3, את התיקון הזה קיבלנו.

עדי קול: הייתה פה שאלה לעניין הכמויות, צריכה עצמית.

עדי קול: הייתה לזה התייחסות?

<נועה ברודסקי-לוי: לא כתבנו את זה, זאת אומרת, כתבנו את זה כשאלה, הנושא של - - -

<איילת אלישר: איפה זה צריכה עצמית?

<איילת אלישר: איפה יש פה צריכה עצמית?

<יואל הדר: אין פה צריכה עצמית.

<יואל הדר: אנחנו לא מדברים – זה לא כמו אלכוהול - - -

<נועה ברודסקי-לוי: היא מדברת על תפיסה של בן-אדם שהחזיק.

עדי קול: בתוך הפיצוצייה יש מישהו, אין הרבה מהחומר הזה, יש לו "נייס גאי", והוא אומר: זה לשימוש עצמי.

<איילת אלישר: זה נועד לקחת בדיוק מהילדים, גם ממנו, גם מהילדים שנושאים את הדבר הזה וגם מהפיצוצייה, ומכל מי שאפשר לקחת ייקחו.

<אתי כהנא: ייקחו לו את זה, גם את זה, גם ממנו, גם מהצרכן שייקחו את זה.

<אתי כהנא: מה, נשאיר את זה לקטין?

<אתי כהנא: נשאיר לילד את ה"נייס גאי" ביד כדי שהוא ילך ויתמסטל ממנו?

עדי קול: אומנם לא אעשה את זה תקיף כמו חיים, אבל אני מבקשת שלא תדברו כולם ביחד.

עדי קול: תודה.

<קריאות: צודקת.

<איילת אלישר: כמו שאמרתי, הפרק הזה מדבר על כל כמות שהיא, ובהחלט הכוונה היא אם אתה רואה ילדים משתמשים בדבר הזה לצריכה עצמית לגמרי, לאפשר לקחת את זה.

עדי קול: נשאיר את זה וצריך עיון.

<נועה ברודסקי-לוי: יובהר רק שזה לא מאפשר חיפוש על אדם, אלא אם כן הוא בתוך המקום.

<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא לא בתוך המקום, זה לא מאפשר חיפוש, זה כן מאפשר תפיסה.

עדי קול: בתוך הבניין, את זה הבנו.

עדי קול: ואני מניחה שקטין, זה יהיה חיפוש לפי כל הכללים שמחייבים.

<נועה ברודסקי-לוי: ובכל מקרה, אם זה בחוץ, הוא יכול לתפוס אם הוא רואה את זה, אבל הוא לא יכול לעשות עליו חיפוש לצורך העניין.

עדי קול: גם שאלת פה את השאלה, אם החומר נמצא אצלו אבל הוא לא מפיץ אותו?

<איילת אלישר: אז אמרתי, זה כולל כל סיטואציה של החזקה, זו לא שאלה של הפצה.

עדי קול: אז זו כל כמות, כל החזקה, לא משנה לאיזה שימוש.

<איילת אלישר: הרעיון לסלק את הסיכון.

<איילת אלישר: מישהו פה אמר שזה דומה לאלכוהול, כן, זה כמו לסלק את האלכוהול כשאתה רואה אותו.

עדי קול: אוקיי.

עדי קול: שוב, אני אומרת "אוקיי", כי אני רוצה להבין מה אתם חושבים, לא מסכימה עם זה.

<יואל הדר: את לא מסכימה שצריך לסלק את הסמים?

עדי קול: מסכימה לסלק את הסמים.

עדי קול: אני לא מסכימה שיש לנו מספיק - - -

רינה פרנקל: אבל זה כמו סמים.

רינה פרנקל: אם מצאו חומר שהוא לא זה, אז צריך לסלק אותו.

<יואל הדר: החומר הזה הוא חשש לסמים, זה בדיוק העניין.

<יואל הדר: זה לא חומר ניטרלי.

<יואל הדר: החומר הזה על פניו הוא חשש לסמים, אחרת השוטר לא יעשה את זה.

<יואל הדר: הרי אנחנו לא נמצאים פה בגלל - - -

עדי קול: נכון, והשאלה אם על פניו זה מספיק – על פניו זה מסוכן - -

<יואל הדר: על פניו, ולצורך העניין הזה - - -

עדי קול: - - ולכן אני יכול לקחת את כל החומר שנמצא אצלו, לעשות אתו - - -

<יואל הדר: מה זה לעשות אתו?

<יואל הדר: לקחת אותו - -

עדי קול: לשים אותו בצד עד השמדה.

עדי קול: אמרתם שיש עוד סעיפים, אני מחכה בהתרגשות להשמדה.

<יואל הדר: - - לשים אותו בצד כדי שהוא יוכיח שזה לא אותו חומר.

עדי קול: הבנתי.

<יואל הדר: הרי אנחנו לא יושבים פה בגלל שבא לנו לשבת פה, באנו בגלל אירועים שקרו.

עדי קול: אנחנו מבינים, אל תחזרו על המטרות, בואו נסכים שאנחנו מסכימים על המטרות – צריך למנוע את המכשול הזה מהציבור.

עדי קול: מסכימים?

<יואל הדר: בסדר.

עדי קול: ואם יש משהו שפוגע בשלום הציבור, בבריאותו, בביטחונו, אנחנו מסכימים שצריך לקחת אותו משם, השאלה היא איך, מי ומתי, אלו שלוש השאלות שנשארו.

<יואל הדר: בסדר גמור.

רינה פרנקל: מי?

רינה פרנקל: זה משטרה, איך?

רינה פרנקל: פשוט באים ולוקחים.

רינה פרנקל: ומה עוד?

רינה פרנקל: מה הייתה השאלה?

<נועה ברודסקי-לוי: מתי?

עדי קול: מתי שרוצים.

רינה פרנקל: מתי?

רינה פרנקל: ברגע שנכנסים לשם, רואים, מאתרים ומשמידים.

רינה פרנקל: אז מה?

עדי קול: מעולה.

עדי קול: זאת התפיסה של רינה, ואני חושבת אחרת, אבל נמשיך.

<נועה ברודסקי-לוי: אקריא את ההוראות מתוך פקודת סדר הדין הפלילי מעצר וחיפוש שקודם לא הקראנו, אז הסעיפים המוחלים הם: "26.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) חיפוש, בין על-פיצו ובין שלא על-פיצו, ייערך בפני שני עדים שאינם שוטרים, זולת אם – (1) לא ניתן בנסיבות העניין ובגלל דחיפותו לערכו כאמור; נסיבות העניין וטעמי דחיפותו יפורטו בפרוטוקול שייערך; (2) שופט הרשה לערכו שלא בפני עדים; (3) תופש הבית או המקום שבו נערך החיפוש, או אחד מבני ביתו הנוכחים שם, ביקש לערכו שלא בפני עדים; הבקשה תפורש בפרוטוקול שייערך.

<נועה ברודסקי-לוי: 27.

<נועה ברודסקי-לוי: רשימת כל החפצים שנתפסו אגב חיפוש, בין שנערך על-פיצו ובין שלא על-פיצו, והמקומות שבהם נמצאו, תיערך על-ידי מי שביצע את החיפוש ותיחתם בידי העדים או בחותמתם.

<נועה ברודסקי-לוי: 28.

<נועה ברודסקי-לוי: תופש הבית או המקום שמחפשים בו, או אדם מטעמו, יינתן לו להיות נוכח בחיפוש, ולפי דרישתו יימסר לו העתק של רשימת החפצים שנתפסו, חתום בידי העדים או בחותמתם.

<נועה ברודסקי-לוי: 29.

<נועה ברודסקי-לוי: נמצא אדם בבית או במקום שמחפשים בו או בקרבתו, ויש יסוד סביר לחשוד שהוא מסתיר אצלו חפץ שמחפשים, או שרשאים לחפש אחריו - מותר לחפש על גופו, כאמור בסעיף 22 מיד; רשימת החפצים שנמצאו ונתפסו תיערך ותיחתם בידי עדים, כאמור בסעיף 27, והעתק הרשימה חתומה כאמור יימסר לאדם לפי דרישתו.

<נועה ברודסקי-לוי: "

רינה פרנקל: אבל דיברנו על זה שבבית אסור לעשות חיפוש.

<נועה ברודסקי-לוי: נכון.

<נועה ברודסקי-לוי: לא בביתו, הכוונה בתוך בית.

<גבי פיסמן: זה לא חל על בית.

<יואל הדר: לא בית.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל אם מחפשים בבית עסק – כן יכולים לחפש על מי שנמצא בבית העסק.

רינה פרנקל: אוקיי.

רינה פרנקל: ועל גופו גם?

<נועה ברודסקי-לוי: על גופו.

<גבי פיסמן: זה על הגוף, לא בגוף.

<איילת אלישר: על הגוף.

עדי קול: זה לא בחדירה.

<נועה ברודסקי-לוי: זו בדיקה על הבגדים.

<נועה ברודסקי-לוי: זו דווקא בדיקה - - -

רינה פרנקל: נו, ברור.

רינה פרנקל: אז גם השארת?

רינה פרנקל: זאת אומרת, מותר?

<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא בתוך המקום, כן.

<נועה ברודסקי-לוי: בתוך המקום שמחפשים.

<יואל הדר: שלא ייקח, יחביא אל תוך הכיס שלו.

רינה פרנקל: ברור.

<נועה ברודסקי-לוי: "45.

<נועה ברודסקי-לוי: אדם הגר בבית או במקום שמותר להיכנס אליו מכוח רשות לעצור או לחפש, או הממונה על בית או מקום כאמור, ירשה, לפי הדרישה, כניסה חופשית וייתן כל הקלה סבירה; נדרש וסירב להרשות כניסה כאמור, מי שזכאי להיכנס רשאי לבצע את הכניסה בכוח.

<נועה ברודסקי-לוי: "

עדי קול: אנחנו מסכימים על הסעיפים האלה, נכון?

<יואל הדר: אלא אם כן לכם יש איזושהי בעיה.

<איילת אלישר: בטח מסכימים.

עדי קול: זו חקיקה קיימת, יש לנו בעיה אחרת.

עדי קול: אם יש לנו בעיה, אנחנו צריכים לשנות אותה.

עדי קול: את יכולה להמשיך.

<נועה ברודסקי-לוי: "החלטה על השמדת חומר מסכן 4.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) תפס שוטר חומר מסכן בהתאם להוראות סעיף 3, ייתן למי שהחזיק בו זימון להופיע לפני קצין משטרה, בתוך שבעה ימים במועד שיקבע, לצורך טיעון לפני החלטה בדבר השמדת החומר המסכן.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) קצין משטרה יורה על השמדתו של חומר שנתפס כאמור בסעיף קטן (א), לאחר תום התקופה האמורה באותו סעיף קטן - - -"

עדי קול: אחרי שבוע.

<נועה ברודסקי-לוי: תכף, פה שינינו: "אם המחזיק לא הופיע בפניו, אלא אם כן שוכנע כי החומר אינו חומר מסכן; קצין המשטרה ישמור דגימה מהחומר בטרם השמדתו לפרק זמן של שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: " עכשיו זה סעיף שבעצם ביקשנו להוסיף, ויש פה שתי חלופות, אחת מדברת על כך שבעצם כן תהיה חובה של המשטרה שתפנה לבקשת אישור מבית-המשפט כדי להשמיד את החומר, וחלופה שנייה שמדברת על כך שאותו אדם יצטרך לפנות.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב1) הופיע המחזיק בפני קצין המשטרה והתנגד להשמדת החומר, רשאי קצין המשטרה לפנות לבית-המשפט השלום בבקשה לצוות על השמדתו:

<נועה ברודסקי-לוי: בית-המשפט ראשי לצוות כאמור אם סבר כי ממכלול הנסיבות, ובין היתר אריזת החומר, המקום בו נתפס והנסיבות בהן הוחזק, עולה כי החומר הוא חומר מסכן.

<נועה ברודסקי-לוי: על החלטת בית-המשפט השלום ניתן לערער לבית-משפט מחוזי בדרך שמערערים על החלטה בעניין אזרחי והערעור יידון לפני שופט יחיד".

<נועה ברודסקי-לוי: "חלופה ב': קצין משטרה יורה על השמדתו של חומר שנתפס כאמור בסעיף קטן (א), לאחר שהופיע לפניו מי שהחזיק בחומר כאמור, אם לא שוכנע כי החומר אינו חומר מסכן.

<נועה ברודסקי-לוי: הורה קצין משטרה על השמדת החומר, רשאי המחזיק לפנות לבית-המשפט בבקשה לצוות, לאחר ששמע את קצין המשטרה או מי מטעמו ואת המחזיק ומי מטעמו, על ביטול ההחלטה להשמיד את החומר או לצוות על החזרתו, אם סבר כי ממכלול הנסיבות עולה כי לא מדובר בחומר מסכן.

<נועה ברודסקי-לוי: " למעשה יש פה שתי חלופות.

עדי קול: רגע, ואתם לא מסכימים לאף אחת מהחלופות?

<שירי חבה: לא, הגענו לפשרה בעניין הזה דווקא.

<נועה ברודסקי-לוי: לא הבנתי שזה סופי, כי הבנתי שהיו עוד – אז תציגו את זה, כי לא הייתי עד הסוף.

<שירי חבה: בעיקרון, לפי מה שהבנתי, אולי אני לא מייצגת את כל הנוכחים מימיני, אבל הגענו להסכמה שבעצם מה שיהיה זה שלאחר השימוע, במידה והקצין לא שוכנע שלא מדובר בחומר מסכן, אז הוא יורה על ההשמדה.

<נועה ברודסקי-לוי: שכן מדובר בחומר מסכן.

<איילת אלישר: אם הוא לא שוכנע שלא מדובר.

עדי קול: זה דאבל נגטיב.

<שירי חבה: כן.

<שירי חבה: ואז אנחנו נותנים איזושהי שהות למחזיק בעצם לפנות לבית-המשפט ולבקש מבית-המשפט לבטל את ההחלטה.

<איילת אלישר: נצטרך לקבוע פה פרק זמן.

<יפעת רווה: חלופה ב'.

עדי קול: זה יותר קרוב לחלופה ב'.

<איילת אלישר: חלופה ב' בסיפא.

<שירי חבה: יותר קרוב לחלופה ב', ופשוט מה שעשינו זה הבאנו מעט את מה שבית-המשפט בעצם ידון בו, זאת אומרת שזה לא יהיה כהליך של תביעה רגילה עם הוכחות, אלא בעצם מה שידונו בו בשיקול הדעת.

<שירי חבה: בעצם שיקול הדעת הופעל, וכמובן שתינתן למחזיק האפשרות לבוא ולהראות שאכן מדובר בחומר לא מסוכן.

עדי קול: תכף אתן לך, אני רק רוצה לחזור אחורה.

עדי קול: שבעה ימים?

<שירי חבה: לא, הרחבנו את זה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: לא, היא מדברת על שבעה ימים בעניין הזימון למשטרה.

<שירי חבה: לצורך השימוע שבעה ימים?

<גבי פיסמן: צריך שיהיה לזה אפקט מיידי.

<שירי חבה: שימוע בפני הקצין – שבעה ימים זה נראה לי סביר.

<שירי חבה: כבר היום יש כל מיני הליכים לפקודת התעבורה שהוא צריך להופיע תוך שלושה ימים, תוך 48 שעות, שבעה ימים זה נראה לי סביר להופיע בפני קצין.

עדי קול: מה זה "בתום התקופה" באותו סעיף קטן?

עדי קול: אם המחזיק לא הופיע – כמה זמן?

<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא לא הופיע לזימון.

עדי קול: אני מנסה לתאר סיטואציה – הוא לא הופיע לזימון כי הוא השתמש בחומר "מבסוטון" והוא שכח, ואז אנחנו משמידים על סמך אותו יסוד סביר שהשוטר - - -

<שירי חבה: כן, ובכל זאת אנחנו נותנים שהות.

<קריאות: - - -

רינה פרנקל: שבעה ימים זה לא יותר מדי?

עדי קול: זה פחות מדי.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, זה כבר בידיים של המשטרה.

<שירי חבה: ובכל זאת אנחנו נותנים שהות – גם אם הוא לא הגיע לשימוע, אז אנחנו עדיין נותנים שהות של זמן מסוים שהוא יכול בכל זאת להגיע.

עדי קול: זה לא כתוב.

עדי קול: איפה זה כתוב?

<שירי חבה: בנוסח הקודם היו כמה שינויים שהוועדה ערכה, אבל לצורך העניין הרעיון הוא שגם אחרי - - -

<נועה ברודסקי-לוי: זה כתוב בסעיף (ג) בכל מקרה.

עדי קול: שמה?

<נועה ברודסקי-לוי: שגם אם הורה קצין משטרה השמדתו של חומר הוא לא - - -

<שירי חבה: הוא ישמיד רק לאחר 30 ימים.

<שירי חבה: זאת אומרת, אנחנו מאפשרים בכל זאת גם אם הוא לא הגיע איזושהי שהות.

<יואל הדר: אם אותו אחד חשב שיש פה חומר שהוא לא מסוכן, אז נניח שהוא יגיע מהר אם זה שווה לו כסף.

עדי קול: נכון.

עדי קול: אבל אז אני נכנסת לשאלה השנייה שלי, עכשיו יש לנו קצין משטרה שצריך להיות משוכנע בלי בדיקה, מה הוא צריך לעשות?

עדי קול: הוא צריך לטעום את זה ולנסות?

עדי קול: על סמך מה הוא אמור להיות משוכנע?

<יואל הדר: לא, הוא צריך להראות על פניו.

<קריאה: הנסיבות - - -

עדי קול: לא השתנו שום נסיבות – קודם הייתה רק פיצוצייה, לקחו את זה לידיים שלהם, זה נמצא אצלם, ועכשיו יש בן-אדם בדרגה יותר מתקדמת, הוא צריך להיות משוכנע שזה לא בסדר.

עדי קול: אין פה שום מדד אובייקטיבי בשום צורה.

<גיל שפירא: אני חושב שזאת בדיוק הנקודה, המנגנון שהוצע כאן הוא מעט בעייתי גם כשאנחנו מדברים על הליך מינהלי, כי ברירת המחדל כאן היא שלילית תמיד לרעתו של האזרח.

<גיל שפירא: כלומר, הוא צריך לשכנע את קצין המשטרה, אין לו דרך לעשות את זה, א' - - -

עדי קול: למה אי-אפשר שהחזקה באמת תהיה המשטרה.

עדי קול: אתם לקחתם, תוכיחו.

<גבי פיסמן: אז את מכניסה את המשטרה בדיוק לאותה בעיה שהייתה קודם.

<אודי וולף: אם היה כאן יושב-ראש הוועדה, הוא היה - - -

עדי קול: זו לא אותה הבעיה.

עדי קול: נגיד שאני נותנת לך לעשות את כל ההחזקה, היום אתם גם לא יכולים להחזיק.

עדי קול: עכשיו אתם אומרים: אנחנו גם רוצים להחזיק, ואנחנו גם רוצים להגיד: בסדר, אנחנו מניחים שזה לא בסדר.

עדי קול: אני מוכנה לתת לכם להחזיק, ואז בוא נגיד: החזקה – עליכם להוכיח שהחומר לא בסדר.

<גיל שפירא: אין לו דרך.

<גיל שפירא: מה שחשוב להבין זה שלאזרח למעשה אין דרך להתמודד עם זה, משום ש-א' החומר לא ברשותו כבר, החומר אצל המשטרה.

<גיל שפירא: הדרך היחידה שלו למעשה להוכיח זה לקחת את החומר לבדיקה, הוא לא יכול לבדוק את זה.

<איילת אלישר: הוא יקבל דוגמית.

<אודי וולף: הוא יכול לקבל דוגמית.

<גיל שפירא: הוא יכול לקבל דוגמית, הוא צריך למצוא מעבדה מוסמכת – המז"פ יתנו שירותי מעבדה לאזרח כדי לבדוק את החומר?

<קריאות: - - -

רינה פרנקל: אבל המשטרה יכולה לבדוק.

עדי קול: רינה, אתן לך דוגמה כדי שתביני, יכול להיות שיש מישהו ששם בשקיות סוכר, ואומר: אני מוכר חומר מעולה לילדים, והילדים יקנו את זה וישלמו על זה כסף, והוא אומר: יעופו לכם השמים, ואין שום דבר חוץ מסוכר וזה עובד, ואנשים עושים את זה, ואז את המקרה הזה השוטר יכול לבוא, לקחת את כל הסוכר, ואחרי חודש ולהשמיד את זה.

<אתי כהנא: לא נורא - - -

עדי קול: לא נורא?

עדי קול: זו לא הגישה - - -

<אתי כהנא: אם הוא לא יכול להוכיח שזה סוכר - - -

רינה פרנקל: אבל למשטרה יש זכות לבדוק את זה במעבדה.

עדי קול: אבל היא לא בודקת.

עדי קול: הרגע אמרו לי שהיא לא בודקת.

<אודי וולף: סליחה, אני רוצה לחזור להצעה של יושב-ראש הוועדה שאומר שבהיעדר אישור ורישיון למכור את הדברים האלה, לא ימכרו החומרים האלה.

עדי קול: אבל כיוון שההצעה הזאת לא התקבלה - - -

<אודי וולף: אז פתאום הפכנו את פנינו?

<אודי וולף: אז אני אומר: אדרבה ואדרבה, כאן נותנים לו את הזכות לבוא ולהגן על שמו הטוב ועל הסחורה שהוא מוכר, ולהגיד: אדוני היקר, קח את זה לבדיקה או תוכיח לנו מאיפה קנית את זה, ולא מחרימים את זה על פניו.

עדי קול: עד שהמדינה לא תחליט שיש באמת נטל על כל מי שמוכר מוצרים לבוא ולקבל אישור, אנחנו לא נגיע ונגיד דבר כזה.

<אודי וולף: אז קודם כול, יש נטל, הרי הוא כתוב בסעיף (א) שקראנו.

<אודי וולף: יש חובה לכתוב את הפירוט של מה שנמכר על גבי מה שמוכרים, ולכן הוא לא עמד בנטל זה, אז על פניו הוא חשוד.

<עדי חביב: על סוכר אמורים להיות כתובים הרכיבים.

<עדי חביב: לא אמור להימכר סוכר – אמורים להיות כתובים כל הרכיבים.

<קריאות: נכון.

עדי קול: ברור, אבל זה סוכר בשקיות, הוא אומר לילדים שזה - - -

<מיקי אריאלי: אבל בתנאי, א' שהוא קנה חשבוניות - - -

<אודי וולף: אבל זאת עבירה.

עדי קול: ברור שהוא עושה עבירה כשהוא עושה את זה, זו פשוט לא עבירה שמקנה לכם את הסמכות לבוא ולקחת את כל הסוכר הזה בשקיות.

עדי קול: זה שהוא עובר על החוק אני מסכימה, לא על החוק הזה.

<אודי וולף: אבל זאת עבירה שמקנה למישהו אחר את הסמכות לעשות בדיוק.

עדי קול: כיוון שעד לפני דקה חשבתי שאנחנו לא מצביעים, ואנחנו מנהלים דיון פה רק להגיע להסכמות, ועכשיו אנחנו כן מצביעים, אז עכשיו אנחנו גם לא נקיים דיון שבו כולם צועקים במקביל, וננסה להגיע לפשרה.

עדי קול: אתם מבינים את הבעייתיות.

<יואל הדר: אני לא מבין את הבעייתיות.

<יואל הדר: הרי לא מדובר באיזושהי חנות טבע שמוכרים שם סוכר, מדובר בחנויות שנכנסים לשם שהמטרה שלהם באמת להונות.

<יואל הדר: אם נניח שזה סוכר, שאני חושב שזה הדבר הכי חריג, באופן כללי המטרה שלהם למכור סם, זו המטרה.

<יואל הדר: אנחנו צריכים להילחם בתופעה הזאת.

עדי קול: המטרה שלהם, דרך אגב, למכור, נקודה.

<יואל הדר: כן, אבל הם רוצים למכור - -

עדי קול: כמה שיותר.

<יואל הדר: - - כדי לגרום לילדים – או להונות או לגרום לאיזשהן תופעות לוואי אצל הצרכנים.

עדי קול: דרך אגב, שיגרמו להם לקנות יותר.

עדי קול: הם לא בהכרח – רק תסכימו על זה – רוצים לגרום לכם ליהנות, לא אכפת להם למכור סמים, הם רוצים למכור הרבה, והסמים האלה פשוט גורמים להתמכרות, זה הכול.

<יואל הדר: אבל לפחות הם נחזים להיות לסמים.

<יואל הדר: המטרה שלהם שהם ייחזו להיות כסמים, שהם לא יהיו סוכר, נכון?

<יואל הדר: כי אם אני כותב על זה: סוכר, אף אחד לא היה קונה.

<יואל הדר: זאת המטרה שלו.

<יואל הדר: בסופו של דבר זה יפגע בילדים, בקטינים.

<יואל הדר: זאת המטרה.

עדי קול: אני מבקשת שתעצור.

עדי קול: שוב, כל פעם שאנחנו מנהלים את הדיון הזה, אתם חוזרים להסביר לי את המטרה, ואמרנו שעל המטרה אין ויכוח.

עדי קול: אני מסכימה ומתקדמת.

עדי קול: הגענו לזה, הסכמנו על הנוסח של החומר.

עדי קול: אני מוכנה לתת לכם להחזיק את החומר שבעה ימים, אני בשום אופן לא מוכנה שהנטל יהיה על האזרח.

עדי קול: בשום אופן לא מוכנה.

<קובי עזרא: אז אין מה לעשות עם זה.

<איילת אלישר: אין מה לעשות עם - - -

עדי קול: אז אין לכם מה לעשות עם זה?

עדי קול: תשמעו, אני מוכנה - - -

<יואל הדר: זו בעיה – האזרח מכר את החומר, לא המשטרה מכרה את החומר, האזרח צריך להוכיח - - -

עדי קול: אז תבדקו אותו ותגידו לי - - -

<יואל הדר: לא.

עדי קול: אל תגיד לי לא, גם את לא, סליחה.

<שירי חבה: אני רוצה להתייחס בדיוק לזה.

עדי קול: לא, את מתייחסת לזה ועוד פעם תחזרי אחורה.

עדי קול: אני לא רוצה שתגידו למה אתם לא מסכימים אתי, כי הדעה שלי היא שכרגע לקחתם את החומר ואולי נתתי לכם, קחו אותו, רינה אמרה: שיבדקו.

עדי קול: אני רוצה או שיבדקו ויגידו לי מה יש - - -

<קריאה: - - -

עדי קול: שנייה, לא.

עדי קול: את קופצת, אתם לא נותנים לסיים משפט.

עדי קול: זה לא דיון.

עדי קול: אני יכולה להיות קשוחה כמו חיים, אבל זה יהיה פחות נעים.

עדי קול: הוא אמר פה שהוא יכול תוך שבועיים, אפילו יותר מהר - - -

<מיקי אריאלי: לא, לא, לא.

<אתי כהנא: אנחנו מדברים על ההכרזה.

<קריאות: - - -

עדי קול: הבנתי את זה, רגע.

<אתי כהנא: זה שני חלקים אחרים.

עדי קול: באמת?

עדי קול: אני טיפשה?

עדי קול: לא.

עדי קול: זאת אומרת, מה אם זה שני חלקים אחרים בחוק אבל יש לו את היכולת, נכון?

עדי קול: – אל תענו – יש לו יכולת להגיד לי אחרי שבוע אם יש יסוד סביר בריאותי להגיד שהחומר הזה לא נכון, אז תבדקו, ואז תגידו לי.

<מיקי אריאלי: לא, לא.

רינה פרנקל: אבל אם הוא מוכר משהו שגם כתוב עליו משהו אחר או לא כתוב שום דבר, זו כבר עבירה, הוא מרמה.

רינה פרנקל: הוא פשוט מרמה, זה הכול.

עדי קול: מסכימה עם זה.

עדי קול: אני רוצה לדעת, או שזה יהיה נטל עליכם ותצטרכו להוכיח שהחומר לא בסדר לפני השמדה, או שנקבע זמן שאומר: עד אליו צריך להגיד שהחומר – אי-אפשר - - -

<איילת אלישר: ניתן לך משהו אחר, נציע אופציה אחרת – שבית-משפט יחליט.

<קריאה: - - -

עדי קול: אני לא צריכה מסקנה.

עדי קול: אני רוצה חוות דעת של משרד הבריאות שאומרת שהחומר הזה יש - - -

<אודי וולף: לא יכולה להיות חוות דעת של משרד הבריאות.

עדי קול: למה?

<אודי וולף: למה?

<אודי וולף: אני מוכן להסביר.

עדי קול: אני רוצה שמשרד הבריאות יסביר לי.

עדי קול: אני רוצה שנציג משרד הבריאות יסביר לי למה במהלך השבוע שבו נערך השימוע לא ייבדק החומר על-ידי משרד הבריאות ויגיד: זה חומר מסוכן.

<מיקי אריאלי: אנחנו החלק השני של ההכרזה.

עדי קול: - - -

<מיקי אריאלי: אני חייב להסביר – אנחנו לא על הנושא של תפיסה.

עדי קול: מאוד מצטערת, אני לא מקבלת את התשובה הזאת.

עדי קול: זה אותם שלושה עובדים שתיארת קודם – יבדקו, יסתכלו על אותו חומר, וייקח את אותו זמן.

עדי קול: אמרת לי: שבועיים אני יכול להגיד - - -

<מיקי אריאלי: לא, לא, לא, לא הבנת.

<מיקי אריאלי: אני יכול להסביר?

עדי קול: אבל אתה מחזיר אותי לביורוקרטיה.

עדי קול: אני שואלת – מקצועית בריאותית.

<מיקי אריאלי: לא ביורוקרטיה כאן.

<מיקי אריאלי: בריאותית – אני יכול להסביר?

עדי קול: כן, ודאי, איזה דוח אתה יכול לכתוב תוך שבועיים שדיברת עליו קודם?

<מיקי אריאלי: תודה רבה.

<מיקי אריאלי: דבר ראשון, כמו שאמרנו אלף פעמים, יש שני חלקים של הסיפור זה, אוקיי?

עדי קול: אוקיי.

<מיקי אריאלי: החלק שאנחנו נותנים חוות דעת אחרי זיהוי חומר, זה הנושא של הכרזה, זה הכול, אם יש סיכון או לא.

עדי קול: אני יכולה להגיד לך לתת חוות דעת קודם.

<מיקי אריאלי: רגע, אני מדבר על בריאות.

<מיקי אריאלי: תני לי לדבר.

<איילת אלישר: לא בודקים את החומרים באופן פרטני, הם עושים בדיקה אחת לזיהוי חומר מסוים כדי להכניס אותו בסוף לפקודה.

<קריאה: לפקודת הסמים.

<מיקי אריאלי: לפקודה, זה הכול, זה הכול.

<מיקי אריאלי: זה דבר אחד.

<מיקי אריאלי: דבר שני, לגבי החלק הראשון שאת מדברת עליו, שאנחנו לא כותבים חוות דעת על הסיכון, שיש חשש, ואסביר לך למה הוא חלק בריאותי.

<מיקי אריאלי: א', אנחנו רואים וכרוכים בדברים כאלה שבאמת מקום חשוד; דבר שני, אין סימון ואין שום דבר, ואם הוא אומר שיש סוכר, שיראה שהוא קנה את זה ממקום מסוים, יש לו את הסימון, יש כבר חשש סביר שהוא חומר, יכול להחזיק.

<מיקי אריאלי: ואם כבר ככה, שהוא יבדוק את החומר במעבדה מסוימת - - -

עדי קול: סליחה, רגע, נתת לי עכשיו תשובות משפטיות, למה אתה חושב שהנטל – זה כבר לא החלק שאתה מחליט בו.

עדי קול: אתה איש המקצוע מבחינתי, נכון?

עדי קול: יש מישהו אחר באולם הזה שהוא יותר מקצועי מבחינת משרד הבריאות?

<קריאות: - - -

<אודי וולף: יש פה טעות בהבנה שכדאי להסביר אותה.

עדי קול: אשמח שתסביר אותה.

<אודי וולף: מיקי והחברים הנחמדים שלו יכולים להגיד על חומר שהוא מסוכן אם הם יודעים איזה חומר זה.

<אודי וולף: הם לא יודעים איזה חומר זה, והם לא יוכלו לדעת איזה חומר זה עד שלא יזהו את החומר הזה, והנטל על זיהוי החומר הוא על המעבדה שלי.

עדי קול: אוקיי, וכמה זמן זה לוקח?

<אודי וולף: המעבדה שלי לא יכולה לעשות את זה.

עדי קול: למה?

<אודי וולף: לא עניין של זמן בכלל, משום שעד שאין לי סטנדרטים להשוואה של החומר הזה, וכל עוד אני חי באיזושהי אפלה מוחלטת לגבי חומרים מסוימים, לוקח לי לפעמים הרבה מאוד זמן עד שאני מגיע למסקנה של זיהוי החומר.

עדי קול: עכשיו אמרת שיש דברים לא מובנים, אז אני רוצה להבין.

עדי קול: עכשיו יש לי את החומר הזה, אנחנו לא יודעים מה זה, אין שקית, אני מגיעה למעבדה שלך, אתה לא יכול לזקק אותו ולהגיד לי ממה הוא מורכב?

<אודי וולף: לא בהכרח אני יכול להגיד לך מייד איזה חומר זה.

עדי קול: מייד, ברור לא, כמה זמן?

עדי קול: אמרת לי: הרבה, הרבה זמן.

<אודי וולף: אני גם לא יכול לקצוב בזמן את משך הזמן שנדרש לי בשביל הדבר הזה, משום שהסטנדרטים המדעיים שלפיהם אנחנו מחויבים לפעול הם לעשות בדיקה, שבין השאר כרוכה בהשוואה של החומר הזה לאיזשהו חומר ייחוס, דהיינו, להזמין חומר כזה – אם בכלל ניתן להזמין אותו ממקום שאפשר להזמין אותו – זה לוקח זמן, זה לא תמיד קיים, לפעמים אנחנו צריכים לעשות את זה בכל מיני דרכים אחרות כדי להיות בוודאות מלאה שהחומר הזה הוא אכן מה שאנחנו חושבים שהוא או מה שאנחנו חושדים שהוא.

<אודי וולף: ורק אחרי שאנחנו - - -

עדי קול: רגע, ואם אנחנו מדברים – אני שואלת שאלת הבהרה, היה לנו את "נייס גאי" הבחור הזה - - -

<אודי וולף: "נייס גאי" זה שם כללי.

עדי קול: עזוב, נו, באמת.

<אודי וולף: בסדר, סליחה.

עדי קול: באמת?

עדי קול: זה שם כללי?

עדי קול: מפתיע.

עדי קול: זה חומר מסוים שכבר נבדק אצלכם או עוד לא?

<איילת אלישר: מה?

עדי קול: כי אחר כך יהיו הרבה נגזרות שלו, האם אתם יודעים – שוב, תגיע השקית הזאת ואתם יודעים שלפני חודשיים בחרתם את זאת, ואתם יכולים לראות אם זה דומה?

עדי קול: שאלת הבהרה.

<אודי וולף: אנחנו יכולים לראות אם זה דומה, ובדרך כלל זה לא.

עדי קול: בדרך כלל זה לא דומה, גם הנגזרות האלה.

<אודי וולף: כן, נכון.

עדי קול: חשבתי שהם רק משנים שם – שוב אני אומרת על סמך התקשורת, אמרו שרק משנים שם רכיב אחד וזה דומה?

<איילת אלישר: נכון.

<אודי וולף: בדיוק.

עדי קול: אז זה עדיין דומה, רק שינו רכיב אחד.

<אודי וולף: זה דומה, אבל עדיין אין לי ודאות.

<שירי חבה: אבל זה לא השם הכימי שעליו את מכריזה.

עדי קול: את לא קיבלת זכות אחרי שעשיתי גם ככה קודם, אני עוד זה – בעונש עדיין.

<אודי וולף: זה עדיין דומה, אז אני יכול להגיד שזה דומה, ואז השאלה היא האם הוא יכול להרחיב את המטריה של הסיכון אל החומר הזה הידוע וגם אל מה שמסביבו, ומזה בדיוק אנחנו רוצים להימנע.

עדי קול: למה?

<אודי וולף: משום שגם אין לנו את היכולת לעשות את זה וגם - - -

עדי קול: אבל הרגע אמרת שהוא יכול להגיד, זה דומה להוא, אני מרחיב את המטריה, ואומר: גם החבר שלו מסוכן.

<אודי וולף: צריך כתפיים רחבות ביותר ברמה המקצועית בשביל להגיד את הדבר הזה.

עדי קול: אז אתה רוצה ששוטר יגיד את זה?

עדי קול: אתה מעדיף ששוטר יגיד את זה?

<אודי וולף: לא.

<אודי וולף: ממש לא.

<אודי וולף: ודאי שלא.

<אודי וולף: לכן אני אומר:

<אודי וולף: אני עומד בנטלים האלה כשאני במשפט הפלילי, כשעומדת לנגד עיני פקודת הסמים עם 20 שנות מאסר, אז אני צריך להיות בטון יצוק בזיהוי של החומר.

עדי קול: אני מבינה שההשמדה זה לא אותו נטל.

<אודי וולף: ודאי, ולכן - - -

עדי קול: אני מבינה ועדיין יש פה מתחם סבירות שבין הנטל הוא לגמרי על האזרח לבין הנטל הוא לגמרי עליכם, ואני מנסה למצוא את האמצע.

עדי קול: לך יש הצעה לאמצע?

<גיל שפירא: לא.

<גיל שפירא: אני חושב שזה בדיוק מבטא את הקושי, כלומר אם הוא לא יכול, אז איך קצין המשטרה יוכל לקבוע, ואיך האזרח יוכל להוכיח?

<יואל הדר: לא, הוא לא צריך.

<איילת אלישר: שבית-משפט יקבע.

<קריאות: - - -

עדי קול: סליחה, עכשיו הוא מדבר, אתן אחר כך.

עדי קול: סליחה שאני לא יודעת את השמות.

<גיל שפירא: אנצל, כי באמת ההצעה של איילת היא אולי הצעה שיכולה לאפשר איזה סוג של פריצת דרך, כלומר אם אנחנו אומרים שהקצין לא יכול לעשות והאזרח בוודאי לא יכול, בוודאי אם הוא לא קצין, לשאת בנטל הזה שהמשטרה לא מסוגלת לשאת בה, אז אולי באמת - - -

<אודי וולף: למה האזרח לא יכול לשאת בנטל?

עדי קול: אני מעדיפה שהוא לא יישא בנטל.

עדי קול: אני מעדיפה למצוא פשרות אחרות.

<אודי וולף: לא, גם אין אחד שמפתח חומר בהמון כסף - - -

<גיל שפירא: הוא לא מפתח, הוא מוכר בחנות.

<קריאות: - - -

עדי קול: בעל הפיצוצייה לא מפתח חומר בהרבה כסף ואל - - -

<אודי וולף: אז אדרבה ואדרבה, אם מי שנדרש לפתח חומר צריך להשקיע המון כסף, ובנוסף הוא גם צריך לקבל עליו רישיון ולהשקיע בזה עוד יותר הרבה כסף, אז בעל הפיצוצייה שמייבא את זה מסין באפס כסף לא יידרש למינימום?

<אודי וולף: הרי זאת בדיוק הייתה התכלית להצעת החוק המהוללה שהוצעה כאן, שהוזכרה כאן.

עדי קול: הוזכרה ונדחתה על-ידי גורמים שונים ולא התקבלה, ולכן זה לא החוק.

<גיל שפירא: אני חושב שאיילת ניסתה להציע כרגע הצעה שהסמכות תעבור לבית-משפט, להעביר את ההכרעה לבית-משפט.

עדי קול: שהיא נורא נורא לא שלמה אתה, אבל, איילת, מהי בכל זאת?

<איילת אלישר: אני לא שלמה עם זה.

<איילת אלישר: פשוט אמרתי להעביר את ההכרעה להתייעצות, כלומר להעביר את ההכרעה לבית-משפט לפי חלופה א' בלי הסיפא אולי.

עדי קול: אני מסכימה.

עדי קול: לפני השמדה?

<גיל שפירא: ברור.

<איילת אלישר: כן.

<יפעת רווה: צריך גם לבדוק עם הנהלת בתי-המשפט מה זה מוסיף להם.

<קריאה: יכול להיות שיש התנגדות.

<גיל שפירא: כן, כלומר צריך לשמוע כמובן את הנהלת בתי-המשפט, לראות אם הם יכולים לעמוד בזה, כי לפי ההיקפים שבהם מדובר זה - - -

<יפעת רווה: זה יכול להוסיף הרבה מאוד הליכים, ואנחנו לא יכולים כלאחר יד בלי לדבר עם הנהלת בית-המשפט להוסיף דבר כזה.

רינה פרנקל: כן, צריך להוכיח עוד שזה היה חומר מסוכן.

עדי קול: האמת שבסך הכול אנחנו מקדימים, כי לבית-המשפט יכולנו להגיע בכל מקרה אם הוא היה מגיע ומערער על.

<יפעת רווה: אבל לא כל מקרה – זה הבדל מאוד מאוד משמעותי.

<קריאה: בעצם המשמעות היא שאנחנו עוברים מההסכמה - - -

עדי קול: אנחנו אומרים שאם הוא לא יגיע אחרי שבוע ימים, אז הוא לא צריך ללכת לבית-משפט, אם אנחנו מביעים רק התנגדות.

<יפעת רווה: לא, זה עדיין יכול להיות הרבה מאוד הליכים.

<יפעת רווה: יש הבדל מאוד מאוד גדול, ממה שאני רואה, בין שתי ההצעות החלופיות של הייעוץ המשפטי.

עדי קול: רק אם הוא מתנגד?

<נועה ברודסקי-לוי: רק אם הוא מתנגד, כן.

<יפעת רווה: יש מקרה שאדם יודע בדיוק מה הוא מכר, והוא יעדיף בעצמו - - -

עדי קול: הבנתי.

עדי קול: למעשה, החלופה שאנחנו מציעים כרגע, איילת, כפשרה, היא החלופה הראשונה, היא אומרת: ברגע שיש התנגדות, בית-משפט יכריע.

עדי קול: אם זה היה כוך, כמו שאמרה לי כאן, והוא יודע שהוא מכר משהו נוראי, אז הוא לא יגיע אחרי שבוע, תשמידו.

עדי קול: הוא יודע, הוא הניח.

עדי קול: זאת אומרת שהוא כבר אומר, הוא יודע, עשיתי עבירה, החומר שלי מסוכן, לא אגיע.

עדי קול: אני אומרת שאם הוא יגיע, ויגיד: זה לא בסדר זה אומר שהוא מתווכח; מתווכח, בואו ניתן לבית-משפט להחליט, וזו העמדה שמקובלת עלי.

עדי קול: השאלה אם אנחנו יכולים להסכים על זה כדי לעבור הלאה.

<יפעת רווה: לא, אנחנו לא יכולים בהנהלת בתי-המשפט פה להסכים.

<קריאות: - - -

<יואל הדר: קצין משטרה הוא הליך ביניים, הוא לא הליך סופי.

<נועה ברודסקי-לוי: למה?

<נועה ברודסקי-לוי: קצין המשטרה שהחליט על השמדת החומר, זה הסוף.

עדי קול: הוא סופי, הוא משמיד, יש לו 30 - - -

<קריאות: - - -

<אתי כהנא: הוא לא סופי, אפשר לבדוק את זה בבית-משפט.

<יואל הדר: הוא אחרי זה הולך לבית-משפט.

<יואל הדר: בכל מקרה קצין המשטרה הוא הליך ביניים, הוא לא הליך סופי.

<גיל שפירא: למה?

<גיל שפירא: הולכים לערער עליו בבית-משפט.

עדי קול: הוא כרגע לא.

עדי קול: חלופה ב' שהוספנו - - -

<יואל הדר: הוא לא סופי.

<יואל הדר: באף שלב קצין משטרה לא היה סופי.

<יואל הדר: הוא אף פעם לא היה סופי, סליחה.

<אתי כהנא: סליחה, אפשר לומר?

<אתי כהנא: אני חושבת שהקביעה שכל אירוע ואירוע כזה יגיע לבית-המשפט, ולא רק על-פי מי שרוצה לתקוף את ההחלטה בבית-המשפט, היא מטילה פה נטלים בלתי סבירים גם על מערכת בתי-המשפט וגם יוצרת סרבול באכיפה של חוק שאמור היה לתת בעצם כלים מידיים לסלק – כמו באלכוהול, כמו שאמרה חברת הכנסת.

עדי קול: את עוד פעם חוזרת למטרות, את שמה לב?

עדי קול: את כל פעם חוזרת למטרות.

<יואל הדר: זו לא הייתה הכוונה?

<אתי כהנא: אבל המטרות גוזרות גם את הדרכים.

עדי קול: אבל אני לא מדברת על המטרות.

<יואל הדר: אבל, אתי, זו לא הכוונה, אם הבנתי נכון, אז לא הייתה כוונה.

<יואל הדר: אם הוא לא רוצה להתנגד, אז זה יושמד.

עדי קול: לגמרי.

<גבי פיסמן: רק אם הוא מתנגד.

<יואל הדר: אם הוא יחליט שהוא רוצה להתנגד, הוא יפנה קודם לקצין משטרה.

<אתי כהנא: הוא צריך לפנות?

עדי קול: נכון.

<יואל הדר: קצין משטרה ישמע אותו, זה כמו בתעבורה דרך אגב גם בנושא הזה, יכול להיות שהיה חשוך, שאותו שוטר בשטח לא ראה את האותיות, אז קצין המשטרה - - -

עדי קול: לא שכנע את קצין המשטרה.

<יואל הדר: לא שכנע, אז יש לו עדיין אפשרות לפנות לבית-משפט.

<איילת אלישר: הוא יכול לפנות לבית-משפט, הוא יפנה לבית-המשפט, הוא צריך לפנות לבית-המשפט.

<איילת אלישר: לא הליך אוטומטי.

<יואל הדר: ברור שהוא צריך לפנות לבית-משפט.

<קריאה: לא, זה לא ברור.

עדי קול: רגע, את האישור לחלופה ב' קיבלתם מהנהלת בתי-המשפט?

<גבי פיסמן: לא.

<יפעת רווה: לא, אבל בין שני הדברים האלה יש לו יותר סיכוי - - -

<גבי פיסמן: זאת הצעה שעלתה עכשיו.

עדי קול: דרך אגב, זו לא הצעה שעלתה עכשיו, אלו שתי חלופות של היועץ המשפטי שכבר היו, לא בדקתם לפני - - -

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: בדקנו חלק ממה שעלה לפני כן.

עדי קול: מה שאמרת כרגע זו חלופה ב'.

עדי קול: חלופה ב', אתם מוכנים לעמוד בנטל של בתי-המשפט, בית-המשפט מוכן לו.

<יפעת רווה: גם את זה אנחנו צריכים לבדוק עם הנהלת בתי-המשפט, זה נוסף, זה לא היה.

<יואל הדר: למה?

<יואל הדר: בכל מקרה זה יגיע לבית-משפט.

עדי קול: אבל זה היה בהצעה של היועצת המשפטית של הוועדה.

<יואל הדר: זו ההצעה המקורית שלנו.

<יואל הדר: חייב להיות בית-משפט.

<יואל הדר: זה ההבדל בינינו, גברתי היושבת-ראש, רק להסביר – מראש, בניגוד לעמדה של היושב-ראש הקבוע, אמרנו שצריכים להיות איזונים מתאימים בחוק הזה, כי לפי הגישה שלו, מייד נכנסים, משמידים וגומרים את הנושא הזה.

<יואל הדר: אנחנו בדעה שהיה צריך להיות איזשהו הליך משפטי חוקתי סביר, כפי שגברתי סבורה, ולכן אנחנו הולכים - - -

עדי קול: לא, זו הגישה שלו לפעמים.

עדי קול: כשהוא בא לרדת לבדוק אתכם, הגישה שלו אחרת.

<יואל הדר: בסדר, אז אנחנו גם כן באיזונים שנוצרו פה סברנו שאותו אחד עבר את קצין המשטרה, קיבל תשובה שלילית, הוא פונה עכשיו לבית-המשפט, כי הוא החליט שלדעתו החומר הוא לא כפי שאנחנו מתארים, ואז הוא צריך לשכנע את בית-המשפט ששיקול הדעת בעניין השמדה לא היה סביר, זה הכול.

<יואל הדר: לכן לא היה צריך להשמיד את החומר.

<אפרת חקאק: זאת לא הייתה ההצעה של הייעוץ המשפטי בדיוק.

<אפרת חקאק: הייעוץ המשפטי ביקש שהבן-אדם יגיע לבית-משפט או שהשוטר יפנה לבית-המשפט, ובית המשפט יקבע האם אכן החומר הוא חומר מסכן.

עדי קול: נכון, את זה אני מוכנה.

<יואל הדר: לבית-המשפט יש בעיה להוכיח - - -

עדי קול: די, תשמעו, אתם לא יכולים להגיד על כל שלב: יש לו בעיה להוכיח.

עדי קול: זאת אומרת, כאן אנחנו כבר אומרים: אני הולכת אתך, אני לא מעבירה את הנטל אל המשטרה, אני אומרת: היה והאדם אומר: לא מסכים שקצין המשטרה, אני רוצה שתיתן לו זמן סביר, נחליט על שלושה חודשים-חצי שנה - - -

<אתי כהנא: שלושה חודשים-חצי שנה לפני ההשמדה?

<אודי וולף: איפה ישמרו את זה בזמן הזה?

<יואל הדר: היא רוצה לפנות לבית-משפט – זה נורא חשוב פה.

<אתי כהנא: לפנות לבית-משפט שלושה חודשים?

עדי קול: 30 יום.

<אתי כהנא: 30 יום?

<אתי כהנא: אפילו זכות ערעור זה לא על 30 יום.

<יואל הדר: הוא צריך לפנות לבית-משפט.

<יואל הדר: הרי סך הכול הוא רוצה למשוך את הזמן - - -

<אודי וולף: ואחר כך בית-המשפט ימשוך את הזמן.

<אתי כהנא: חודשים על חודשים.

<אתי כהנא: לא, זה לא - - -

עדי קול: קיבלתם עד עכשיו את כל מה שרציתם?

<קריאות: לא.

עדי קול: תבררו.

<יואל הדר: זה לא דבר אישי שלנו.

עדי קול: ברור לי.

<יואל הדר: זה לא שקיבלנו ורצינו.

עדי קול: ברור לי.

עדי קול: לא קיבלתם, אנחנו מנהלים ויכוח, ולכן אני אומרת: באותו רגע אתה רוצה שבית-משפט יחליט מה?

עדי קול: שהוא מתרשם ש-?

<יואל הדר: נכון, ששיקול הדעת שהשוטר או הקצין הפעילו במקרה הזה לא היה שיקול דעת סביר.

עדי קול: זה לא הגיוני בעיני.

עדי קול: סליחה, רגע.

<גיל שפירא: שיקול הדעת לא רלוונטי.

עדי קול: נכון.

<גיל שפירא: מה שרלוונטי כאן זו השאלה האם צריך להשמיד את החומר או לא.

<גיל שפירא: לא השאלה אם - - -

<קריאות: - - -

עדי קול: לכן הוא לא בוחן את שיקול הדעת והאם הופעל שיקול דעת, זה לא בדיון מינהלי כמו שרציתם שזה יהיה בדיון מינהלי בבית-משפט שלום.

<יואל הדר: אבל, גברתי, זה מינהלי, זה דיון מינהלי, זה לא דיון פלילי, זה בדיוק העניין.

<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לחדד את העניין, כי הטענה בעצם שחוזרת פה של המשטרה היא שלמעשה יש להם קושי, גם אם יגיעו לבית-המשפט בעצם, להראות חוות דעת שמראה על ההשפעות הפסיכוטיות, - -

עדי קול: אני מבינה.

<נועה ברודסקי-לוי: - - ולכן מה שבעצם הם מבקשים זה שהמבחן יהיה של הנסיבות.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, הנסיבות גם מובן של אותו מחזיק.

<יואל הדר: אנחנו לא מכניסים מישהו לכלא.

<יואל הדר: סך הכול אומרים שאנחנו לא – זה שני דברים אחרים.

עדי קול: אני יודעת.

עדי קול: אנחנו לא פוגעים בחירות הפרט, אבל אנחנו פוגעים ביכולת שלו להתפרנס במקרה הספציפי הזה, ואני אומרת: תחשבו רגע, אנחנו כל הזמן הולכים עם אותו יסוד סביר להניח של השוטר, ואחרי זה היסוד סביר להניח של הקצין, ועכשיו זו התרשמות של בית-המשפט שהיסוד סביר הופעל בשיקול הדעת הראוי.

<יואל הדר: נכון.

עדי קול: אין פה שום אמירה שאומרת האם החומר הזה – עכשיו בוא נראה, מי שרוצה לדבר עכשיו לא להגיד למה אני טועה, לנסות לחשוב על הצעת פשרה, כי כרגע הייתי רוצה שנגיע לבית-משפט כדי שיחליט האם צריך להשמיד את החומר.

עדי קול: אני מבינה שזה ייקח הרבה זמן, אבל בעיני אתם לא יכולים להגיד: אנחנו לא יכולים לקבוע ש-.

עדי קול: אתם יודעים מה, לא צריך לקבוע ברוב כמו לעניין הכרזה, שזה מוחלט – גורמי הבריאות מוכרחים יסוד סביר שמדובר בחומר פסיכו-אקטיבי.

עדי קול: יפעת.

<יפעת רווה: אני רק רוצה להזכיר שלא נענית לבקשה – בכל זאת תני לי הזדמנות לנימוק.

עדי קול: על כוונת החוק?

<יפעת רווה: לא, לא, לא.

<יפעת רווה: אני רוצה להזכיר שגם בחוק האלכוהול עשינו דבר שהוא פגיעה בזכות הקניינית, אנחנו נותנים לשוטרים סמכות לשפוך, וזה נעשה בגלל סיטואציה מסוימת, סיטואציה שהיא מאוד מאוד רחבה ומאוד מאוד בעייתית.

<יפעת רווה: אנחנו נותנים לשוטרים סמכות לשפוך אלכוהול בלי בית-משפט, בלי שימוע בכלל.

עדי קול: על סמך יסוד סביר?

<יואל הדר: על יסוד הריח.

עדי קול: בריח?

<יואל הדר: הוא מריח, זה - - -

עדי קול: אבל פה יש משהו אובייקטיבי שהוא יכול לעשות, ופה את יכולה לבקש ממנו לטעום את זה, לראות מה זה עושה?

<אודי וולף: לשלוח את זה לבדיקה.

<יואל הדר: לא, יש אובייקטיבי פה.

עדי קול: אבל את הבדיקה אתה אומר שהוא לא יכול - - -

<יואל הדר: לא, אין עליו - - -

<אודי וולף: שהוא ישלח את זה לבדיקה.

<אודי וולף: הוא יודע מה הוא קנה.

עדי קול: הוא יכול לבדוק את זה וזה יהיה בסדר, אבל אתה לא יכול לבדוק.

עדי קול: הוא נותן תשובה ואתה לא?

<אודי וולף: ודאי, הוא יודע מה הוא קנה, ואני לא יודע מה הוא קנה.

עדי קול: אבל שניכם תעשו את זה עם בדיקה.

עדי קול: אולי הוא לא יודע מה הוא קנה?

עדי קול: אתם אומרים שהאזרח יכול - - -

<קריאות: - - -

<יואל הדר: איפה הוא יבדוק את זה?

<אודי וולף: אם הוא לא יודע מה הוא קנה, שלא ימכור אותו, סליחה, אז הוא מסכן אותנו, מה פתאום הוא מוכר משהו שהוא לא יודע מהו?

עדי קול: הוא יבדוק את זה במעבדה מתקדמת משלך?

<אודי וולף: לא, הוא יבדוק את זה במעבדה שהוא מראש יקבל את האנליזה של החומר, וידע מה הוא הולך למכור לפני שהוא מוכר.

<קריאות: - - -

<אודי וולף: לא קרה, יקרה.

עדי קול: שנייה, יפעת רוצה לדבר, סליחה.

<יפעת רווה: פה אנחנו מדברים על משהו שמלכתחילה הוא מפר חוק, אומנם חוק אחר, אבל הוא מפר חוק שאומר שהוא על מוצר צריכה – על מוצר צריך לסמן את המוצרים, הוא לא מסמן את זה, הוא מפר את החוק.

<יפעת רווה: זאת אומרת, מלכתחילה הדבר הזה ברור.

עדי קול: שאלה, החוק ההוא שהוא לא סימן נותן סמכות החזקה?

עדי קול: לתפוס?

<אודי וולף: השמדה, כן.

<יואל הדר: כן, כן.

<יואל הדר: לא לנו, לתמ"ת, למשרד הכלכלה.

<יואל הדר: זה מה שהם עושים.

עדי קול: זה מה שהם עושים, אני מבינה.

עדי קול: מה החוק אומר?

עדי קול: אשמח לדעת אם מותר - - -

<אודי וולף: חוק הגנת הצרכן.

עדי קול: האם הוא מאפשר לבן-אדם להיכנס, להחזיק הכול ולהשמיד, ואז בוא נראה מה הנוהל שם?

עדי קול: בוא ניישר קו עם איזשהו נוהל.

עדי קול: אשמח לדעת מה הנוהל שם, אם אתם אומרים שיש כבר סמכות כזאת לקחת ולהחזיק.

<יפעת רווה: אני לא חושבת שלהשמיד, לא אמרתי להשמיד.

<יפעת רווה: כל מה שאמרתי זה שמלכתחילה הוא עשה עבירה אחרת שיש לגביה – אני לא חושבת שהן זהות.

עדי קול: מסכימה.

עדי קול: אפשר לקחת אנלוגיה, כי הוא עשה עבירה, פה עבירה, אני מסכימה, יותר חמורה, כי יש לו פוטנציאל לפגוע בשלומו של הציבור, טה נה נה נה נה - - -

<יפעת רווה: נכון, זה מה שאנחנו עושים, אנחנו משמידים לו את החומר, זאת אומרת, אנחנו פוגעים בקניינו כמו שאנחנו פוגעים בחוק של האלכוהול על מישהו שעשה עבירה, שאומנם לא בטוח שזו העבירה הזאת, ובוודאי הוא עשה עבירה אחרת.

<יפעת רווה: זאת צריכה להיות נקודת ההנחה.

עדי קול: אני מסכימה, זאת נקודת ההנחה, ועדיין עם נקודת ההנחה הזאת, גם פה, שופכים לו את האלכוהול, לא לוקחים ומשמידים לו את כל מה שאולי הוא חשש.

<יפעת רווה: אנחנו שומעים על הדבר הזה, לא כולם מבסוטים מהעניין הזה שבאים ושופכים להם בקבוקים של אלכוהול.

עדי קול: אבל לא את כל האלכוהול שיש להם בפיצוצייה, אז בגלל זה המידתיות.

<יפעת רווה: לא את כל האלכוהול – אבל שם זה לא במסגרת הסכם, זה יכול להיות סתם לאנשים פרטיים שישבו להם - - -

עדי קול: נכון, בסדר, אבל זה לא החוק – אבל את רואה שיש שוני.

עדי קול: אני מסכימה, אני יכולה לראות שוני רלוונטי - - -

<יפעת רווה: שם הם לא עשו שום עבירה, ופה הם כן עשו עבירה, זה גם שוני.

עדי קול: שוב, שם יש לך נסיבות שגורמות ל-.

<יפעת רווה: לא, נסיבות של חשד.

<יפעת רווה: כיוון שאני מקבלת את התלונות, אז יש אותן תלונות שם, בכל זאת עשינו את האיזון הזה בגלל באמת איזושהי בעיה חברתית ובעיה רצינית.

עדי קול: אני כמובן לא מתווכחת עם הבעיה החברתית, אני רוצה לדעת שבסופו של דבר יש – תסכימו אתי ואסכים עם עצמי, זה תכף יהיה דיאלוג כזה עם עצמי – אם למשטרה יש מעבדה, והמעבדה לא יכולה להגיד האם החומר מסוכן, להגיד: טוב, אז שהאזרח ילך וימצא מעבדה ושהמעבדה שלו תגיד אם זה חומר מסוכן, זה לא הגיוני בעיני.

<אתי כהנא: אבל יש נסיבות.

<יפעת רווה: אבל הוא מלכתחילה עשה עבירה.

עדי קול: נכון, אבל הוא אומר: הוא מלכתחילה היה צריך לדעת, אבל הוא - - -

<יפעת רווה: ויש לו סיבה שהוא עשה את העבירה הזו.

<יפעת רווה: זה לא סתם, הוא לא מוכר סוכר.

<יפעת רווה: אנשים בדרך כלל לא הולכים ומוכרים סוכר בקופסאות, ואנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים, אנחנו רואים את הפרסומות – יכול להיות שתהיה פה בשוליים איזושהי פגיעה, יכול להיות, אבל רוב המקרים - - -

עדי קול: בסדר, ולכן זה שלוש שנים, אני עוד הזדעזעתי עם השלוש שנים, ואלך עם השלוש שנים.

עדי קול: אני רוצה להתכנס.

<נועה ברודסקי-לוי: אני יכולה לשאול רק שאלה?

<נועה ברודסקי-לוי: אם בן-אדם בא וטוען שזה כן חומר מוכר, סוכר, אבקת מרק, את יודעת, איזשהו חומר, זה כן משהו שאם הוא טוען ספציפית לחומר מוכר, שאתם כן יכולים לבדוק במעבדה שלכם?

<אודי וולף: כן.

<קריאה: בוודאי.

<קריאה: אם אדם טוען שזה אבקת מרק.

<יפעת רווה: שיטען ספציפית.

<יפעת רווה: כן, אבל הוא צריך לטעון.

<נועה ברודסקי-לוי: כן, חומר מוכר.

<קריאה: אנשים לא מוכרים אבקת מרק - - -

<נועה ברודסקי-לוי: בסדר, אני מבינה שזאת הטענה, אבל אני אומרת: אם הוא כן בא וטוען, זה כן משהו שאתם יכולים לקחת על עצמכם לבדוק.

<אודי וולף: נגיד שזה אבקת מרק.

<אודי וולף: נגיד הפוך, לו נניח מישהו כן יסמן את החומרים שלו, ואנחנו בכל זאת נרצה לבדוק האם הוא סימן נכונה, תמיד נעשה את הבדיקה הפשוטה, האם יש לך את החומר שאמור להיום שם, כן או לא.

<נועה ברודסקי-לוי: כי יש לך מקור להשוואה.

<אודי וולף: זאת בדיקה הרבה יותר פשוטה מאשר להתחיל ממשהו לא ידוע בכלל.

עדי קול: אם אנחנו מעבירים אליו את הנטל.

<אתי כהנא: לטעון מה הוא מוכר, לשכנע שהוא מוכר חומר לגיטימי.

עדי קול: אבל זה בכל מקרה.

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: שהסימון יהיה תואם את החומר, את זה כנראה אפשר לבדוק, נכון?

<אודי וולף: זה הרבה יותר קל לבדוק.

<יפעת רווה: אפשר לבדוק שהסימון תואם את החומר, זה דבר שקל לבדוק.

עדי קול: כן, אבל הסיכוי שיהיה בזה סימון - - -

<יפעת רווה: ואז באמת שזה עוול אמיתי, אפשר לבדוק את זה.

<יפעת רווה: זה הרבה פחות עוול כשזה לא מסומן.

<נועה ברודסקי-לוי: לא סימון, אבל אפילו אם הוא טוען שזה חומר מסוים, שזה לא מסומן.

<אודי וולף: דרך אגב, בעניין של הסימון האמיתי, היום הרבה פעמים יש סימון שלישי, זאת אומרת, אחרי שיש שינוי בפקודה, אז הם כותבים מה זה לא מכיל.

<אודי וולף: לא מכיל א', ב', ג', ד' ו-ה' האסורים לפי החוק.

<מיקי אריאלי: נכון.

<אודי וולף: ואז אם נניח יתברר שזה כן מכיל אחד מאלה, יהיה לנו הרבה יותר קל לבדוק את זה.

עדי קול: ברור.

עדי קול: קשה לי להאמין שפה יהיה סימון חיובי או שלילי.

עדי קול: לא חושבת.

עדי קול: קשה לי להאמין באמת שמישהו יטען שזה אבקת מרק, ויצטרך להוכיח את זה.

<אודי וולף: למה?

<אודי וולף: הוא יגיד שזה חומר צמחי שלא מבוסס בכלל בחומר פעיל אחר, ושזה רק הצמח.

עדי קול: ואת זה אתם יכולים לבדוק?

<אודי וולף: דברים שהיו, ודאי.

<יפעת רווה: בפרסומים ראיתי למשל שטוענים שזו קטורת, מקטירים קטורת.

עדי קול: ואז לבדוק אם זו קטורת או לא.

<אודי וולף: נבקש משהו קצת יותר ספציפי מאשר קטורת.

<אודי וולף: נגיד זה חומר גורם לריח, תגיד לנו מה זה.

עדי קול: אתה פשוט חוזר על: תגיד לנו מה זה.

עדי קול: אני רוצה לדעת איפה אנחנו יכולים לקבל מידע אובייקטיבי על מה זה.

עדי קול: אני מבינה שאתם לא יכולים לקבוע באופן מוחלט איזה חומר יש בזה.

עדי קול: ועכשיו אל תגידו לי מה אתם לא יכולים, אני מנסה למצוא פתרון לאיפה אנחנו כן יכולים למצוא איזושהי ראיה או עובדה שנמצא חומר מסוכן בתוך התמיסה הזאת או מה שזה לא יהיה.

<אודי וולף: שוב, אני אומר שאנחנו יכולים לעשות את הדבר הזה, אבל אנחנו לא יכולים להתחייב על זמן.

<קריאה: - - -

<אודי וולף: באופן פוטנציאלי אנחנו יכולים בוודאי, אבל השאלה היא תוך כמה זמן, באיזה מגבלות, כי הרי אני נתקל כל יום בהחלטות של שופטים ובתי-משפט שאומרים: עברו 24 שעות ועדיין לא אמרת לי איזה חומר זה.

עדי קול: אז כמובן לא אבקש את זה.

עדי קול: בוא נגיד ניקח את הסיטואציה שבה נגיע לקצה – הוא בא, הוא לא מקבל את החלטת קצין המשטרה, נגיד שאנחנו אומרים שזה הנטל שלו, הוא מגיש תביעה לבית-המשפט, בית-משפט דורש ממך לקבוע אם זה חומר מסוכן.

<אודי וולף: בית-המשפט דורש ממני, אני מצדיע, מה זאת אומרת?

עדי קול: אוקיי, אתה מצדיע.

<אודי וולף: ומנסה כמיטב יכולתי, אבל השאלה היא עוד פעם - - -

עדי קול: אם אני מצמידה אותך לקיר ומבקשת פרק זמן, מה יהיה הזמן הזה?

<אודי וולף: הזמן שלוקח ללחוץ על ההדק.

<אודי וולף: מה זאת אומרת אם מצמידים אותי לקיר?

<קובי עזרא: יכול להיות שלא תהיה תשובה אף פעם, וזו הבעיה.

עדי קול: אם תוך שלושה חודשים לא תחזירו תשובה, זה אומר שלא הצלחתם לזהות חומר מסוכן, נכון?

<אודי וולף: שלושה חודשים זה זמן סביר מאוד.

עדי קול: שלושה חודשים זה זמן סביר.

<קובי עזרא: ואז החומר חוזר אליו?

<קובי עזרא: כל הזמן הזה החזקנו את החומר אצלנו, אז מה עשינו בזה?

<קריאות: - - -

<קובי עזרא: זה לא מסוכן, זה מסכן, זה בדיוק ההבדל.

<אודי וולף: אנחנו חוזרים שוב לתכלית החקיקה.

<איילת אלישר: רק שנייה, נועה, אני רק רוצה להבין, (ב1) עומד עכשיו על הפרק או שחברת הכנסת קול מתנגדת?

עדי קול: עדי, תודה.

עדי קול: אנחנו בחלופה ב', לא (ב1).

<קריאות: - - -

<איילת אלישר: (ב1) עוד עומד על הפרק?

<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו כן מנסים ללכת על חלופה ב'.

<נועה ברודסקי-לוי: מנסים לראות איך אנחנו כן יכולים לעשות את זה.

עדי קול: אנחנו מנסים ללכת על חלופה ב'.

<שירי חבה: צריך גם לזכור שאם תביאו למשל קבלה שהם קנו את זה נגיד מ"עלית", אז זה לא - - -

<אודי וולף: סליחה, אני רוצה לחזור שוב לשיקול הדעת של בית-המשפט.

<אודי וולף: הרי מפעם לפעם, זה בערך עשר פעמים ביום, קורה שבית-המשפט שואל את עצמו מה הייתה תכלית החקיקה ומה הייתה כוונת המחוקק.

עדי קול: נכון.

<אודי וולף: ובדרך כלל הוא מפרש את זה בדרכו, והרבה פעמים זה שונה מכוונת המחוקק, כי הרי אנחנו יושבים פה ומנסים להגיד את כוונת המחוקק.

<אודי וולף: אז אם בית-המשפט בברירת המחדל שלו יטיל את חובת הבדיקה עלי, לא עשינו שום דבר, אבל אם נגיד לבית-המשפט ברמז שמן כרגלו של פיל, שחובת הבדיקה צריכה להיות על אותו אחד שמחזיק את החומר, אז במקרים נדירים הוא יטיל את זה עלי, אבל במקרים השכיחים הוא יטיל את זה עליו.

עדי קול: אני חושבת שהסכמנו על הנוהל והשאלה אם אתם מוכנים להסכים שבית-המשפט יצטרך להכריע האם זה חומר מסוכן ולא רק לבחון את שיקול הדעת.

<נועה ברודסקי-לוי: השאלה, אפשר להשאיר את זה רחב שכן בית-המשפט יוכל להחליט - -

<איילת אלישר: זה מה שרצינו להגיד.

<נועה ברודסקי-לוי: - - או לפי הנסיבות או במקרים שהוא יראה לנכון כן יורה על – אבל להשאיר את זה למצב שהוא יכול להחליט על-פי הנסיבות.

<איילת אלישר: לא, לא, זה ברור שזה לא יקרה, במיוחד אם את לוקחת אותו לבית-משפט שלום.

<איילת אלישר: אם זה היה עוד בית-משפט לעניינים מינהליים כמו שרצינו, אז אתה לפחות מבין שזה איזשהו שיקול דעת מינהלי, אבל זה לא באמת יקרה.

<איילת אלישר: בית-משפט יברח לחוות הדעת, ואין לנו שום יכולת לייצר אותה.

עדי קול: שמעתי שהוא אמר שאם נכריח אותו, זאת אומרת, אם בית-משפט, הוא אמר: אני אבצע - - -

<אודי וולף: אבל אני לא רוצה שיכריחו אותי.

<גיל שפירא: אם זה אודי, זה בסדר.

<אתי כהנא: להכריח אותו זו לא בעיה, אנחנו מדברים על החיים, גם היום בלי החוק הזה אם תצמידי את אודי - - -

עדי קול: הוא אמר שאם יצמידו אותו לקיר, אז תוך שלושה חודשים הוא יכול להגיד שיש יסוד סביר להניח שזה חומר מסוכן.

עדי קול: לא הצלחתם לשכנע אותי שבית-משפט לא צריך להחליט אם זה חומר מסוכן.

<אתי כהנא: צריך להחליט אם ההשמדה במקומה או לא, לא אם החומר מסכן.

<אתי כהנא: צריך להחליט אם ההשמדה נכונה.

<גבי פיסמן: זאת השאלה שעומדת על הפרק.

<קריאה: זה שני דברים שונים, זה לא אותו דבר.

<גבי פיסמן: השאלה האם מדובר בחומר מסכן או לא בחומר מסכן היא שאלה שנבחנת בשלב ב', בשלב ההכרזה.

<גבי פיסמן: השאלה שצריכה לעמוד כאן על הפרק היא כן שאלת שיקול הדעת המינהלי שהפעיל אותו שוטר בשאלת ההשמדה, זו השאלה שצריכה לעמוד כאן.

עדי קול: אני מבינה שזו העמדה שלכם.

עדי קול: אני חושבת, נתנו החזקה לשיקול דעת של השוטר לצורך ההחזקה ושל קצין המשטרה, עכשיו יש לנו את שאלת התפיסה, עכשיו מדברים על שאלת ההשמדה.

עדי קול: שאלת ההשמדה כרגע בעיני, אני לא מסתפקת בקצין, אם יש כמובן ערעור, רק אם מי שנלקח ממנו החומר אומר: לא, לא, זה חומר תקין, הכול בסדר.

עדי קול: אני חושבת שלבוא ולבדוק את הנוהל האם היה שיקול דעת נכון, מה בית-משפט יגיד?

עדי קול: כן, לקצין המשטרה היה יסוד סביר, כי הוא החליט שיש לו יסוד סביר, קצין משטרה לא הגיע, אני לא מציעה שוב לבית-משפט פתח, אין לו מתחם החלטה בכלל.

עדי קול: לבדוק את ההליך המינהלי?

עדי קול: אבל ההליך המינהלי פשוט, החזקה - - -

<יואל הדר: עדי, אבל אם בית-משפט יחליט שזה חומר מסוכן?

<יואל הדר: המשמעות של זה בעצם שצריך להעמיד אותו לדין פלילי גם כן, כי בית-משפט כבר החליט שזה חומר מסוכן, נכון שזו המשמעות?

<קריאה: בוודאי.

<קריאה: ברור.

<קריאה: בדיוק.

<יואל הדר: זה מה שאת רוצה להביא?

<יואל הדר: להביא את זה למסלול המשטרה הפלילי?

<יואל הדר: זה נורמלי?

<קריאות: - - -

עדי קול: צודק.

<אודי וולף: אני רוצה לחדד בדיוק את הנקודה שיואל העלה.

<אודי וולף: הרי ההתחכמות, אנחנו לא חיים פה ב - - -

<אתי כהנא: אנחנו מביאים אותו ל-338.

<אתי כהנא: זו חוות דעת ל-338.

עדי קול: שאלה אחרת.

עדי קול: פיצוצייה, אני חוזרת רגע לסיטואציה, שוטר שמגיע, בדרך כלל מהן הנסיבות?

עדי קול: אני שואלת את המשטרה.

<אודי וולף: שעושים מבצע פיצוציות בליל יום חמישי ברחוב אלנבי בתל-אביב.

עדי קול: אסביר לאן אני מכוונת, כי בסוף אני רוצה לדעת מה בית-משפט יכול לבחון לפניו.

עדי קול: הרי לשוטר יש את הסמכות, לפי החוק נתנו לשוטר, אז הוא צריך להביא נסיבות, אז מה הנסיבות שהוא יכול היום להתרשם שאולי היה יסוד סביר להניח ש-.

<אודי וולף: השוטר יוכל להגיד לאותו אחד שעומד בפניו שפתוחות בפניו כרגע שתי דרכים, או ללכת בהליך המינהלי שבו לא ייבדק החומר הזה, אבל המקסימום שיושת עליו זה השמדת החומר; אבל אם אותו אחד ירצה להיות חכמולוג, וירצה ללכת דווקא במישור הפלילי, אז יגידו לו: תדע לך שנשלח את זה לבדיקה, ואם נמצא שהחומר הזה הוא חומר אסור, אז תיכנס לכלא לשלוש שנים, אז שווה לך לבדוק או לא שווה לך לבדוק?

<יואל הדר: זאת הצעה שאפשר לסרב לה.

עדי קול: זאת הצעה מצוינת בעיני.

<אודי וולף: ולכן זה בדיוק מה שיקרה בהליך של שימוע בפני השוטר.

<קריאה: זה החוק - - -

<אודי וולף: והחוק הזה זה חוק שנועד להקל על האזרח, ולמנוע ממנו את ההליך הפלילי.

עדי קול: אם אתם חושבים שזה החוק, אז יש פה בעיה, כי לא הבנתי, וכנראה שגם האזרח לא יבין, אם לא הייתם אומרים שזה מה שמבינים מהחוק כרגע.

עדי קול: אז זה אומר שאנחנו צריכים למצוא ניסוח אחר כדי שיגרום להבין.

<איילת אלישר: אני רוצה לענות לשאלה שלך.

<איילת אלישר: נדמה לי שמה שאת שואלת כאן זה מה בסיס המידע שעל פיו השוטר יפעל.

עדי קול: נכון.

<איילת אלישר: בניגוד לסיטואציה של אלכוהול, שבה באמת השוטר ברחוב יכול לגשת ולדעת על פניו שזה אלכוהול ולשפוך את האלכוהול, כאן אנחנו מבינים שבסיס המידע צריך להיות הרבה יותר רחב ומשמעותי, כי יצטרכו לדעת שיש במקום הזה את החומרים האלה, יהיו פרסומים על המקום הזה למי שקצת מכיר את ההוואי – יש פרסומים במקומות על החומרים האלה, על מה הם עושים, רק על סמך דברים כאלה נוכל ונצטרך - - -

עדי קול: מקבלת.

עדי קול: שוטר סיור סתם עבר בפיצוצייה, יכול?

<אתי כהנא: כן.

<יואל הדר: כן, בטח.

עדי קול: אז את מבינה?

<אודי וולף: אבל כתוב אולי למעלה: סוטול לכל החפץ.

<נועה ברודסקי-לוי: איילת, אולי אם את יכולה לתאר קצת, כמו שתיארתם לנו בעבר, את אותם כוכים שאתם מדברים עליהם ואותם - - -

עדי קול: לא, עזבי, אני מכירה את זה, מכירה כוכים, מכירה – בסמים אני אלופה, באמת.

<איילת אלישר: לא, אל תגידי.

<קריאה: אל תגידי את זה ככה.

<אודי וולף: לא, זה בשמים מלשון בושם.

<איילת אלישר: משטרה אנחנו.

עדי קול: מצטערת, אני יודעת איפה לקנות, מה עושים עם זה, אני באמת, תאמינו לי, ביום שני השבוע אהיה בנרקומנים אנונימיים, לא כי אני כזאת, לא כי השתמשתי אי-פעם, פשוט בגלל שאני באמת מעורבת בעשייה הזאת הרבה שנים.

עדי קול: אני רוצה לחזור להצעה שלך, ואני לא חושבת שאני מבינה את זה כאן מהחוק.

עדי קול: אני אומרת שהבן-אדם – נחזור לסיטואציה הראשונה – לא בא, אנחנו משמידים, סגרנו את זה.

עדי קול: הוא בא ואומר: אני מתנגד להחלטה של קצין המשטרה.

עדי קול: היום אני לא רואה בחוק שקצין המשטרה מציע לו את שתי האופציות, אומר לו - - -

<אודי וולף: ודאי שלא, החוק חוסך לו את זה.

עדי קול: אז אני רוצה שיציעו לו את שתי האופציות.

עדי קול: אתה יכול להגיד לי - - -

<אודי וולף: זה לא צריך להיות כתוב בחוק, הרי אם נניח כהצעת

<אודי וולף: כם – סליחה שאני מתפרץ – - -

<גבי פיסמן: אבל לא, שיקול הדעת אם ללכת למקום מינהלי או פלילי הוא שיקול דעת של המשטרה, של הרשות - - -

<אודי וולף: - - אבדוק את החומר הזה ואגלה שהוא חומר שאסור לפי הפקודה, לא יהיה לי שיקול דעת, אהיה חייב להעמיד אותו לדין פלילי.

<אודי וולף: כל הרעיון שהוא חומר שלא לפי הפקודה, פה הבעיה שלך.

<אודי וולף: זה בדיוק העניין, ולכן אנחנו - - -

עדי קול: אז מה הייתה ההצעה שלך?

עדי קול: אני רוצה לקבל תשובות לשאלות שלי, הצעת הצעה שנשמעה לי נכונה וגם אפילו ל - - -

<אתי כהנא: הוא הסביר את המשמעות של החקיקה, הוא לא נתן הצעה אחרת.

עדי קול: יש אופציה גם להליך מינהלי וגם להליך פלילי?

עדי קול: אני מבינה, אני לא רוצה להליך פלילי.

עדי קול: אני רוצה להבין שיש לו את האופציה – השאלה אם אנחנו חוזרים להליך מינהלי.

<איילת אלישר: אם נציע לו את ההצעה הזאת, לא אני, כל אדם הייתי אומרת: תלכו תבדקו, ויש צ'אנס גדול גם שלא תצליחו.

עדי קול: לא, הוא צריך לבדוק.

<איילת אלישר: אם הוא רוצה לבדוק, אם הוא בעצמו, האדם.

עדי קול: בהליך המינהלי זו אחריות שלו, נכון?

<איילת אלישר: כן.

עדי קול: אנחנו אומרים: יש לו הליך מינהלי, אתה צריך להוכיח לבית-משפט שזה לא, ואז משמידים, נכון?

<איילת אלישר: הוא לא חייב.

עדי קול: אפשר ללכת להליך בבית-משפט שלום?

עדי קול: אני שוב שואלת.

<גיל שפירא: לא, זה לא, פה התבלבלת, יש איזשהו בלבול, זה לא על הפרק ההצעה הזו שכרגע הצעת.

עדי קול: אני יודעת שהיא לא על הפרק, אבל הוא העלה אותה.

<גיל שפירא: אני חושב שמחשבה נוספת גם לא בטוח שלמשטרה זה גם - - -

<איילת אלישר: הוא בכלל לא התכוון לזה.

<יואל הדר: זה לא המסלול פה, אבל בהליך הפלילי אנחנו לא בוחרים בנטל.

עדי קול: נכון, אבל חשבתי שזה מה שהצעת.

עדי קול: מה הבנת מההצעה שלו?

<גיל שפירא: הבנתי, אבל אי-אפשר לשפוט אותו, השעה כל כך מאוחרת והלחץ גדול, אז זה לא.

<גיל שפירא: בואו נהיה הגונים, אפילו הסניגוריה יודעת להיות הגונה כשצריך.

<איילת אלישר: הוא התכוון שאדם כדאי לו את המסלול המינהלי ולא הפלילי, זה מה שהוא התכוון.

עדי קול: אוקיי, אהבתי את ההצעה, אבל חבל שאתה חוזר בך.

<יואל הדר: אנחנו רוצים את המסלול הזה של ההליך המינהלי ולא ההליך הפלילי.

<יואל הדר: ההליך הפלילי יש לנו די, אנחנו לא רוצים בכלל את הנטל.

עדי קול: אני יודעת.

עדי קול: בכל מקרה אנחנו בבית-משפט שלום והשאלה שלנו כרגע – הנקודה שנשארה היא איזה שיקול דעת אנחנו רוצים לתת לשופט, והשאלה אם אנחנו רק רוצים שהוא יבדוק את ההליך המינהלי.

עדי קול: אני מבינה, אני לא רוצה להגיע להליך פלילי.

<קריאות: - - -

עדי קול: אני לא רוצה לעצור שם, כי אני חושבת ששוב, אם היה – תחשבו רגע – את השוטר ההוא שרק נכנס לפיצוצייה ולא היו לו סיבות, וזה לא היה מה שאת מתארת, מה שאת מתארת אני לגמרי מסכימה, אני חושבת שבקלות קצין המשטרה יכול להבין.

<איילת אלישר: אני חושבת שנורא קשה לבנות חקיקה על-פי המקרה הקיצון שאת מתארת.

עדי קול: אני מצטערת, אבל זאת המטרה, ככה עובדים, מחוקקים על המקרה הקיצון.

<איילת אלישר: אנחנו מדברים על הרוב המוחלט של המקרים, אנחנו מכירים את זה.

<איילת אלישר: כמו שאמרתי, אנחנו מציעים פה הוראת שעה.

עדי קול: אני לא רוצה להגיע לסיפורים, אבל אתם מכירים שוטרים, אני מצטערת, שמנצלים את סמכותם.

<איילת אלישר: זה תמיד יהיה, תמיד יהיו ללא שום קשר.

עדי קול: נכון, תמיד יהיו, לכן אני מנסה כרגע לצמצם את המקרים האלה, כי אני אומרת: אם הוא אומר, היה שלט, נכנסתי לפיצוצייה במסגרת של סיור, ואז לקחתי, כי החלטתי שיש לי יסוד סביר.

עדי קול: סך הכול מה יהיה לבית-משפט לבדוק?

עדי קול: כלום.

עדי קול: אין לו אפילו נסיבות, הוא סתם הלך ובחן ואין.

<גבי פיסמן: לא, הוא שומע את האדם.

<גבי פיסמן: הרעיון שעומד מאחורי הסעיף הזה, כפי שאני מבינה אותו, זה בניגוד לשלב המקדמי שבעצם מספיקה ההתנגדות של אדם כדי לבצע את ההליך של ההשמדה.

<גבי פיסמן: ברגע שאדם מגיע לאותה ערכאה שיפוטית ונמצא מול המשטרה, יש לו אפשרות לפרוס את הטיעונים שלו, להציג אותם ולהציג - - -

עדי קול: תשמעו, אנחנו לא מגיעים לשום מקום, אני רוצה להתקדם.

<יואל הדר: אנסה לפשר.

<יואל הדר: אנחנו סבורים שצריך לבחון את הסמכות של שיקול הדעת של הקצין בסופו של יום של בית-המשפט, אבל נרחיב את היריעה, ניתן לשופט שיקול דעת מטעמים שהוא יחליט, אם הוא ירצה להרחיב את היריעה, ניתן לו סמכות שיקול דעת.

<נועה ברודסקי-לוי: הנוסח של חלופה ב' היום - -

עדי קול: תסתכל על הנוסח של חלופה ב' היום.

<נועה ברודסקי-לוי: - - שכתבנו: מכלול הנסיבות, ונכון, יהיו אולי מקרים שבהם יבקשו חוות דעת, יהיו מקרים שלפי הנסיבות זה יספיק להם, השאלה - - -

עדי קול: אני מוכנה ללכת על חלופה ב', אם אתם מסכימים, אני מצביעה על זה.

<קריאה: - - -

<יואל הדר: נכון, הוא יעשה מה שהוא רוצה.

<יפעת רווה: גם חלופה ב' מדברת על חומר מסכן.

<אפרת חקאק: אני יכולה לעזור?

עדי קול: בטח.

<אפרת חקאק: אני רק רוצה להוסיף שאם תסתכלו על ההגדרה של חומר מסכן, גם בהגדרה יש יסוד סביר להניח.

עדי קול: נכון.

<אפרת חקאק: אז כבר אתה אומר לשופט: אתה עכשיו צריך רק להשתכנע שהחומר יש לו יסוד סביר.

עדי קול: נכון, הוא לא חייב ללכת לבדיקה.

<נועה ברודסקי-לוי: שזה עלול.

<אפרת חקאק: כל האלמנטים שהכנסתם להגדרה זה מה שהשופט ישקול.

עדי קול: נכון, מסכימה.

עדי קול: אתם יכולים להסכים על חלופה ב'?

עדי קול: הייתם מעדיפים שלא.

<גבי פיסמן: אם לפחות יאמר לפרוטוקול שאין כוונה באמת לייצר פה חובה לחוות דעת.

עדי קול: חובה לבדוק.

עדי קול: אני רוצה לומר פה לפרוטוקול: אין חובה לבית-המשפט לבקש את הבדיקה במעבדה.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו - - -

<אתי כהנא: אני מציעה שבמקום שבית-משפט צריך לקבוע אם זה חומר מסכן או לא, שבית-המשפט צריך פשוט לקבוע האם יש מקום להשמדה או לא.

עדי קול: וזה מוחק את הדיון של השעה האחרונה שלנו חזרה, אבל לא הסכמנו.

<אתי כהנא: אבל יש פה דיון בבית-משפט על-פי הנסיבות.

עדי קול: אבל לא הסכמנו על זה.

<קובי עזרא: לא, אבל אי-אפשר להיות תמימים, ברגע שנכנסים לבית-משפט אנחנו לא יכולים לתחום באמת את שיקול הדעת של בית-המשפט.

עדי קול: נכון, אנחנו לא תמימים.

<קריאה: אז אולי צריך לכתוב במפורש - - -

עדי קול: לא, להגיד שהוא לא מתחייב לבדוק, יש נסיבות, ואני חושבת ששוב, תראו, בסופו של דבר כמו שמופיע לפני השוטר שמדבר בטלפון, שאני לא יודעת איך קוראים לו, איך קוראים לו?

<איילת אלישר: אודי וולף.

עדי קול: אז הוא גם יוכל להופיע בפני בית-המשפט ולהגיד: תשמעו, לבדוק את זה, זה מורכב, אבל יש לי את הנסיבות.

עדי קול: אם אתם מוכנים להסכים על חלופה ב', אני מאשרת את חלופה ב'.

<נועה ברודסקי-לוי: אפשר גם להכניס במכלול הנסיבות את מה שעשיתי גם בחלופה הראשונה ש"ממכלול הנסיבות, ובין היתר אריזת החומר, המקום בו נתפס והנסיבות בהן הוחזק", שזה גם מכווין את זה שהכוונה לבדוק את הדברים הלאה.

עדי קול: בדיוק, שהכוונה היא לבדוק נסיבות, בסדר?

<גיל שפירא: צריך את הנהלת בתי-המשפט לזה.

<אתי כהנא: אולי תוכלי לומר מה הנוסח הסופי?

עדי קול: אז בוא נקריא את הנוסח הסופי כדי שאוכל להצביע עליו.

עדי קול: "קצין משטרה יורה על השמדתו של חומר שנתפס כאמור בסעיף קטן (א), לאחר שהופיע לפניו מי שהחזיק בחומר כאמור, אם לא שוכנע כי החומר אינו חומר מסכן.

עדי קול: הורה קצין משטרה על השמדת החומר, רשאי המחזיק לפנות לבית-המשפט בפרק זמן של 60 יום בבקשה לצוות - - -

<איילת אלישר: לא 60 יום.

<קריאות: לא 60 יום.

עדי קול: כמה זמן אתם מוכנים שהם יחזיקו?

<איילת אלישר: 30 ימים.

<קריאות: 30.

עדי קול: הולכת אתכם על 30 יום.

<גבי פיסמן: היום מסיימים את החוק הזה?

<גבי פיסמן: כי זה דבר שאני צריכה לעדכן את הנהלת בית-המשפט.

עדי קול: היום מסיימים את החוק הזה.

<יואל הדר: כן, נו, אבל זה לא משנה שום דבר.

<נועה ברודסקי-לוי: "בפרק זמן של 30 יום לאחר ששמע את קצין המשטרה או מי מטעמו ואת המחזיק ומי מטעמו, על ביטול ההחלטה להשמיד את החומר או לצוות על החזרתו, אם סבר כי ממכלול הנסיבות, ובין היתר אריזת החומר, המקום בו נתפס והנסיבות בהן הוחזק, עולה כי לא מדובר בחומר מסכן.

<נועה ברודסקי-לוי: "

עדי קול: בסדר?

<קריאות: כן.

<קריאות: בעד – פה אחד

עדי קול: אז אנחנו מאשרים את חלופה ב' לפי הנוסח שהוקרא.

עדי קול: אנחנו עוברים לפרק ג', כי אין לנו - - -

<אודי וולף: סליחה, יש לי בקשה, שאלה, הערה חצי סעיף אחורה.

<אודי וולף: סעיף 4(ב) בסופו.

<אודי וולף: בשביל קצין המשטרה ישמור דגימה מהחומר?

<איילת אלישר: כן, זהו, עברנו על הנושא הזה ככה בלי לדון בזה.

<איילת אלישר: כל הנושא של שמירת דגימה אין בזה צורך עכשיו אחרי שזה נשמר לבית-משפט לצורך הדיון.

<אתי כהנא: אין בזה צורך.

עדי קול: רגע, בואו אחת, אחת.

עדי קול: רוצה?

<איילת אלישר: הוועדה הוסיפה פה את זה שיש לנו חובה לשמור דגימות.

עדי קול: אני לא מבינה.

עדי קול: מה הרציונל?

<נועה ברודסקי-לוי: מה שחשבנו זה שאם בכל זאת הוא מורה על השמדה של החומר, מישהו שלא הופיע בפניו - - -

<אתי כהנא: אבל כתוב פה 30 יום ועוד 30 יום - - -

עדי קול: לא, זה מישהו שלא הופיע בפניו.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, זה מישהו שלא הופיע בפניו, ואז יש סמכות להשמיד בלי - - -

עדי קול: אבל השמדנו כבר, מה זה יעזור?

עדי קול: אני חוזרת לשאלה שדיברנו מקודם – הוא לקח כמות מסוימת, השמיד אותה, יש לו סטוקים, הוא ממשיך להוסיף, להוסיף, להוסיף, אז השמדנו רק מקום מסוים.

עדי קול: אם אחר כך נשמר חומר, ובסוף הוא יגיד: רגע, אחרי שבוע הוא לא בא, ואומר: אני רוצה בכל זאת שתבדקו, להוכיח לכם שזה בסדר, כי יש לי עוד כמות אחרת.

<איילת אלישר: שיביא מהכמות ההיא.

<איילת אלישר: לא מבינה את הטענה.

<אודי וולף: בסדר, מה הבעיה?

עדי קול: למה מפריע לכם?

<קריאה: עדיין אנחנו משאירים את - - -

עדי קול: רק פיזית?

<איילת אלישר: זה פיזית, אין מגבלת זמן, אין לנו יכולת להחזיק את הדברים האלה, זה מטיל עלינו איזו חובה אין-סופית.

<אודי וולף: אבל זו גם דרך ללא מוצא, לא כתוב אחר כך מה לעשות עם מה ששמרנו.

<אודי וולף: עד מתי נשמור?

<איילת אלישר: זה גם מרמז שאנחנו אולי צריכים לעשות עם זה משהו, אנחנו לא הולכים - - -

עדי קול: הבנתי את הבעיה שלכם.

עדי קול: אני רוצה רגע לדבר על ההליך.

עדי קול: אתאר סיטואציה, כיוון שאנחנו מחוקקים גם לסיטואציות ההזויות – בא שוטר, נתן לאדם זימון לעוד שבוע להופיע, נכון?

עדי קול: למחרת הוא התאשפז בבית-חולים, קרה לו משהו, לא הצליח להגיע בשבוע הזה, וכרגע יש לנו את ה-30 יום האלה שממתינים עד שהוא יגיע.

עדי קול: משהו נורא קרה לו, הוא לא יכול להגיע גם ב-30 יום.

עדי קול: אני רוצה להשאיר לו אפשרות לבוא ולהגיד: רגע, - - -

<קובי עזרא: אבל, גברתי, זה נכון לגבי כל סיטואציה.

<יואל הדר: אין לדבר סוף.

<איילת אלישר: אין לדבר סוף, זה אין-סופיות.

<קובי עזרא: זה נכון לגבי כל סיטואציה שהמשטרה מפעילה סמכות, במה זה שונה ממקרה אחר?

<יואל הדר: נכון.

<איילת אלישר: נכון, כל סמכות היא כזאת.

עדי קול: אני אתכם.

עדי קול: עברנו.

<יפעת רווה: אפשר להציע החרגה במקרה שהוא עבר על חוק סימון מוצרים?

עדי קול: מה ההחרגה?

עדי קול: תגידי.

<יפעת רווה: שבמקרה שהוא לא סימן את המוצר, אז לא יחול כל הדבר הזה, כי ברור שהוא עבר על חוק.

עדי קול: אבל אין לך סמכות השמדה בחוק ההוא, מה פתאום.

עדי קול: לא, את לא רוצה להשמיד לו את החוק – בגלל שלא סימן?

<יפעת רווה: בהליך בבית-משפט יבקשו צו לפי חוק הגנת הצרכן.

עדי קול: אני הולכת אתכם, אז אנחנו מורידים את החלק הזה.

<יפעת רווה: אני מבקשת להוריד את זה, כן?

עדי קול: הורדנו.

עדי קול: בעד – פה אחד

עדי קול: אנחנו מאשרים.

עדי קול: אנחנו חוזרים חזרה קדימה, עכשיו אנחנו בהכרזה דחופה, מוכנים?

<יואל הדר: יש משהו שעוד לא אושר?

עדי קול: עד עכשיו הכול אושר, לדעתי.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, היה סעיף שהשארת שמצריך עיון, העניין של התפיסה של חומר מסכן על אדם.

עדי קול: אה, השימוש העצמי.

<יואל הדר: הרי על אדם זה הכי קל.

<יואל הדר: לכאורה, זה כמו אלכוהול, אז על אדם זה הכי קל מכל הדברים.

<אתי כהנא: זה האלכוהול, בדיוק, וגם הנזק הקטן ביותר.

<שירי חבה: זה הכי פחות פוגעני.

<שירי חבה: מדובר בנזק של 50 שקלים, שזה לא נורא.

<אתי כהנא: זו השקית הספציפית.

<יואל הדר: נכון, שזו הבעיה?

<אתי כהנא: אם זה כבר כמויות מסחריות, אז הוא כבר - - -

<יואל הדר: זה כבר לא פגיעה בחופש העיסוק, זה בחופש השימוש, אין איסור בחופש השימוש.

<יואל הדר: אין חוק-יסוד שמונע חופש שימוש.

<אתי כהנא: איזו הגנה צריך לתת – אין פה פגיעה.

<אתי כהנא: חופש השימוש בחומרים מסכנים.

עדי קול: שאלת לגבי תפיסה באופן כללי אם אישרנו.

עדי קול: נתנו לשוטר לתפוס מלכתחילה.

<יואל הדר: אם אותו אחד יוצא, אז הוא ילך לקצין המשטרה ויגיד שלקחו ממנו את המשהו שזה היה סוכר.

<יואל הדר: לא יעשו את זה, אבל - - -

עדי קול: אני אומרת לפרוטוקול שאני מאשרת בעיקר בגלל החשש מקטינים, למרות שאי-אפשר יהיה להחרים לקטינים את החומר, את שקית הסוכר שהיום הפכה להיות מוטיב חוזר.

עדי קול: בעד – פה אחד

<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה בכל זאת לחזור להבהיר משהו לגבי מה שדיברנו על הנוסח של העניין של הפנייה לבית-משפט.

<נועה ברודסקי-לוי: למעשה ההפרדה במצב שמישהו הופיע בפני השוטר לבין מצב שלא נעשה כששקלנו בעצם לחייב את המשטרה להגיע לבית-המשפט כדי לבקש אישור על ההשמדה, ומאחר שהוחלט אחרת, זאת אומרת שמי שיפנה זה בעצם המחזיק – השוטר יורה על השמדת החומר והמחזיק זה שיפנה, אז זה צריך לחול גם במקרה שהוא הופיע וגם במקרה שהוא לא הופיע.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, בכל מקרה תהיה לו בעצם אפשרות לערער לבית-משפט, רק רציתי שזה יהיה ברור.

עדי קול: כן.

עדי קול: אבל זה ברור בנוסח?

עדי קול: אני לא בטוחה.

<נועה ברודסקי-לוי: אז זה שונה מהנוסח שאמרתי פה, זה בעצם "קצין משטרה יורה" - - -

<שירי חבה: זה חוזר לנוסח הקודם.

<איילת אלישר: צריך להגיד בחוק מה קורה אם הוא לא מתייצב.

<נועה ברודסקי-לוי: גם אם הוא לא מתייצב אז יש 30 יום כמו שקבענו, זה לפנות לבית-משפט בכל מקרה.

<איילת אלישר: 30 יום ממתי?

<אתי כהנא: אבל זה לא מופיע.

<נועה ברודסקי-לוי: מיום ההחלטה.

<איילת אלישר: אבל איך ידעו למי לשלוח את ההחלטה, איפה הוא, מיהו, מה קורה אם אין לנו קשר אתו?

<איילת אלישר: אנחנו נתקעים עכשיו עם חומר שזה לא רלוונטי - - -

<נועה ברודסקי-לוי: בעיקרון יש לו 30 יום – נתתם לו שבעה ימים, ואם הוא לא מגיע - - -

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: הוא לא הגיע, אז הוא מורה על השמדת החומר, זה סעיף שאושר.

עדי קול: היום בחוק נתתם לו שבוע ואז 30 יום.

<יואל הדר: נכון.

עדי קול: אז אנחנו לא מוסיפים לו, אנחנו מאפשרים בתוך ה-30 האלה אפשרות שלו לפנות לבית-משפט.

<אתי כהנא: רק צריך לציין שגם המקרה שאם הוא לא מתייצב נכנס פה – איפה זה מופיע?

<נועה ברודסקי-לוי: זה כתוב, יש סעיף בנוסח הקודם, סעיף 4.

<נועה ברודסקי-לוי: אבהיר את זה שוב בנוסח, - -

<אתי כהנא: צריך להכניס את זה לנוסח.

<נועה ברודסקי-לוי: - - אבל בעיקרון תוך שבעה ימים הוא מחליט, בין אם הוא ראה אותו ובין אם הוא לא ראה אותו, על ההשמדה.

<נועה ברודסקי-לוי: אם הוא החליט להשמיד את זה, יש לו 30 יום לפנות לבית-משפט.

עדי קול: זאת אומרת שחלופה ב' חלה גם על המקרה הזה.

<אתי כהנא: צריך פשוט להכניס את זה לנוסח, כי כרגע מתוך השינויים הנושא של ההתייצבות יצא החוצה.

<נועה ברודסקי-לוי: יוכנס, ברור.

עדי קול: בסדר גמור, אבל מותר לו לא להתייצב.

<אתי כהנא: בהחלט.

<אתי כהנא: רצוי אפילו.

עדי קול: רצוי, אתם רוצים, ותשמידו את הכול וכמה שיותר מהר בשריפה בל"ג בעומר.

עדי קול: פרק ג'.

<נועה ברודסקי-לוי: "פרק ג': חומר אסור בהפצה הכרזה דחופה 5.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) סבר המנהל כי יש להוסיף חומר מסכן לרשימת הסמים המסוכנים שבתוספת הראשונה לפקודת הסמים המסוכנים (בחוק זה – רשימת הסמים המסוכנים), בשל צורך מיידי לאסור על הפצתו של אותו חומר בציבור, נוכח החשש כי השימוש בו עלול להביא לפגיעה בשלום הציבור, בביטחונו או בבריאותו.

<נועה ברודסקי-לוי: אפשרות אחרת היא: נוכח החשש כי לחומר תופעות הדומות לתופעות הנגרמות כתוצאה משימוש בסם מסוכן, רשאי הוא להכריז עליו כעל חומר אסור בהפצה (בפרק זה – חומר אסור בהפצה).

<נועה ברודסקי-לוי: "

<אודי וולף: פקודת הסמים משתדלת מאוד להימנע מלהתעסק בתופעות, אחרי הרבה מאוד הפסדים בפקודה האמריקנית שדיברה על תופעות בשנות ה-80, ואנחנו מדברים על - - -

עדי קול: אבל אישרנו את הנוסח הזה עוד בנוכחותו של חיים בהגדרת "חומר מסוכן".

<אודי וולף: אבל אני לא רואה שיש פה שתי אופציות.

<יואל הדר: הוא לא הצביע.

<נועה ברודסקי-לוי: זה היה שתי אופציות - - -

עדי קול: הוא אמר:

עדי קול: אנחנו מקבלים את נוסח הוועדה.

<אודי וולף: סליחה, בחומר מסכן זה סיפור אחר, אבל כאן אנחנו מדברים למעשה על בניית איזושהי מדרגת ביניים בתוך פקודת הסמים, כי פקודת הסמים כולה בנויה על שמות של חומרים ולא על תכונות של חומרים, לכן אני חושב שחשוב להקפיד על זה.

<נועה ברודסקי-לוי: הסיבה שהוכנסו אותם חומרים לפקודת הסמים המסוכנים, זה בדיוק בגלל - - -

<אודי וולף: לכן לחלק הראשון - - -

<אתי כהנא: נוכח החשש – זה אותם קריטריונים של ההכללה הסופית.

עדי קול: זה בעצם שילוב של שני הנוסחים לחומר מסוכן, השאלה למה את חוזרת על ההגדרה פה ולא אומרת פשוט "חומר מסוכן" לפי הגדרתו בסעיף?

<נועה ברודסקי-לוי: קודם כול זה נאמר "חומר מסכן", חשבנו שנכון שזה יובהר, שיש מקום - - -

<אודי וולף: מסכן, לא מסוכן.

עדי קול: למה?

עדי קול: אין סיבה, זה סתם סרבול, הוא אמר לי שיש הגדרת "חומר מסכן".

עדי קול: אני רק רוצה לשאול משהו אחר – מי המנהל?

<אודי וולף: מנכ"ל משרד הבריאות.

<מיקי אריאלי: מנכ"ל משרד הבריאות.

<אתי כהנא: מנכ"ל משרד הבריאות, זה בהגדרות של סעיף 1.

עדי קול: כתוב כאן: "מנהל כהגדרתו בפקודת הסמים", אני לא יודעת, אז שאלתי.

עדי קול: כאן צריך להיות כתוב: לפי הגדרתו ב-?

עדי קול: או שלא?

<קריאה: לא צריך.

עדי קול: לא צריך, אבל זו לא אותה הגדרה.

<אתי כהנא: זה אותו חוק.

<יואל הדר: זה אותו חוק.

עדי קול: אני משאירה את ההגדרה הרחבה של "חומר מסכן", מקובל עליכם?

עדי קול: אתם חושבים שצריך את הפירוט או שמספיק להגיד "חומר מסכן"?

<שירי חבה: אין צורך, "מסכן" כולל בתוכו את כל המשפטים שהגדרנו.

עדי קול: את כל המשפטים שהגדרנו, ואני יודעת שחיים לא הצביע, אבל אנחנו מקבלים את הנוסח הארוך של "חומר מסכן".

<איילת אלישר: הוספנו לו בנוסח הראשון.

<קריאות: - - -

<איילת אלישר: "בדרך הדומה לפגיעה הנגרמת משימוש בסם מסוכן".

<שירי חבה: כן, הגענו להסכמה על נוסח.

עדי קול: אז מבחינתי זה בסדר להגיד "חומר מסכן" ולא לחזור.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל חשוב שיאמר מבחינת משרד הבריאות הבהרה על הפרסום שזה ההרכב הכימי, ולגבי תרופות אם אפשר להבהיר מה ייעשה במקרה כזה.

עדי קול: רגע, מה?

עדי קול: סליחה, את זה אני לא מבינה.

<מוריה בן צור: לא, לא, לא, בתרופות צריך להבין – רופא יכול היום לנפק סמים בהתאם למרשם רופא שהוא נותן, אין לזה שום הקשר בהיבט הזה.

<מוריה בן צור: וגם בפקודת הסמים צריך לזכור שיש שם את ה"למעט" - - -

<נועה ברודסקי-לוי: השאלה אחרת, אם לדוגמה עכשיו חומר, או תגידו לי שזה מצב שלא יכול להיות, אבל זו שאלה, האם יכול להיות מצב שאיזשהו חומר נקבע כאסור בהפצה למרות שההרכב הזה כן נמצא באיזושהי תרופה קיימת שאושרה?

<מוריה בן צור: גם בפקודת הסמים היום כשאנחנו מכלילים סמים מסוימים, הם יכולים להיות מונפקים על-ידי רופא לפי תקנות הסמים המסוכנים.

<נועה ברודסקי-לוי: ויש אישור?

<מוריה בן צור: בהתאם למינונים ומרשם רופא.

<מוריה בן צור: בוודאי, יש שם את התנאים - - -

<אודי וולף: זו לא תהיה תרופת OTC, תרופה שנמכרת ללא מרשם רופא.

<אודי וולף: ממילא מרשם הרופא הופך להיות הרישיון להחזקת התרופה.

עדי קול: יש לי בעיה לפני זה: יפורסם – איך יכול להיות מפורסם ההרכב הכימי, אתם לא בודקים לפני הכרזה דחופה.

<אודי וולף: לא, הוא בודק את זה, אנחנו לא בודקים.

<שירי חבה: בהכרזה דחופה יש לנו הרכב כימי.

<קריאות: - - -

עדי קול: אבל הוא בודק את הבדיקה הכללית שלו שאולי זה דומה למשהו שהוא כן.

<אודי וולף: לא, פה זה ברחל בתך הקטנה.

<שירי חבה: הכרזה דחופה זה הרכב כימי.

עדי קול: אתם שמים לב שאתם עובדים עלי?

<יואל הדר: לא.

<אודי וולף: ממש לא.

<אודי וולף: אם אנחנו מצליחים לעבוד עליך, אז זה בלי לשים לב, זה רע מאוד.

<אודי וולף: אם אנחנו לא רוצים לעבוד עלייך ואנחנו מצליחים - - -

<אתי כהנא: יש שתי אופציות, או שאנחנו עובדים עלייך או שאת לא מבינה, תחליטי מה את - - -

עדי קול: אני רק חוזרת – מיקי אמר שלצורך ההכרזה הדחופה, ואני אומרת לפרק ג', וזה שני פרקים שונים והתכוונתם שלא יהיה ביניכם – הוא יכול לקחת תוך שבועיים - - -

<מיקי אריאלי: לא, אני מדבר על חוות דעת, לא בדיקה.

<מיקי אריאלי: אחרי הבדיקה.

עדי קול: חוות דעת שבה תגיד מה החומרים?

עדי קול: כי כאן אנחנו רוצים - - -

<מיקי אריאלי: לא, לא, לא.

עדי קול: בפרסום כתוב לי שבפרסום יפורסם ההרכב הכימי.

<שירי חבה: כי ההכרזה תוקפה מתבססת על הרכב כימי.

עדי קול: אז מי בודק את ההרכב הכימי?

<שירי חבה: אנחנו כבר יודעים את ההרכב הכימי, ואז אנחנו בהכרזה דחופה.

עדי קול: אז תוך כמה זמן, אודי?

<אודי וולף: שנייה, אנחנו עושים ככה, אנחנו הולכים כמו בפקודת הסמים, באותה אחריות, אבל בהליך שמצד אחד הוא יותר קצר מפקודת הסמים, ובסופו של דבר הענישה עליו פחותה מאשר פקודת הסמים.

<אודי וולף: מידת הרצינות וההשקעה באה - - -

עדי קול: בוא נגיד שלא הסכמנו על החלק הקודם רק כדי שאבין אם לא הבנתי או שאתם עובדים עלי.

עדי קול: את אותו הליך מזורז שאתה הולך לפה בחצי דרך, למה לא יכולת לעשות אותו לצורך – שוב, אני מבינה שאנחנו רוצים שזה יהיה יותר מהר.

<אודי וולף: לא רציתי, לא למה לא יכולתי.

עדי קול: לא רצית.

עדי קול: הבנתי.

עדי קול: דרך אגב, הבנתי טוב מאוד את העניין.

עדי קול: הבנתי כי לא רצית, כי לא תעמוד בעומס, כי זה הרבה.

<אודי וולף: לא נעמוד בזה.

<אודי וולף: אני לא יכול, כי לא אעמוד בזה.

עדי קול: בסדר.

<קריאה: - - -

עדי קול: לא, הוא לא רצה, כי זה עמוס - - -

<קריאה: - - -

<אודי וולף: לא יותר מהר.

עדי קול: יש לו אפשרות לעשות את זה יותר מהר, הוא לא רוצה בגלל העומס, אבל יש לו אפשרות לעשות את זה יותר מהר.

עדי קול: הבנתי, הכול בסדר, רוצים שניכנס לזה?

עדי קול: שניפתח את זה כאן?

עדי קול: הבנתי, הכול בסדר, ואודי ואני סגורים.

עדי קול: עדיין אתייג את זה כתחת: עבדתם עלי.

עדי קול: סתם, לא.

עדי קול: אז אתה אומר שבהכרזה דחופה – מה פרק הזמן שמדובר פה?

<אודי וולף: בדרך כלל אנחנו רצים אחרי הזנב של מה שמפיצים ברחוב.

<אודי וולף: אנחנו רוצים לעשות שני צעדים, צעד אחד להקדים אותם, וזה על-ידי החומר המסכן, והצעד השני הוא לסגור את הפינה - - -

עדי קול: להקדים אותם לקחת, שמנו את זה בצד.

<אודי וולף: נכון.

<אודי וולף: איפה שהיינו ואנחנו מסכימים ולא עבדנו וכו'.

<אודי וולף: והצעד השני זה לסגור את הפינה – לסגור את הפינה אנחנו אומרים ככה, ואני אומר ברגע של גילוי לב: כאשר אנחנו מכניסים חומרים לפקודת הסמים, ולמרות כל הסופרלטיבים שנשפכו פה על מישהו בחדר הזה מפי יושב-ראש הוועדה, יש הרבה רעד להגיד שחומר שאנחנו לא יודעים עליו הרבה, כמו על הרואין, יעמוד בשורה אחת עם הרואין בפקודת הסמים, כי הרואין בכל זאת זה 20 שנות מאסר וכו' וכו'.

עדי קול: הבנתי, אני שמחה לשמוע.

<אודי וולף: ולכן אנחנו אומרים שאנחנו צריכים לייצר איזושהי מדרגה יותר נמוכה.

<אודי וולף: ואם מגדל של 20 קומות, של 20 שנות מאסר עומד בפקודת הסמים, פה אנחנו מייצרים מגדל בן שלוש קומות, אפילו פחות מלאה גולדברג.

<קריאה: חמש.

<אודי וולף: לא, חמש קומות זה לאה גולדברג, וזה קטין.

<אתי כהנא: לאה גולדברג זה לקטינים.

<אודי וולף: בדיוק.

<אודי וולף: לאה גולדברג זה לקטינים, ואנחנו עושים שלוש קומות עד הקוקייה או עד החתולה הכושית.

<אודי וולף: בכל אופן, מה שאנחנו אומרים כאן, זה שאותה מידה של ידיעה ואותה רמה של ידיעה תידרש לבקשה שלנו להכניס את החומר הזה לפקודת הסמים, לפרק זמן קצוב, בענישה פחותה, אבל בהליך הרבה יותר מהיר.

<אודי וולף: לא נצטרך לכנס את הוועדה כאן, לא נצטרך לכנס את הוועדה ברשות למלחמה בסמים בשל חומרים פסיכו-אקטיביים, אלא די יהיה בשיקול דעת משולש.

עדי קול: אבל אתה מסכים אתי שזה תהליך כרונולוגית שקורה אחרי ההחזקה, נכון?

עדי קול: אחרי שתפסו אותם?

עדי קול: אז אני רוצה לדעת - - -

<אודי וולף: או שאנחנו צופים מראש את בואם.

<אודי וולף: אני שומע מחברים ביפן שיש חומר מסוים שנכנס, אני אומר: בוא נקדם את פני הרעה, נכניס אותו.

<אודי וולף: אבל לא להכניס אותו ברף הגבוה של מאסר, הרי מה, על סמך מה?

<אודי וולף: לכן אני אומר: שלוש שנים.

<אודי וולף: אתה יודע שזה אסור.

עדי קול: בסדר, את האופציה הזאת אני מבינה.

עדי קול: האופציה של ההחזקה, אני אומרת:

עדי קול: לקחו שבוע - - -

<אתי כהנא: אפשר לקחת חלק מהדגימות כדי לקחת אותן – לעשות - - - להחזקה ולהכרזה הדחופה.

עדי קול: אני לא מבינה איך זה הולך כרונולוגית – קצין המשטרה אחרי שבוע יכול להחליט: אני משמיד, מתי תתערבו ותגידו: רגע, אנחנו רוצים לבדוק, כי יכול להיות שאנחנו רוצים בכלל לאסור את זה ושזה יכנס לפקודה?

<אודי וולף: נהלים פנימיים של המשטרה.

<איילת אלישר: נהלים פנימיים.

עדי קול: אז קודם כול צריך להיות ברור שיש נהלים כאלה.

<אודי וולף: יהיו, אנחנו ממציאים פה גלגל.

<איילת אלישר: חלק מהחומר יילקח.

עדי קול: שנייה, אני מדברת עם אודי.

עדי קול: ואז?

<אודי וולף: ואז נבדוק ונזהה ונראה האם בכלל קיימת תופעה או שזה חד-פעמי.

<אודי וולף: ואז נבוא לוועדה ונגיד - - -

עדי קול: ופה אתה יכול להעריך כמה זמן ייקח לך מבין ההחזקה?

<אודי וולף: שמה?

עדי קול: עד שתחליט שזה יכנס להכרזה דחופה.

<אודי וולף: קשה מאוד להעריך, כי אני גם לא יודע כמה מהר אוכל לזהות את החומר הזה, ועד כמה זמן אני אשוכנע שאכן זו תופעה וזה לא מקרה בודד, אבל יהיה פה איזשהו רצף של שיקולי דעת שהיו מנחים אותנו בהכנסה של חומרים לפקודה.

<איילת אלישר: אני רוצה להגיד רגע משהו על פרקי הזמן.

<איילת אלישר: כדי להכניס חומר, לעשות אותו כהכרזה דחופה, אז א', זה צריך לעבור אצל אודי כדי לעשות את האנליזה של ההרכב הכימי של החומר, אחר כך זה צריך לעבור למשרד הבריאות כדי שיספרו על הסיכון שנובע מהחומר הזה.

עדי קול: ואת שני הדברים האלה אתם מגישים למנכ"ל משרד הבריאות.

<איילת אלישר: על סמך זה הוא יעשה הכרזת דחופה.

<איילת אלישר: אנחנו בהצעת החוק הראשונית הצענו חצי שנה, ובאו הגורמים המקצועיים, ואמרו: אנחנו לא נעמוד בזה.

עדי קול: לא נעמוד בחצי שנה?

<איילת אלישר: לא נעמוד.

<איילת אלישר: ראינו, הבאנו דוגמה מהעולם באנגליה, נותנים להם שנה.

<מיקי אריאלי: גם בארצות-הברית.

<איילת אלישר: זה אני לא מכירה.

<איילת אלישר: ולכן פרק הזמן הזה, שזה כנראה פרק זמן יחסית סביר, כי שוב - - -

עדי קול: איך אני רואה כאן איזה נתונים מובאים בפני המנכ"ל, המנהל הזה?

<איילת אלישר: זה שיקול הדעת.

<איילת אלישר: "סבר המנהל" – כתוב לך.

עדי קול: כן, על סמך מה "סבר המנהל"?

<איילת אלישר: שהחומר מסכן.

עדי קול: אמרת לי הרגע שיהיה לו מכתב ממשרד הבריאות, ממיקי, ותהיה לו חוות דעת מאודי.

<איילת אלישר: הם היום עושים את אותו דבר.

עדי קול: בסדר, אז השאלה אם אני רוצה לראות שזה יהיה כתוב באיזשהו מקום - - -

<מוריה בן צור: אם אפשר בסעיף הבא ב-(ב).

<אתי כהנא: יש לו התייעצות - - -

עדי קול: אני רואה את ההתייעצות.

עדי קול: הוא מנכ"ל משרד הבריאות ויש לו התייעצות עם - - -

<אתי כהנא: עם הרשות למלחמה בסמים ועם הנציג של המשטרה, שאלו בעצם שלושת הגופים שבידיהם מצוי המידע.

עדי קול: אני שואלת משפטית, אם אני צריכה להדגיש שזה לא ייעוץ אלא גם להיות, להיווכח, לקבל את חוות דעתם של - - -

<איילת אלישר: כיום בפקודת הסמים אין להם אפילו פרוצדורה הזאת, אין, לכן מה שפה אמרנו, הגענו - - -

עדי קול: אני מבינה שאין, אבל אנחנו עושים פרוצדורה דחופה יותר, - -

<איילת אלישר: מאורגנת.

עדי קול: - - אז אני אומרת:

עדי קול: בואו נראה – כיוון שאני מכירה אישית את המנכ"ל, אני רוצה שיהיו בפניו מרב העובדות.

<יואל הדר: אם את מכירה אותו אישית, הוא לא יכריז בלי זה.

<אודי וולף: הרי את מכירה אותו, יש לו שיקול דעת.

<אתי כהנא: הוא לא יכריז, הוא צריך שיהיה לו - - -

<יואל הדר: למה שהוא יכריז בלי זה?

עדי קול: מספיק שאגיד: להתייעץ או שאני צריכה להגיד גם שתהיה חוות דעת מקצועית של משרד הבריאות וחוות דעת של מעבדה.

<יואל הדר: זו המשמעות של התייעצות, זה מה שעושים.

<קריאות: - - -

<שירי חבה: המעבדה חייבת להיות.

<יואל הדר: אצלנו התייעצות זה לא שאתה שואל אותו מה קורה.

<יואל הדר: התייעצות זה - - -

עדי קול: הבנתי.

<מוריה בן צור: אני יכולה לומר לך משהו?

<מוריה בן צור: המנהל זה גם לרבות עובד שהואצלה לו הסמכות הזו, וכיוון שאנשים שגורמי מקצוע מקצועיים - - -

עדי קול: ברור שהמנכ"ל לא צריך בעצמו, אלא שהוא יקבל המלצה של מישהו.

עדי קול: אז ממיקי הוא יקבל את ההמלצה כי הוא המנכ"ל שלו.

עדי קול: אני יודעת שזה בכל מקרה עובר אצל אודי ולא המפכ"ל מתקשר, כמו שאתם יודעים מה, כמו שהתקשר אלינו במקרה השר לביטחון פנים וביקש שנצביע היום לא משנה מה, וזה ברמת - - -

<איילת אלישר: זה תפקידו, זה משהו אחר, זה דווקא בסדר.

עדי קול: אז אני לא רוצה שזו תהיה שיחת טלפון מהמפכ"ל שאומר את זה טכנית, אני רוצה שתהיה חוות דעת גם של המעבדה, איך קוראים למעבדה?

<אודי וולף: מעבדה אנליטית.

<אודי וולף: אבל למה להתערב בסמכותו של המפכ"ל?

<קריאות: - - -

<יואל הדר: אנחנו לא יורדים לפרטים כאלה ושמות.

<אודי וולף: ככה זה עובד.

<אודי וולף: מפכ"ל הוא מי שמונה מטעמו.

<אודי וולף: אם הוא לא יבחר בי - מה אם אהיה ילד רע?

<אתי כהנא: אנחנו צריכים שוב לראות את שיקול הדעת של המנהל, משום שיש פה כל מיני מנגנונים של שיקול דעת שמוטלים על המנכ"ל, אז אין צורך להוסיף עליהם את - - -

עדי קול: הוא צריך להוכיח שזה חומר מסכן, אמרנו.

<אודי וולף: יש פה פסקה על המעשה המינהלי.

<אודי וולף: בוא ניתן למפכ"ל להיות - - -

עדי קול: נכון, אני נוטה להסכים אתכם, אנחנו מתלבטים אם אנחנו רוצים להחזיר אתכם לפה.

<אודי וולף: אפילו הסניגוריה מסכימה.

<נועה ברודסקי-לוי: הם לא פה.

עדי קול: רגע, הוא היה פה כשסיכמנו על הפשרה הקודמת?

<יואל הדר: זה לא נושא שהוא - - -

עדי קול: לא הכרזה, הכרזה דחופה ברור, תגידי אם הוא היה כשסגרנו על החלק הראשון.

<אודי וולף: אני חושב שכן.

<יואל הדר: זה עניין אותו.

<שירי חבה: על החלק של הכרזה דחופה, הוא לא העביר הערות.

<אתי כהנא: אם יורשה לי נחזור לכבוד הוועדה הזאת, אז למעשה לא קיצרנו את התהליך האמיתי,The real thing.

עדי קול: ברור, לא קיצרנו.

עדי קול: נאפשר הכרזה דחופה ואחר כך ניתן לבדיקה של שיקול הדעת.

עדי קול: איפה יש את הדיווח?

<שירי חבה: יש דיווח.

<אתי כהנא: בהמשך אנחנו מדווחים לוועדה.

<יואל הדר: יש גם לוועדה שלושה חודשים - - -

<אתי כהנא: יש חובת דיווח לוועדה אחרי שלושה חודשים.

<יואל הדר: אז הוועדה בעצמה יכולה לשאול - - -

עדי קול: אשמח, ואני אומרת: לא בגלל הצורך המשפטי, אני מסכימה שאין צורך, אני חושבת, בגלל טובת הציבור, להוסיף על סמך חוות הדעת של הגורמים המקצועיים, אתם מתנגדים?

<יואל הדר: אבל לא בהכרח, כי יכול להיות שהוא לא ירצה לאמץ את חוות הדעת נגיד לכאן או לכאן – וזו התייעצות.

<אודי וולף: שיחשפו את הפרוטוקולים ואין לדבר הזה סוף, זה לא טוב.

<יואל הדר: ההנחיות של היועץ המשפטי לממשלה קובעות בעניין מה זה ייעוץ.

<קריאות: - - -

<יפעת רווה: זה גם מקל עלינו בעיקר בתיקים אחרים.

עדי קול: למה?

<יפעת רווה: כי יש לנו המון המון חוקים, התייעצויות - - -

עדי קול: אני לא רוצה לפרש את המילה התייעצות.

עדי קול: לא אכתוב "על סמך", מסכימה אתך ש"על סמך" זה בעייתי, אבל אם יש מילה רכה יותר.

<יואל הדר: הנחיות היועץ המשפטי לממשלה קובעות איך צריכים להתייעץ עם כל מיני גורמים.

<יואל הדר: יש הנחיות בעניין הזה.

<יואל הדר: זו לא התייעצות שאתה שואל, אלא יש הנחיות מפורשות איך אתה צריך להתייעץ.

<יואל הדר: חובת ההתייעצות זה בהנחיות היועץ.

<אתי כהנא: להתייעצות הטובה.

עדי קול: אנחנו עוברים הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: הדיווח.

<נועה ברודסקי-לוי: אז פה יש כמה אפשרויות, אקריא: "לא הוגשה לאישור ועדה של הכנסת טיוטת צו להוספת החומר האסור בהפצה לתוספת הראשונה בפקודת הסמים המסוכנים בהתאם להוראות סעיף 41 לפקודה האמורה בתום שלושה חודשים ממתן ההכרזה, ימסור המנהל הודעה בדבר הכרזה דחופה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת".

<נועה ברודסקי-לוי: עכשיו בעצם עולה פה השאלה האם הוועדה רוצה שכן ההכרזה תבוא באיזשהו שלב לאישור הוועדה או שמסתפקים בדיווח?

<יואל הדר: אין להם שום כלים לבדוק את זה.

<יואל הדר: אנחנו צריכים ליידע, ואז אתם צריכים לבדוק.

עדי קול: זה לא להם, זה לנו, ואני מסכימה.

<יואל הדר: כן, לכם, סליחה.

<יואל הדר: אני חושבת שגם הוועדה אמרה את זה בדיון הקודם, אין להם כלים, אנחנו לא יודעים, הפכנו להיות חותמת גומי.

<יואל הדר: אני רק רוצה לחשוב מה המשמעות מבחינתנו.

<יפעת רווה: רק אבהיר מה שאנחנו עושים גם בפקודת הסמים, זאת אומרת, מה שאנחנו בעצם עושים זה בודקים באמת את שיקול הדעת ולמה הוחלט להכניס, וזה מאפשר את הדיון הפומבי של - - -

<אתי כהנא: בגלל שזה הליך ביניים שבעצם כל כולו מיועד להיות בסופו של דבר – אין צורך לספק.

<יואל הדר: כבר הצלחת להוריד את זה משישה חודשים לשלושה חודשים וזה יפה.

עדי קול: תראו, אנחנו עושים את זה הוראת שעה, נכון?

<יואל הדר: כן.

עדי קול: אבל עושים את זה לשלוש שנים.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, זו לא הוראת שעה.

<נועה ברודסקי-לוי: הוראת השעה לפי איך שזה מוצע כרגע זה על פרק ב', לא על פרק ג'.

עדי קול: אוקיי, אז פרק ג' זו לא הוראת שעה, ולכן כן ניתן תקופה של דיווח לוועדה על מספר - - -

<יואל הדר: שלושה חודשים.

<אודי וולף: מספר החומרים שיוכרזו.

עדי קול: כן.

עדי קול: דיווח תקופתי לוועדה, שהוועדה תבדוק אם זה פורסם כראוי, את התהליך, אני חושבת שצריך את זה.

עדי קול: שוב, אם נראה בסופו של דבר שיש הכרזות דחופות, כל שלושה ימים אתם מכריזים על איזשהו חומר –אני מנסה למצוא את הבעייתיות – השאלה אם לדווח דיווח תקופתי על ההכרזות הדחופות?

<נועה ברודסקי-לוי: את רוצה דיווח תקופתי או שאת רוצה דיווח מיידי?

<שירי חבה: יש את זה בסוף, לדעתי ב"הוראות שונות", לא?

<קריאות: - - -

<מוריה בן צור: זה בסוף בכלל, יש דיווח שנתי.

<נועה ברודסקי-לוי: אני יודעת, השאלה או זה או זה.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, השאלה אם באמת זה יהיה דיווח מיידי או דיווח שנתי על הכול, או כל שישה חודשים.

עדי קול: בדיווח מיידי כזה על מה הוועדה תדון?

עדי קול: רק האם זה פורסם?

<שירי חבה: רק מתי שיש.

<שירי חבה: אולי באמת נעשה את זה.

<אודי וולף: אנחנו נכנסים לפגרה, אז עכשיו תהיה לנו בעיה - - -

עדי קול: אני לא רוצה לחייב אתכם לעשות את זה.

עדי קול: השאלה, בעבר כשבאתם לוועדה לאישור, מה היה טיב הדיון?

עדי קול: לא היה דיון באמת?

<אודי וולף: היה דיון.

<קריאות: - - -

<מוריה בן צור: אני גם חושבת שהיה דיון.

<מוריה בן צור: זה בעצם הליך שהוא שלב לפני הכרזת - - -

עדי קול: אני מבינה, אני רק רוצה לדעת מה דנו – דנו על האם פרסמתם איך זה עבד או - - -

<אודי וולף: לא דנו בצדדים הטכניים, הדיון היה ענייני.

<מוריה בן צור: לא, זה לא היה דיון רטרואקטיבי - - -

עדי קול: הבנתי אותך.

עדי קול: לדעתי זה לא צריך להיות מיידי, אני חושבת שזה צריך להיות תקופתי.

עדי קול: לא מסכימה?

<יואל הדר: אז יש פה דיווחים בסוף בחוק.

<מוריה בן צור: אחת לשנה, זה מה שכתוב בסוף – של השר.

<אודי וולף: אם זה לא יכנס לפקודה?

עדי קול: אחת לחצי שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: אחת לחצי שנה תדווחו, אז זה בסוף.

עדי קול: ובסוף זה מכסה את הכול, כן?

<נועה ברודסקי-לוי: כן.

עדי קול: בסדר?

עדי קול: אנחנו ממשיכים?

עדי קול: לא?

<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו רוצות להבהיר פשוט כמה דברים.

עדי קול: אז תגידי.

עדי קול: אה, ביניכן?

עדי קול: הפסקה לשירותים לשלוש דקות.

עדי קול: יש לנו 40 דקות להעביר את החוק, זה אומר שאתם צריכים להסכים אתי והכל בסדר.

<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה להבהיר רק משהו בנושא הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו מדברים בכל זאת על משהו חריג, ובגלל זה חשוב לי להגיד את זה – בדרך כלל כשיש קביעת עבירה פלילית בתקנות חייבים לבוא לאישור של אחת מוועדות הכנסת, וחשוב לי להבהיר שפה בעצם מאפשרים את זה כחריג בגלל שהוועדה הבינה את הצורך, ושזה בכל זאת מוגבל לפרק זמן של שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: היה חשוב שזה יובהר שזה חריג לכלל.

עדי קול: את מדברת על הדיווח.

<נועה ברודסקי-לוי: כן, עצם זה שזה הופך להיות עבירה פלילית – הנוסח של העבירה קבוע כאן, אבל - - -

<יואל הדר: יש דברים כאלה בחוק רישוי עסקים לתקופות הרבה יותר ארוכות, אבל לא חשוב.

<נועה ברודסקי-לוי: בעיקרון עבירות פליליות אמורות להיקבע באישור ועדה בכנסת.

<יואל הדר: לא, פליליות.

<יואל הדר: ברישוי עסקים אתה מכניס פריטים עם סנקציה פלילית בלי שום ועדה, בלי שום דבר.

עדי קול: סנקציה פלילית ברישוי עסקים?

<יואל הדר: ודאי.

<יואל הדר: עכשיו נדרוש כספת.

<יפעת רווה: השאלה אם זה רלוונטי.

<נועה ברודסקי-לוי: הבנו שזה חריג.

<יואל הדר: אנחנו מכניסים כספות, מי שלא ישים כספת הוא עובר ברישוי עסקים עבירה פלילית.

<יפעת רווה: אנחנו הרבה פעמים מכניסים מעצמנו אישור של ועדה כי - - -

<יואל הדר: אבל יש מקרים שגם לא עושים את זה.

<יפעת רווה: כשבאמת יש תרומה לעיניים נוספות, וגם אם זה מקשה עלינו יש לזה חשיבות בדברים שהם באמת עניינים מקצועיים לגמרי, וגם אנחנו - - -

עדי קול: אמרתם "נהלים פנימיים", זה לא יגיע לרמת תקנות?

<יואל הדר: לא.

<איילת אלישר: לא.

עדי קול: דיברנו על דיווח אחת לחצי שנה.

<יואל הדר: כן.

<מוריה בן צור: את עושה את זה בסוף?

<מוריה בן צור: איפה את עושה את הדיווח?

<נועה ברודסקי-לוי: אני חושבת שנעשה את זה בסוף, כי נעשה את זה במרוכז, דיווח אחת לחצי שנה על הכול.

<נועה ברודסקי-לוי: נדבר על זה, יש עוד סעיף של דיווחים.

<יואל הדר: כל הדיווחים בסוף.

<מוריה בן צור: נועה, רק להבהיר, בעצם את הסיפא אנחנו מוחקים?

<נועה ברודסקי-לוי: איזה סיפא?

<מוריה בן צור: "בתום שלושה חודשים מיום מתן הכרזה ימסור המנהל הודעה בדבר הכרזה דחופה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות".

<נועה ברודסקי-לוי: כן, פשוט נעשה אחת לחצי שנה דיווח מרוכז.

<מוריה בן צור: יופי.

<נועה ברודסקי-לוי: "תוקפה של הכרזה דחופה 6.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) הכרזה דחופה תיכנס לתוקפה עם פרסומה ברשומות; ההכרזה תפורסם גם באתרי האינטרנט של משרד הבריאות ובעיתון יומי/בשני עיתונים יומיים.

<נועה ברודסקי-לוי: " – להכרעת הוועדה, כי משרד הבריאות - - -

עדי קול: באיזה עיתון העדפתם?

<מוריה בן צור: לטעמנו, אין פה פרסומת, אבל בגדול ברגע שזה נכנס לפרסום ברשומות – היום אנחנו עושים את ההכרזה הכוללת בפרסום ברשומות בלי עיתונים, בלי כלום.

<מוריה בן צור: עכשיו פה אנחנו גם מוסיפים את אתר האינטרנט של המשרד.

<מוריה בן צור: אני לא בטוחה עד כמה צריך את העיתונים היומיים גם בנוסף לאלה.

<מוריה בן צור: זו רשימה - - -

<יואל הדר: חבל על הכסף של משרד הבריאות.

עדי קול: שוב, אני מסכימה לגבי עיתונים, רק תחשבו, תזכרו, אנחנו מדברים על – עכשיו אזכיר את כוונת החוק – אנחנו רוצים להגן על קטינים, וקטינים לא קוראים את העיתונים, ולכן העיתונים פחות חשובים.

<מוריה בן צור: אבל הקטינים לא מבינים את השם הכימי של מה שהם - - -

עדי קול: אבל הקטינים גם לא יכנסו לאתר של משרד הבריאות, ולכן – אני מבינה - - -

<אתי כהנא: אבל הם לא העבריינים כאן.

<יואל הדר: לא, זו הכרזה דחופה, זה לא קשור לקטינים.

<יואל הדר: רגע, פה זו הכרזה דחופה בכלל.

<קריאות: - - -

עדי קול: ברור, אבל הוא צריך לדעת - - -

<קריאות: - - -

<אודי וולף: חבר'ה, לקטינים זה לא יגיד כלום, אם אגיד לו - - -

<מוריה בן צור: הם לא מבינים את השם הכימי.

<מוריה בן צור: אנשים שעומדים מאחורי המוצרים האלו הם אלו - - -

עדי קול: אבל את רוצה להבהיר את השם הכימי או גם קוראים לזה עכשיו "נייס גאי"?

<קריאות: - - -

<מיקי אריאלי: "נייס גאי" יכול להיות 1,000 חומרים, זאת הבעיה.

עדי קול: אני שואלת מנקודת המבט של הקטינים, היום הם קונים את "חגיגת", "מבסוטון" איך שלא יהיה, והם לא יודעים אם זה הוכרז כמשהו מאוד מסוכן, ועכשיו זה הוכרז.

<יפעת רווה: אנחנו לא מפלילים צרכנים.

<אתי כהנא: אנחנו לא מפלילים את הצרכנים.

עדי קול: אני יודעת שלא מפלילים, אני רוצה לדעת - - -

<יואל הדר: לא מפלילה צרכן, רק את המוכר.

<יפעת רווה: אני יודעת שאנחנו חשובים פה, אבל אנחנו לא מפלילים צרכנים.

עדי קול: לא, תקשיבו רגע, אתם לא מקשיבים לי עד הסוף.

עדי קול: אני לא אומרת שאתם מפלילים, אני רק רוצה שהקטינים ידעו שהחלטתם על משהו שהם עכשיו מכירים במציאות כמשהו שלא כדאי להם.

עדי קול: אני לא אומרת שזה יהיה עבירה, אבל אני אומרת: אם כבר החלטנו ש"מבסוטון" זה לא טוב ויהיה על זה – אני רוצה שיהיה מפורסם איפשהו שהחומר הידוע כ"מבסוטון" הוא חומר מסוכן.

<יפעת רווה: החוק הזה הוא לא תחליף להסברה והוא לא תחליף לחינוך אצל הקטינים.

<יפעת רווה: לקטינים זה לא יעזור שזה יהיה בעיתון, זה צריך להיות גם בפעולות של הסברה וצריך להיות חינוך וצריך להיות בבתי-ספר והורים.

עדי קול: מסכימה אתך ועדיין יש פה פרסום.

עדי קול: איילת, מה את אומרת?

<איילת אלישר: זה לא אפשרי.

עדי קול: לא אפשרי?

עדי קול: למה?

<איילת אלישר: כי אנחנו לא יודעים מה זה "מבסוטון".

<איילת אלישר: אנחנו כן יודעים – וזה נכון גם לסמים וגם לחומרים האלה – את ההרכב הכימי, את ההשפעות ומה שמפורסם זה ההרכב הכימי.

<איילת אלישר: מי שעושה בסופו של דבר את העבודה, כמו שקרה עכשיו בוועדת הסמים, עושה את זה בסוף התקשורת.

עדי קול: נכון.

<איילת אלישר: התקשורת מספרת להם: בוועדת הסמים הוציאו עכשיו את ה"מבסוטון" או מה זה היה, את ה"נייס גאי", ועכשיו הוא לא חוקי.

<איילת אלישר: זה מי שעושה את זה, וזה לא הפרסומים האלה.

<איילת אלישר: הפרסומים האלה לא יכולים לעשות את זה, זה לא משהו מדויק.

עדי קול: אז למי מיועדים הפרסומים האלה?

עדי קול: ליצרנים שהולכים לעשות את הנגזרת הבאה?

<קריאות: - - -

<איילת אלישר: הפרסומים האלה הם חלק מהנורמה הפלילית – הפרסום הזה בעצם נועד להגיד מהי הנורמה הפלילית, להגיד: החומר הזה והזה הוא אסור, זו המשמעות.

<יפעת רווה: הפרסום ברשומות.

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: אני רק רוצה להסביר למה ביקשנו את הפרסום הנוסף.

<נועה ברודסקי-לוי: הסיבה הייתה בגלל שזה חומר שהיום הוא חוקי ומחר הוא כבר לא חוקי, אז - - -

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: - - - גם עדכן את התעודה דווקא, כי זה מגיע לפה לוועדה ובדיוק כמו שהיה לפני שלושה חודשים, זה התפרסם.

עדי קול: אני צריכה להזדרז?

עדי קול: אז אתר ועיתון אחד, ואני מכריעה על זה, כי צריך להכריע מהר.

עדי קול: בעד – פה אחד

עדי קול: אז אנחנו מסכימים על זה, יאללה.

<קריאות: - - -

<מוריה בן צור: בסוף בעיתון זה רשימות כימיות.

<יפעת רווה: פשוט מיותר, המון כסף.

<יפעת רווה: אפשר להסתפק באתר פשוט מטעמים כלכליים?

<יואל הדר: חבל על הכסף של המדינה, חבל על הכסף של הציבור בעיתון, באמת.

<יפעת רווה: אפשר להסתפק באתר מי שרוצה?

<יפעת רווה: באמת חבל על הכסף הציבורי.

<יואל הדר: באתר של משרד הבריאות זה מספיק, באמת חבל, זה סתם כסף - - -

עדי קול: אגיד לכם מה, הבעיה שגם את לא אומרת לאיזה תקופה בעיתון, ליום אחד?

עדי קול: פעם אחת?

<יואל הדר: בעיתון בעברית, בעיתון בערבית.

<יפעת רווה: היום באתר זה בחינם וזה הרבה יותר אפקטיבי.

עדי קול: אוריד את העיתון, אבל אתר של המשטרה, בסדר?

<יואל הדר: טוב.

<נועה ברודסקי-לוי: ואם אפשר לבקש גם שבאתרים זה יישאר, זאת אומרת, זאת תהיה רשימה קבועה.

<יואל הדר: שמות החומרים?

<מוריה בן צור: שמות החומרים, ההכרזה עצמה.

<יואל הדר: ההכרזה.

<נועה ברודסקי-לוי: כן, אבל גם אם אפשר שבאתר בעצם גם תהיה רשימה, לא שזה יופיע לכמה ימים, אלא שתהיה רשימה של כל החומרים שהוכרזו כאסורים להפצה.

<יואל הדר: סליחה, בואו נעשה סדר, הרי אנחנו מחכים לפרסום ברשומות, נכון?

עדי קול: נכון.

<נועה ברודסקי-לוי: נכון.

<יואל הדר: אז יהיה לינק מהרשומות שזה באתר של משרד המשפטים ושל הכנסת אל אתר המשטרה ואתר משרד הבריאות.

עדי קול: יפה מאוד.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל עוד פעם, שזה יישאר באתר, זאת אומרת, אם מישהו רוצה לבדוק איזה חומרים אסורים, תהיה לו אפשרות להיכנס לאתר.

<יואל הדר: כן.

<איילת אלישר: כן.

<יפעת רווה: אתר זה דבר שנשאר, זה מה שיפה באתר.

עדי קול: בסדר, הכרענו.

עדי קול: הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) הכרזה דחופה תעמוד בתוקפה לתקופה שלא תעלה על 12 חודשים, ואולם רשאי המנהל להאריך את תוקפה פעם אחת בשלושה חודשים נוספים, מטעמים שיירשמו, ויחולו הוראות סעיף קטן (א) לעניין הפרסום.

<נועה ברודסקי-לוי: "

עדי קול: לא הסכמתם על זה?

<יואל הדר: למה?

<יואל הדר: בסדר.

עדי קול: זה סוכם.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ג) על אף הוראות סעיף קטן (ב), הוסף חומר אסור בהפצה לרשימת הסמים המסוכנים, יפקע תוקפה של ההכרזה הדחופה ביום כניסתה לתוקף של ההוספה כאמור.

<נועה ברודסקי-לוי: (ד) הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה ולא הוסף לרשימת הסמים המסוכנים, לא יכריז עליו המנהל כעל חומר אסור בהפצה פעם נוספת, אלא אם כן הגיע לידיו מידע חדש בדבר השפעת החומר או השימוש בו, הכרזה נוספת, כאמור, טעונה אישור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

<נועה ברודסקי-לוי: "

עדי קול: או, אני רואה שאודי כבר לא שמח.

<איילת אלישר: כן, אנחנו מתנגדים.

עדי קול: למה?

עדי קול: תסביר למה.

<אודי וולף: אני צופה רציונל כזה – ברגע שהחומר הזה יכנס לפקודה הוא יצא מהשוק; יצא מהשוק למשך שנה, לא נשמע ממנו; אם לא נשמע ממנו למשך שנה, לא תהיה לנו סיבה להכניס אותו לפקודת הסמים; לא תהיה לנו סיבה להכניס אותו לפקודת הסמים, הוא ימחק גם מהרשימה הזאת; ימחק מהרשימה הזאת - - -

עדי קול: אם מצאתם חומר, כבר ראיתם אותו, כבר בדקתם אותו, החלטתם שהוא מסוכן, למה לא להכניס אותו?

<אודי וולף: לא, אין לי בעיה להכניס אותו לפקודת הסמים באופן סיטונאי, זה בסדר, זאת אומרת, זאת תהיה מקפצה לקראת פקודת הסמים?

<אודי וולף: על הכיפק.

<איילת אלישר: החשש הוא אם לא יהיה מספיק מידע והוא לא יכנס לפקודת הסמים, אז בפעם הבאה לא יהיה לנו מידע נוסף, זאת אומרת, הוא יצוץ - - -

<אודי וולף: כי הוא ייעלם מהשוק.

<איילת אלישר: הוא ייעלם מהשוק, הוא יצוץ עוד שנה שוב, עכשיו אני כבר לא יכולה להכריז עליו מחדש, כי אין לי מידע נוסף.

<איילת אלישר: יהיה לי את אותו מידע בדיוק.

<אודי וולף: אני רוצה את אותם תנאי פתיחה כמו בפעם הראשונה.

עדי קול: אני מכריעה על זה, הכרזה נוספת תהיה טעונה אישור של הוועדה, זה יחזיר אתכם למצב הקודם.

<נועה ברודסקי-לוי: מה שמטריד אתכם זה המידע הנוסף?

<איילת אלישר: המידע הנוסף.

<נועה ברודסקי-לוי: אז אפשר להגיד: המידע הנוסף או מקרים נוספים שיגיעו.

<שירי חבה: אין לנו בעיה שזה יהיה באישור הוועדה, המידע החדש הוא הבעיה.

<איילת אלישר: כל סמכות מינהלית בחוק שיש לנו מוגבלת בזמן.

עדי קול: אם זה רק באישור הוועדה, זה בסדר בעיני.

עדי קול: אם לא יהיה מידע נוסף אז נגיד שלא, אין להם סיבה.

<יואל הדר: בכל מקרה בלי שום תנאים, בלי תנאים.

<נועה ברודסקי-לוי: בלי המידע, אבל באישור הוועדה.

<שירי חבה: אלא באישור ועדה?

<יואל הדר: כן.

<נועה ברודסקי-לוי: כן.

<איילת אלישר: בלי מידע חדש.

<יואל הדר: בלי תנאים, אוטומטי, בלי מידע חדש.

<איילת אלישר: בסדר, אבל אם יהיה משהו דחוף, נגיע לוועדה יותר מהר מאשר לעשות את כל הפרוצדורה.

<איילת אלישר: זה עדיין נכון.

<שירי חבה: איילת, לגמרי נכון.

<נועה ברודסקי-לוי: "הוכרז חומר כחומר אסור בהפצה, לא יחולו לגביו הסמכויות האמורות בפרק ב', אף לאחר פקיעתה.

<נועה ברודסקי-לוי: " אסביר, אבל אקריא גם את חלופה ב': "נתפס חומר מסכן לפי הוראות פרק ב' והתגלה כי הוא חומר אסור בהפצה ימשיכו לחול עליו הוראות פרק ב' בלבד.

<נועה ברודסקי-לוי: פקעה הכרזה דחופה, ללא הוספת החומר לרשימת הסמים המסוכנים, לא יחולו לגבי החומר הוראות פרק ב'.

<נועה ברודסקי-לוי: "

<אתי כהנא: לא הבנו.

עדי קול: אני גם לא.

<נועה ברודסקי-לוי: אז אסביר קודם כול את הרציונל ואז את שתי האפשרויות.

<נועה ברודסקי-לוי: העניין שבמקרה שחומר הוכרז כחומר אסור בהפצה, זאת אומרת, אי-אפשר יהיה לשחק בין שני ההליכים: המינהלי והפלילי.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, חומר שהוכרז כחומר אסור בהפצה יחולו עליו ההוראות לפי זה.

<אתי כהנא: אני חייבת להעיר פה הערה ברמה הפרקטית.

<שירי חבה: זה לרעתו של המחזיק מכיוון שאם אנחנו אומרים: זה חומר שהוכרז כאסור בהפצה, לקחנו, ואז אנחנו אומרים: אתה יודע מה, נלך להליך המינהלי, לא נלך אתך בהליך הפלילי, זה לטובתו, זה לרעתנו, אבל זה לטובתו.

<שירי חבה: אז מה שאת מציעה בעצם דווקא לרעת המחזיק.

<נועה ברודסקי-לוי: אז זה בעצם חלופה ב', מה שאת אומרת.

עדי קול: אני לא מבינה.

<אתי כהנא: מה זה חלופה ב'?

<שירי חבה: כן, אבל אנחנו רוצים לאפשר שככל שאנחנו נדרשים בכל מקרה לעשות בדיקה מז"פית וכל הבדיקות האחרות להוכיח באמת על איזה חומר מדובר ושזה חומר באמת מסוכן, סם מסוכן, או לחלופין חומר שהוכרז עליו כאסור בהפצה, עדיין שנוכל ללכת כיום בחלק ב'.

<יואל הדר: מה אני צריך את הסעיף הזה?

<אתי כהנא: לא מבינה את הסעיף הזה.

<יואל הדר: למה צריך את הסעיף הזה?

<יפעת רווה: נועה, את יכולה פשוט להסביר מה מטריד אותך.

עדי קול: כן, את זה אני גם שאלתי.

<נועה ברודסקי-לוי: אז קודם כל הכי הטריד אותי שחומר שהוכרז כחומר אסור בהפצה ובסוף לא הוכנס לפקודה, שהוא לא יחזור להיות לי חומר מסכן רגיל לפי הוראות פרק ב'.

<אודי וולף: למה לא?

<אתי כהנא: למה לא?

<נועה ברודסקי-לוי: כי אם הוחלט שהחומר הוא לא מספיק כדי להיכנס לפקודה, אז זה בעייתי שאמשיך - - -

<אודי וולף: מה, כל חומר הוא כמו הרואין?

עדי קול: האם חזקה על משהו שאתם לא אומרים שהוא אסור, שהוא מותר?

<אתי כהנא: לא הבנתי בכלל את הסיטואציה, סליחה.

<איילת אלישר: לא הבנתי את הסיטואציה גם.

עדי קול: מוצר שלא אמרתם שהוא נכנס לפקודה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, כבר הכרזתם, לא היה לכם מספיק להכניס לפקודה.

<שירי חבה: הוא לא הצליח להיכנס לפקודה.

<אודי וולף: לא כל חומר שנכנס, שהאכיפה לגביו היא מאסר של שלוש שנים, הוא ברמת סיכון כזאת שהאכיפה לגביו תהיה 20 שנה.

<אודי וולף: מה, זה - - - מחייבת?

<אודי וולף: יהיו חומרים - - - לנצח.

עדי קול: למה אתה לא עושה עוד מדרגה כשאתה אומר:

עדי קול: חומרים שאני לא רוצה להכניס אותם לפקודה, אבל אני רוצה שזה יהיה יותר משלוש שנים.

<שירי חבה: זה לא יהיה הגיוני, זה פוקע לחצי שנה.

עדי קול: אני לא מבינה למה.

עדי קול: אתם אומרים: בדקנו אתכם, אנחנו לא רוצים שתפיצו את זה, אבל אנחנו לא מכניסים את זה לפקודה, אבל אנחנו רוצים, מה?

עדי קול: את הסמכות ללכת לאסוף את זה מכל הפיצוציות?

<איילת אלישר: אולי לא יהיה לך מספיק כדי להכריז על זה.

<שירי חבה: בדיוק.

<איילת אלישר: אחת הבעיות שעולות זה שאין מספיק מידע לדעת מה הסיכון מהחומר, ולכן אין לך מספיק בשביל להכריז על זה.

עדי קול: כן, אבל אין לכם סמכות משפטית אחרת לאסוף את כל החומר שנמצא עכשיו בשוק?

<איילת אלישר: זאת הסמכות.

<קריאות: - - -

עדי קול: אחרי שהחלטתם שזה כבר חומר אסור להפצה.

<אתי כהנא: לא הבנתי.

עדי קול: אני רוצה להבין, אנחנו מדברים על לקחת חומר – הייתה הכרזה דחופה, אנחנו עושים את מה שצריך, אנחנו אומרים: זה לא נכנס לפקודה.

עדי קול: נכון?

<אודי וולף: בינתיים, במחדל.

<נועה ברודסקי-לוי: מה זה בינתיים?

<אודי וולף: זה לא במעשה, זה במחדל, שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: בינתיים זה פקעה ההכרזה הדחופה.

<אודי וולף: שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: אוקיי, היה לכם הרבה זמן לבדוק, והגעתם למסקנה שמעבר לתקופה אתם לא מכניסים את זה לפקודה.

<אודי וולף: נכון, אבל למה שנכניס אותו לפקודה?

<אודי וולף: אולי בגלל שהכנסנו אותו לחומר אסור?

<אודי וולף: לא.

<אודי וולף: אם פתאום אנחנו רואים שהתופעה נעלמה, פתאום כל הפיצוציות נעלמו מעל פני האדמה וכולם הפכו להיות חנויות פרחים – למה שנכניס את זה לפקודה?

<נועה ברודסקי-לוי: אבל את זה כבר אמרנו - - -

<קריאות: - - -

עדי קול: נראה לי שבאמת היינו צריכות להסכים על זה.

עדי קול: כי מה זאת אומרת?

עדי קול: מצאתם שזה חומר לא טוב, אבל בוא נכניס לפקודה, כי אולי – איזה תופעה נעלמת?

עדי קול: ותופעות לא חוזרות?

עדי קול: תופעות הופכות להיות חוזרות.

<אודי וולף: כי הוא לא נמכר בארץ.

<קריאות: - - -

עדי קול: אז הוא יימכר בארץ עוד שלוש שנים, אז לא תכניס אותו לפקודה?

<אודי וולף: אז זאת בדיוק השאלה, אם דוחפים אותנו להכניס חומר לפקודה, נעשה את זה, השאלה אם אנחנו - - -

<נועה ברודסקי-לוי: אם אתם אומרים שזה באמת חומר שראוי שיהיה בפקודה, וכבר הכרזתם עליו בהכרזה דחופה, אתם כבר שם, אני חושבת, אלא אם כן יש סיבה לא להכניס.

<אודי וולף: נכון, אבל מה שקורה כאן זה שבמחדל אנחנו משנים את הסטטוס של החומר ולא במעשה.

<קריאות: - - -

עדי קול: אני חושבת שכל מי שהוא לא משטרה לא מבין את הסיפור הזה.

<יואל הדר: לא מבין למה צריך את הסעיף הזה.

<יואל הדר: לא הבנתי את הצורך בסעיף הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: בנוסח של היום זה לא מה שהוא אומר – הנוסח שלו היום אומר שאי-אפשר לעבור - - -

<יואל הדר: אבל זה לא נכון.

<קריאה: - - -

עדי קול: אודי, שוב שאלה, חומר אסור להפצה, מה עושה אתו המשטרה מעכשיו?

עדי קול: רק אומרת: מעכשיו הוא אסור או שאתם אוספים כל מה שקיים?

<אודי וולף: לא, אנחנו מתייחסים אליו בהתאם, אם הוא ייתפס אז האדם יועמד לדין, וניצב בית-המשפט יגיד להשמיד את החומר בסוף ההליך, כמו בסם.

עדי קול: באיזה סיטואציה תצטרך?

<אודי וולף: חומר אסור זה בפקודת הסמים בעצימות נמוכה.

עדי קול: הבנתי.

עדי קול: ובאיזה סיטואציה תצטרך את פרק ב'?

<אתי כהנא: של ההשמדה?

<אודי וולף: אם תעבור שנה.

<אתי כהנא: לא אם תעבור שנה.

<קריאות: - - -

<אתי כהנא: אני רוצה לתת את הסיטואציה שבה זה מחדד למה צריך שעדיין יהיו סמכויות של השמדה.

<אתי כהנא: הרי מעצם הכנסת החומר הזה לפקודת הסמים המסוכנים לא קמה סמכות השמדה שלו – צריך להגיש כתב אישום, צריך לנהל הליך, עכשיו יש חומרים שלא יהיה מספיק ראיות כדי לנהל את אותו הליך פלילי שיביא בסופו של דבר להשמדה.

<אתי כהנא: רגע, התהליך הפלילי - - -

עדי קול: אבל חייבנו הליך פלילי בחומרים לפי הפקודה, אז לא אמנע אותו עכשיו דרך פרק ב'.

<יואל הדר: לא הבנתי למה צריך את הסעיף.

<יואל הדר: אתן סיטואציה, כי אני לא חושב שצריך בכלל את הסעיף הזה.

<יואל הדר: בתוך השנה הראשונה אני לא צריך את הסעיף הזה, את מה שאת רוצה להכניס עכשיו, נכון?

<אתי כהנא: לא צריך.

<אודי וולף: כי ממילא הוא חומר אסור.

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: לא, זאת שאלה, האם אעבור בין הליכים?

<יואל הדר: בתוך השנה אני לא צריך את זה, זה חומר אסור.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל אז השאלה אם אתה יכול עדיין להפעיל עליו הוכחות.

<יואל הדר: אני לא יהיה מה שיהיה.

<יואל הדר: בפרק ב' אני לא יודע איזה מצב חומר זה בהתחלה כשאני מכין, אין לי מושג.

<יואל הדר: אני לא יודע איזה חומר זה בפרק ב'.

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: תפסת ולא ידעת, בסדר, אבל לא תשמיד אותו אם אתה הולך להליך - - -

<יואל הדר: אני לא יודע מה המצב שלו בשלב הזה.

<יואל הדר: אין לי מושג מה המצב.

<קריאות: - - -

עדי קול: דקה, אפשר שקט?

<אתי כהנא: אבל ההכרזה היא ביום הראשון.

עדי קול: אנחנו מדברים כרגע – הייתה הכרזה דחופה, אבל עכשיו אתם בודקים.

עדי קול: בשלב הזה אני לא רוצה ללכת לאפשר להם עכשיו להיכנס לכל פיצוצייה ולאסוף את כל החומר.

<אתי כהנא: לא?

<אתי כהנא: בטח שכן.

<יואל הדר: על איזה חומר?

<יואל הדר: זה לא החומר הזה בכלל.

<יואל הדר: אתה נכנס לפיצוצייה ולא יודע איזה חומר זה בכלל.

<אתי כהנא: בטח שכן.

עדי קול: אמרתם שאחרי ההכרזה זה הולך ללא מינהלי, אתם עוברים לפלילי.

<יואל הדר: אבל הוא לא יודע איזה חומר זה.

<אתי כהנא: אבל הסמכות של התפיסה של זה, זה של חומר שהוא בדרגה עוד יותר גבוהה מאשר חומר שהוא רק מסכן.

<שירי חבה: שנייה, אני רוצה להסביר באמת למה באופן עקרוני אין בעיה ככל שאנחנו בשלב שעדיין החומר מוכרז.

<שירי חבה: ככל שהוא מוכרז כחומר אסור בהפצה, יש לנו סמכות פלילית לתפוס הכול, לקחת הכול ולהגיש - - -

<אתי כהנא: לתפוס אין בעיה.

עדי קול: זו השאלה שלי, נועה, הם אומרים שיש להם - - -

<אתי כהנא: יש לנו סמכות לתפוס את זה, זו עבירה פלילית.

<אתי כהנא: זאת עבירה פלילית.

עדי קול: ברגע שיש הכרזה, הם לא צריכים את ב'.

<שירי חבה: אנחנו לא צריכים את ב', אבל בזמן של ההכרזה - - -

<אודי וולף: לא, אבל ב-ב' יהיה חומר חדש כבר.

<שירי חבה: אני רוצה להרחיב רק, לפעמים נלך לתפוס חומר על בסיס מידע שהוא חומר אסור בהפצה.

עדי קול: הבנתי.

עדי קול: רק לא להשמיד, הם יכולים לתפוס.

<אתי כהנא: אין לנו סמכויות של השמדה.

<אתי כהנא: תפיסה והשמדה – יש לי רק תפיסה כעבירה פלילית, אבל לא של השמדה.

<קריאות: - - -

עדי קול: מסכימה אתכם.

עדי קול: מישהו לימד אותי את זה, עכשיו זה משהו חדש שלמדתי בפוליטיקה To quit –while you're ahead – שכנעת אותי?

עדי קול: עזבי.

<יואל הדר: נכון.

<יואל הדר: יאללה, בוא נמשיך, הלאה.

עדי קול: ואני לא טובה בזה, אבל אני אומרת – אבל יש את הנקודה האחרת, האם אחרי שזה פקע אתם יכולים לחזור להשתמש שוב בחלק ב'? שזה כבר בעייתי בעיני.

עדי קול: מסכימה שיש לכם את הסנקציה הפלילית, אבל אני רוצה לשאול את המשטרה – עברה שנה, למה הוא?

<אודי וולף: סתם.

<אתי כהנא: החומר ייתפס במסגרת תיק פלילי – ברגע שהוא נתפס במסגרת תיק פלילי, אז ההליכים שננקטים הם במסגרתו של התיק הפלילי לרבות מה לעשות עם החומר.

<אתי כהנא: אם את שואלת אותי מה קורה אם חלפה שנה, אם עדיין מתקיימת עבירה, אז יש הוראות בחוק העונשין מה קורה בסיטואציה כזו, אבל בגדול אתה בתוך התיק הפלילי.

<שירי חבה: יש לי תשובה מצוינת.

<קריאות: - - -

עדי קול: כן, אז תעני, אבל "ריטלין" כולנו לוקחים.

<שירי חבה: כן, אני בטוחה.

<שירי חבה: באופן עקרוני הוא יצא מההכרזה, אבל אנחנו הולכים לתפוס, אנחנו חושדים שזה חומר מסכן, אנחנו עוד לא בהכרח יודעים שזה חומר שהוכרז עליו בעבר ויצא.

<שירי חבה: יכול להיות מצב כזה שתפסנו לפי פרק ב' ורק לאחר שתפסנו, למשל, נטען על-ידי המחזיק: רגע, אבל זה חומר שכבר הוכרז עליו, ובסופו של דבר הוחלט לא להכניס אותו לפקודה.

<שירי חבה: זה מבחינתי הגנה מצוינת בשבילו לקבל חזרה את החומר.

<שירי חבה: אבל אני לא יכולה להיות בטוחה שאוכל לעמוד בנטל מלכתחילה בלהראות: רגע, זה חומר שהוכרז ויצא.

<נועה ברודסקי-לוי: בשלב התפיסה באמת זה בעייתי, כי בשלב התפיסה קשה לדעת באמת לפעמים מה זה.

<שירי חבה: זו טענה, ואז נוכל לבדוק את זה.

<נועה ברודסקי-לוי: אם אתם אמורים להשמיד חומר שהוא לא - - -

<יואל הדר: אני חושב שהסעיף הזה בעייתי כשאנחנו מתחילים לחשוב על הסיטואציות.

<יואל הדר: אם יחשבו בעתיד שיש צורך לתקן את הסעיף הזה, אני חושב שנחזור לזה.

עדי קול: בואו לא נעשה דבר שאם יחשבו בעתיד נצטרך לתקן אותו.

<יואל הדר: אבל הסעיף הזה עכשיו להכניס אותו – אני לא חושב שיש צורך בו, הוא לא נותן משהו ויוצר אצלנו סיטואציות - - -

עדי קול: אבל דרך אגב, הוא גם לא פוגע, כרגע.

עדי קול: לא הצלחתם להראות שזה פוגע אם נגיד שחומר שיצא - - -

<יואל הדר: אבל זה יכול לפגוע לנו בעבודה אחרי זה.

<יואל הדר: למה צריך להכניס סעיף עכשיו שאנחנו לא יודעים מה המשמעויות של זה.

<יואל הדר: הכנסת לנו סד של 20 דקות - - -

<נועה ברודסקי-לוי: כי אנחנו כן מפעילים את זה על חומר שאנחנו לא מצליחים להכניס לפקודה, זה הקושי.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת שחומר שאתה לא מצליח להכניס לפקודה או לא רוצה להכניס לפקודה, ואתה עדיין ממשיך להתייחס אליו כחומר מסכן ואתה לא מאפשר – אתה תופס אותו, פוגע בקניין כאילו של מישהו על סמך זה, על חומר שכבר ניסית להכניס לפקודה ולא עשו את זה.

<איילת אלישר: בואי נדבר רגע באופן תיאורטי מה רע בזה.

<איילת אלישר: מה רע בזה?

<איילת אלישר: אם יש לך מספיק מידע שאומר: כן, החומר הזה – יש כל מיני סכנות, אנחנו יודעים שילדים נפגעו ממנו, ואנחנו עוד לא מצליחים להכניס אותו - - -

עדי קול: חוץ מהחשש מה-20 שנות מאסר לא הצלחתי להבין את תקופת הביניים הזאת שמישהו שאתם אומרים שהוא אסור בהפצה, אבל לא נכנס לפקודה.

עדי קול: אני חושבת שפה יש מבחינתי סוג של מוצרים שאני לא כל כך מבינה – דברים אסורים בהפצה, אבל אנחנו לא מכניסים אותם לפקודה.

<יפעת רווה: לא, אנחנו רוצים להכניס.

<יפעת רווה: בשאיפה להכניס.

<קריאות: - - -

<אתי כהנא: זה יכול לקרות.

עדי קול: אני מבינה שזה יכול לקרות, אני גם מבינה שזה עובר את דרגת הענישה שהיא פחותה – חצי פקודת הסמים, כמו שאמרת, ועדיין אני לא מבינה למה בסמכות הזאת – בשלב הזה אני רוצה לתת לכם את כל הסמכויות של פרק ב'.

<אודי וולף: כי במילים אחרות את מאלצת אותנו להכניס עוד אלמנט - -

עדי קול: נכון, ללכת עוד שלב.

<אודי וולף: - - בשיקול הדעת להכניס חומרים לפקודת הסמים, והוא השעון.

<אודי וולף: שאם עוד מעט תעבור השנה, אנחנו נפסיד את הרכבת עם החומרים האלה.

עדי קול: לא נורא אכפת לי להכניס לכם את השעון.

<אודי וולף: אני לא רוצה.

<אודי וולף: אני רוצה להיות בשיקול דעת נקי בהכנסת חומרים לפקודה, שלא יהווה אמצעי לחץ.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, זה קיים לך בכל מקרה לפי - - -

<אודי וולף: לא.

<נועה ברודסקי-לוי: זה קיים לך בכל מקרה לפי זה שאם אתה לא מגיע תוך שנה, זה פוקע.

<אודי וולף: אני רוצה להכניס חומרים לפקודה כי מגיע להם להיכנס לפקודה בין אם זה בהליך ישיר או בין אם זה בהליך דרך הסעיף הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: ברור.

עדי קול: בסדר, אני משאירה לך את הזמן הזה, ואז אני אומרת: לא הכנסת - - -

<אודי וולף: הסעיף הזה, מה אמרתי בזה?

עדי קול: אתה יודע, אמרת שזה מסוכן, אבל לא מספיק מסוכן בשביל הפקודה.

<אודי וולף: נכון, ומה רע?

עדי קול: אז אני אומרת:

עדי קול: אני רוצה שתתייחס על-פי ההליך הפלילי ולא על-פי ההליך המינהלי, לחזור להיות מסוגל לתפוס ולהשמיד מתי שאתה רוצה.

<אודי וולף: זאת אומרת שבמילים אחרות את שמה בפיו של אותו אחד שאתפוס לו את החומרים תמיד את הטענה: ושמא זה חומר שכבר היה לפני שנה?

עדי קול: אבל כבר הכרזת, הוא כבר חומר שאסור בהפצה, אמרת לי שזה - - - חצי.

<אודי וולף: אני הולך בדרך של יואל, אבל אני לא יודע מהו עד שלא אבדוק אותו.

עדי קול: נועה, אני אתך בדבר הזה, את חומרי הביניים אני לא רוצה להחזיר לפרק ב'.

<אודי וולף: אבל עד שלא נבדוק אותו לא נדע מהו.

עדי קול: אני רוצה לא לאפשר את ההשמדה הזאת אחרי שאנחנו - - -

<יפעת רווה: אבל איך הוא ידע שזה אותו חומר?

<שירי חבה: אבל אם הוא לא בא לטעון.

<אודי וולף: איך אדע איזה חומר זה?

<אודי וולף: בוא נעשה סצנריו.

עדי קול: מה זאת אומרת, הוא כבר עשה את זה שנה בדיקה – אה, על ההוא לא בדק.

<קריאות: - - -

<אתי כהנא: על החדש הוא ייפול, החומר החדש שהוא יפגוש אותו.

<אודי וולף: עברה שנה מיום שחוקקנו את החוק - - -

<נועה ברודסקי-לוי: נוותר על זה?

עדי קול: בסדר, אנחנו מוותרים ועוברים הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: "איסור הפצה 7.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) לא ייצר אדם חומר אסור בהפצה, לא ימכרו, לא יציגו למכירה, לא ייבאו, לא ייצאו, לא יסחר בו או יעשה בו עסקה אחרת ולא יחזיק בו במטרה לעשות אחת מהפעולות האמורות; העובר על הוראות סעיף זה, דינו – מאסר שלוש שנים.

<נועה ברודסקי-לוי: " "(ב) חזקה על אדם הפועל כאמור בסעיף קטן (א) כי ידע שחומר הוא חומר אסור בהפצה, והטוען להגנתו שלא ידע על כך – עליו הראיה.

<נועה ברודסקי-לוי: " רצית לדבר על החזקה?

עדי קול: כן, והשאלה למה לא הסכמתם על זה.

<נועה ברודסקי-לוי: לא שלא הסכמנו, האמת שזו הייתה חזקה שהם הפנו אליה בפקודת הסמים, ואני חשבתי שיותר טוב שזה יהיה בפנים, כי אחרת עם כל חשש - - -

<יפעת רווה: זה היה קיים כבר, פשוט ביקשה - -

עדי קול: זה היה קיים, אתם מסכימים, אבל שלא יופיע כאן.

<יפעת רווה: - - היועצת המשפטית לכתוב את זה במפורש שזה יהיה גלוי.

עדי קול: אני מסכימה אתה.

<יפעת רווה: אמרתי לה שזה יכול להיות גם בבולד.

<יפעת רווה: זה דבר שהיה צריך - - -

<אתי כהנא: אבל צריך להוסיף אספקה.

<קובי עזרא: אבל צריך להוסיף אספקה.

<נועה ברודסקי-לוי: מה צריך להוסיף?

<קובי עזרא: איסור אספקה.

<נועה ברודסקי-לוי: "לא ייצר אדם חומר אסור בהפצה, לא ימכרו, לא יספקו"?

<קובי עזרא: כן.

<קריאות: - - -

<אתי כהנא: את אותם - - -

<יפעת רווה: זה הרי לקוח מהחוק.

<אתי כהנא: אה, זה ירד בטעות?

<קובי עזרא: זה לא מופיע.

<יפעת רווה: זה לא מופיע אצלם.

עדי קול: בסדר, אני משאירה את הסעיף.

עדי קול: הוספנו אספקה.

עדי קול: אין לנו ויכוח על 8.

<יואל הדר: לא.

<יואל הדר: צריך לקרוא את זה או שאפשר בלי לקרוא?

עדי קול: חמש שנים, סגרנו.

<נועה ברודסקי-לוי: הקראתי את זה גם קודם, אז אין צורך.

<נועה ברודסקי-לוי: אקריא אותם, אבל יש לנו הערה ל-11, אז בכל זאת אקרא.

עדי קול: רק אל תקריאי את הסעיפים, רק בואי נדבר על הבעיות שיש להם, איפה שיש בעיות.

עדי קול: טיפול רפואי, רופא שיניים – בסדר, חזקה – בסדר.

עדי קול: איפה הבעיות?

<נועה ברודסקי-לוי: בסעיף 24: "חזקה על אדם שעבר אחת העבירות לפי סעיף 21 אם עשה אחת מאלה: (1) נתן לידי קטין או לאחר בשבילו כלי הנועד לשימוש בסם מסוכן; (2) הזמין קטין למקום שבו רגילים אנשים להשתמש בסמים מסוכנים;" – לצורך העניין זה יהיה חומר אסור בהפצה.

<נועה ברודסקי-לוי: זה בסדר.

<נועה ברודסקי-לוי: הבעיה הייתה לגבי פסקה 3 ובעקבות זה גם 4.

<נועה ברודסקי-לוי: "(3) הזמין קטין למקום שבו יכול הקטין להשיג סם מסוכן או להשתמש בו;" – הקושי שלנו היה שלמעשה אנחנו מדברים לפעמים במקומות שמוכרים בהם גם חומרים לגיטימיים, ואנחנו לא רוצים להפוך לעבירה הורה שנכנס עם הילד לקנות לו קולה בפיצוצייה.

<נועה ברודסקי-לוי: ולכן חשבנו שהניסוח - - -

<אתי כהנא: בפיצוצייה מוכרים סמים.

<אתי כהנא: בפיצוצייה גם מוכרים סמים לפעמים.

<נועה ברודסקי-לוי: אוקיי, אבל לא נעשה חזקה שאם הורה נכנס עם ילד לקנות שתייה, אז זו כבר חזקה שהוא הדיח קטין, ואז מה שהצענו זה במקום 3 להגיד: הזמין קטין למקום שנועד בעיקרו להשגת חומרים אסורים בהפצה, סליחה, זה לא מסכנים.

עדי קול: "בעיקרו" זה מספיק?

<קריאות: כן.

<אתי כהנא: אם הוא מזמין אותו לכוך של "נייס גאי" זה כבר יותר מדי.

<אודי וולף: אם זה מפעל של "נייס גאי" - - -

<נועה ברודסקי-לוי: כן, יש הבדל, בדיוק, זה בדיוק ההבדל בין - - -

עדי קול: יש הסכמה.

<יואל הדר: אמרתם: יש הסכמה.

<יואל הדר: נמשיך, הלאה.

<אתי כהנא: יש הסכמה, הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) ההוראות לפי סעיפים 28, 31 עד 36 ו-37 לפקודת הסמים המסוכנים, יחולו, בשינויים המחויבים, לעניין עבירות לפי סעיפים 7 ו-8.

<נועה ברודסקי-לוי: " סעיף 28: "(א) סמכויות שוטר לפי סעיף 25 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)" - - -

<איילת אלישר: למה את קוראת את זה?

<איילת אלישר: יש בעיה?

<איילת אלישר: פשוט לא נגמור אם זה יוקרא.

<יואל הדר: יש בעיות?

<נועה ברודסקי-לוי: אני חושבת שחשוב פשוט שיובהר על מה מדובר, כי יש פה גם סעיפים שכוללים לדוגמה: עבירה על כל אחת מהתקנות של הסמים המסוכנים.

עדי קול: רגע, מה זה "יחולו, בשינויים המחויבים", מה הכוונה "בשינויים המחויבים"?

<אודי וולף: לא 20 שנה, אלא שלוש שנים.

<אתי כהנא: במקום סמים.

<אתי כהנא: כל מה שקשור לאמירת סמים אסור בהפצה.

עדי קול: אוקיי.

<נועה ברודסקי-לוי: סעיף 23 מדבר על סמכויות החיפוש לגבי חומרים מסכנים.

עדי קול: עכשיו כשאנחנו כבר חברים, לקחתם את אותו דבר כמו הסמים המסוכנים, לא עשיתם - - -

<איילת אלישר: לא לקחנו דברים שלא רלוונטיים.

<איילת אלישר: לא לקחנו הכול.

עדי קול: מה לא לקחתם?

<איילת אלישר: לקחנו רק הוראות שממש חיוניות לצורך אכיפה, לא לקחנו את כל פקודת הסמים ושמנו כאן.

<אתי כהנא: לא, לא כל פקודת הסמים.

עדי קול: בסדר, זה ברור לי, אני שמחה, רק אם אתם רוצים להסביר לי באופן כללי, כדי שלא נקרא את הכול, איזה סמכויות כן נתתם.

<שירי חבה: הסמכויות כתובות מפורשות בחוק, לא הוספנו סמכויות חדשות.

עדי קול: בסדר, העברתם אחד לאחד את הכול.

עדי קול: פרק ד', לא עברתי על זה, אני מניחה שאת אותן סמכויות שצריך לגבי סם מסוכן - - -

<שירי חבה: זה רק הוראות איך להפעיל סמכויות.

<יפעת רווה: כן, וגם הייעוץ המשפטי עבר על זה.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, יש שם עניין של עבירה על כל אחת מהתקנות לפי פקודת הסמים, יש שם דברים משמעותיים.

עדי קול: השאלה אם יש לך דברים מהותיים שאת רוצה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: "פרק ד': הוראות שונות שמירת דינים 10.

<נועה ברודסקי-לוי: הוראות חוק זה באות להוסיף על הוראות כל דין ולא לגרוע מהן.

<נועה ברודסקי-לוי: ביצוע ותקנות 11.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) השר לביטחון הפנים ממונה על ביצוע הוראות חוק זה, למעט סעיפים 5 ו-6, והוא רשאי, בהסכמת שר המשפטים, להתקין תקנות לביצועו.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) שר הבריאות ממונה על ביצוע סעיפים 5 ו-6, והוא רשאי, בהסכמת שר המשפטים, להתקין תקנות לביצועם.

<נועה ברודסקי-לוי: 12.

<נועה ברודסקי-לוי: תיקון חוק בתי משפט לעניינים מינהליים" – ופה צריך לעשות תיקון בהתאם לכך שהסמכנו את בית-המשפט השלום, אז למעשה יש שינוי בסעיף הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: צריך לנסח את זה, אבל בעיקרון הסמכות לא תהיה - - -

עדי קול: של בתי-הדין המינהליים?

<נועה ברודסקי-לוי: הם רצו – ואז שינינו לבית-משפט שלום – בכל מקרה זה יישאר.

<נועה ברודסקי-לוי: לגבי סעיפים 5א ו-6ב הייתה בקשה של משרד הבריאות, זה יישאר לבג"ץ – הסמכות לגבי הכרזה דחופה, והם רוצים שהסמכות תהיה לבג"ץ לעתור נגד ולא לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

<נועה ברודסקי-לוי: התחילה).

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הוראות פרק ב' יעמדו בתוקפן שלוש שנים מיום התחילה.

<נועה ברודסקי-לוי: "

<יואל הדר: למה באמת צריך 14 יום?

<יואל הדר: למה לא מיידי?

<יואל הדר: מה זה משנה?

עדי קול: למה אתם כל כך לחוצים?

<יואל הדר: הקיץ הגיע.

<אודי וולף: החופש הגדול.

<אתי כהנא: זה עניין של הקיץ, רוצים לתפוס את הקיץ.

<יפעת רווה: זה ממש עניין של פיקוח נפש.

<יואל הדר: אנחנו בקיץ, בשביל זה את יושבת פה עד השעה הזאת בלילה.

עדי קול: אני שואלת באמת, אתם לא צריכים – לא שאלתי כמשהו קנטרני, שאלתי למה היה צריך את מפכ"ל המשטרה להתקשר לחיים כץ או את השר לביטחון פנים להגיד לנו.

<אודי וולף: החופש הגדול.

<יפעת רווה: מסיבה פשוטה, זה באמת באמת עניין של פיקוח נפש הדבר הזה.

<יפעת רווה: שמענו בישיבה הקודמת מנציגי משרד הבריאות על ילדים שמגיעים מדי שבוע לבתי-חולים, - -

<אתי כהנא: פסיכוזות.

<נועה ברודסקי-לוי: זה היה בכחול, אגב, זה לא מה שאנחנו קוראים.

<יפעת רווה: - - ולכן אני גם לא רואה צורך - - -

<יואל הדר: לא, בסדר, אבל בכחול לא התכוונו להגיע להיום, התכוונו להגיע לפני שלושה חודשים.

<יפעת רווה: למה עשינו 14 יום?

<יפעת רווה: בדרך כלל חוקים - - -

<נועה ברודסקי-לוי: אתם ביקשתם בכחול.

<אתי כהנא: גם בתיקון של ההכללה של חומרים חדשים לפקודה ויתרו על 14 יום, כבר היה פה בדיון קודם.

<יפעת רווה: לא רואה סיבה, יפרסמו את זה בתקשורת, אני מניחה - - -

<אתי כהנא: יפורסם ברשומות.

<יואל הדר: כן, עדיף מיידית.

<אתי כהנא: מיידי, תחולה מיידית.

<יואל הדר: עם פרסומו ברשומות.

<אתי כהנא: מיום פרסומו ברשומות.

<יואל הדר: מי צריך להתארגן?

<יואל הדר: הפיצוציות?

<אתי כהנא: איזה היערכות צריך לתת פה לאנשים?

<אתי כהנא: מכירת חיסול?

<שירי חבה: ליבואנים.

<אתי כהנא: למכירת חיסול של החומרים?

<אתי כהנא: זה ההיערכות שאנחנו צריכים לתת? לא.

עדי קול: נעשה שבעה ימים.

<אתי כהנא: למה?

<אתי כהנא: להיערכות למה?

<אודי וולף: מהפרסום ברשומות, זה לפחות ייקח שבועיים.

<אתי כהנא: גם הפרסום ברשומות לוקח זמן, פרסום ברשומות גם לוקח זמן.

<שירי חבה: פרסום ברשומות – לכנסת ואז פרסום ברשומות, ייקח איזה שבועיים.

<אודי וולף: בפעם הקודמת שעשינו את השינוי בפקודה והפרסום ברשומות היה ביום חמישי, נטלנו על עצמנו וזה היה מיידי, אמרנו: אנחנו מתחילים רק מיום ראשון.

<אודי וולף: למה?

<אודי וולף: כי יש פייריות מסוימת.

<אודי וולף: אני חושב שגם פה עמדנו במבחן הפייריות.

<אודי וולף: מיידי יכול להיות.

עדי קול: מתי היה המבחן?

<אודי וולף: אני אומר:

<אודי וולף: בפעם הקודמת רצנו מהר מאוד, היה פרסום ברשומות - - -

<יואל הדר: אתם מעבירים לרשומות, לא אנחנו.

<אפרת חקאק: יש פה הצעה שאתם לוקחים משהו שהוא בעצם חוקי ותופסים את החומר הזה, זה לא דבר הכי פשוט בעולם.

עדי קול: אני מחליטה על שבוע.

עדי קול: בעיני זה פרק בעל סמכות מאוד מאוד רחבה, ואני חושבת שצריך לתת שבוע שיפרסמו על זה, לפחות שיהיה שיח ציבורי בנושא הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: "(ב) הוראות פרק ב' יעמדו בתוקפן שלוש שנים מיום התחילה.

<נועה ברודסקי-לוי: "

עדי קול: אני יודעת שזו הוראת שעה שלוש שנים, השאלה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: של פרק ב' בלבד, פרק ג' הוא קבוע.

עדי קול: ולמה שלוש שנים?

עדי קול: תסבירו לי למה אתם מבקשים שלוש שנים.

<יואל הדר: כי חשבנו שחמש שנים זה יותר מדי זמן, זה ירד מהפרק.

עדי קול: ולא נגיד אחת או שתיים?

עדי קול: אבל זה הסבר מצוין?

<אתי כהנא: גם חוק האלכוהול היה שלוש שנים.

<יואל הדר: גם האלכוהול זה היה שלוש שנים.

עדי קול: זה טיעונים של: עשינו את אותה טעות בעבר.

עדי קול: תמצא טיעון מהותי למה.

<יואל הדר: לא, לא טעות.

<אתי כהנא: לא טעות, למה טעות?

עדי קול: למה?

<יואל הדר: לוקח זמן להיערך.

<יואל הדר: א', זה לוקח זמן להיערך – לוקח זמן עד שאנשים מכירים את זה, לקבוע את זה קודם - -

<אתי כהנא: זה לוקח זמן.

<יואל הדר: - - וגם רוצים לעקוב אחרי היישום של החוק.

<אתי כהנא: זה לא נותן פרספקטיבה.

עדי קול: כמה זמן לוקח למשטרה לנסח את הנוהל?

עדי קול: כי צריך נוהל.

<איילת אלישר: צריך נוהל, צריך להטמיע, צריך להכשיר, זה לוקח את הזמן שלו.

<איילת אלישר: זה לוקח זמן.

<שירי חבה: להסמיך אנשים.

<איילת אלישר: אני לא חושבת ששנה זה פרק זמן מספיק.

<קריאה: שנה זה כלום.

<יפעת רווה: אני יכולה להגיד בניסיון של חוק האלכוהול שבאמת גם בהתחלה, בכל חקיקה כזאת, אגיד על השולחן, יש חבלי לידה, יש תלונות אם מפעילים את זה ככה, אם מפעילים את זה אחרת, לוקח זמן עד שאפשר באמת להסיק את המסקנות - - -

עדי קול: אני מבינה שזה לוקח זמן, רק אתם לא אומרים את פרק הזמן, והשלוש שנים האלה - - -

<אתי כהנא: שלוש שנים זה נותן פרספקטיבה.

<אודי וולף: זה הרבה או מעט?

עדי קול: זה הרבה בעיני לסמכות שאני רוצה לבדוק את השימוש שלכם בה.

עדי קול: אני רוצה לראות שלא יהיה שימוש נחפז מדי לקחת ולהחזיק חומרים מתוך - - -

<אתי כהנא: כל שנה את מקבלת דיווח.

<אודי וולף: אבל אחת ל-12 חודשים יהיה דיווח, הסעיף הבא מדבר על זה.

<יואל הדר: יש לך דיווחים כל הזמן.

עדי קול: יהיה דיווח אחת לחצי שנה.

עדי קול: אמרנו חצי שנה, לא שנה.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, חצי שנה דיברנו על - - -

<יואל הדר: יש סוגים שונים של דיווחים.

<קריאות: <- - ->

<יואל הדר: אתם יכולים לערוך דיונים, אבל חבל לפגוע בחוק אם לא נותנים את השלוש שנים, כי זה הזמן שלוקח ביישום שלנו, של הממשלה.

<יואל הדר: אנחנו לא מספיק זריזים כמו הכנסת, לכן יש צורך בשלוש שנים.

<אתי כהנא: הוועדה תוכל ליזום.

עדי קול: השאלה היא בין שנתיים לשלוש.

עדי קול: מסכימה שלוקח חצי שנה לפחות עד הטמעה, ואז שנה וחצי, לדעתי – אני מחליטה על שנתיים.

<יואל הדר: זה לא מספיק.

<יואל הדר: הבעיה העיקרית זה זמן הקיץ גם כן, אנחנו צריכים שלושה קייצים יותר - - -

עדי קול: אבל נתנו לך עוד שבוע, יהיה לך את כל הקיץ.

<יואל הדר: לא, זה לא מספיק.

<יואל הדר: לא קיץ אחד.

<אתי כהנא: לא, אנחנו כבר בסוף יולי.

<אתי כהנא: אנחנו כבר באוגוסט.

<יואל הדר: לוקח שלושה קייצים.

<יואל הדר: באמת, יש דברים שאמרנו שזה – פה אין לנו, תני לנו - - -

עדי קול: גם זה לא יהיה לך שלושה קייצים, כי את הקיץ הראשון אתה מאבד על החצי שנה, ואז יש לך שני קייצים.

<אתי כהנא: שלושת רבעי חופש גדול כבר עבר.

<יואל הדר: על השבעה ימים שלך, אבל זה השבעה ימים.

עדי קול: לא, על החצי שנה שייקח לו לעשות נוהל.

<אתי כהנא: שבעה ימים יגמרו את החופש הגדול.

עדי קול: קודם כול אנחנו מאריכים.

עדי קול: אמרו שלוקח איזו תקופה עד שיהיה נוהל, כבר תפספסו את הקיץ, הקיץ נגמר בעוד שלושה שבועות.

עדי קול: אני מחליטה על שנתיים, זה היה טיעון לא הגיוני.

<יואל הדר: לא מספיק, זה לא מספיק לנו.

<שירי חבה: צריך לקחת בחשבון גם את הזמן שייקח לנו לקבל אישור של הכנסת שוב, אז זה אומר שזה נותן לנו חצי שנה בפועל.

<יואל הדר: אנחנו צריכים להיערך, לוקח לנו זמן להיערך, כל התהליך של התזכיר, כל התהליך הזה לוקח המון זמן, עד שבאנו לפה לקח המון זמן.

<יואל הדר: אנחנו מבקשים פה שלוש שנים, זה חשוב גם השלוש שנים.

<שירי חבה: כי זה צריך לעבור את כל התהליך גם עד שזה יגיע לפה שוב.

<שירי חבה: אנחנו צריכים להפיץ שוב תזכיר ושוב ועדת שרים ושוב פעם להגיע לכנסת ודיונים בכנסת.

<אפרת חקאק: שלוש שנים.

עדי קול: היא אומרת שלוש שנים, כן, שלוש שנים, בסדר.

<אפרת חקאק: זה בהנחה שתבואו עם מספיק זמן לפני כן כדי לקיים דיון מהותי.

<יואל הדר: נשתדל לבוא.

עדי קול: בדיוק, שאם זה יגיע, פשוט עברתי לוועדה הזאת מוועדת הכספים, ועדת הכספים מגיעים יום אחרי.

<יואל הדר: נשמח לבוא בזמן, כי הלחץ אצלנו הרבה יותר גרוע מאשר אצלכם.

<יואל הדר: יש לנו הרבה יותר הליכים – שלוש שנים.

עדי קול: טוב, שלוש שנים.

<נועה ברודסקי-לוי: "דיווח לכנסת 14.

<נועה ברודסקי-לוי: אחת לשנים עשר חודשים מיום התחילה יימסר לוועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת דיווח כמפורט להלן: (1) דיווח השר לביטחון הפנים על – (א) השימוש בסמכויות תפיסה והשמדה של חומר מסכן לפי פרק ב', לרבות תדירות השימוש בסמכויות כאמור והיקף החומרים המסכנים שנתפסו והושמדו לפיו;

<נועה ברודסקי-לוי: "הארכת תוקפן לפי סעיף 6, ועל חומרים אסורים בהפצה שלא הוספו לרשימת הסמים המסוכנים.

<נועה ברודסקי-לוי: "

<מוריה בן צור: רגע, מה זה אומר הסיפא "ועל חומרים אסורים"?

עדי קול: למה שזה לא יהיה שניהם אחת לחצי שנה?

<נועה ברודסקי-לוי: השאלה אם זה מספיק זמן.

עדי קול: אני עושה את זה אחת לחצי שנה.

<יואל הדר: מה?

עדי קול: את הדיווח של שניהם, גם את פרק ב'.

עדי קול: אני רוצה תוך חצי שנה לדעת גם מה הנוהל ומה עשיתם עם זה, אני רוצה את זה בתוך חצי שנה את שניהם – זה יהיה ב-14, שניהם יהיו בתוך חצי שנה.

<יואל הדר: - - - אפסי בהתחלה.

עדי קול: כן, אני רוצה לדעת מה הנוהל, אני רוצה לדעת איך נערכתם.

עדי קול: יש לך גם קיץ, אני רוצה לדעת מה עשית בקיץ.

עדי קול: אמרת שיש לך מלא קייצים.

<אתי כהנא: לא יהיה מה לדווח אחרי שישה חודשים.

<יואל הדר: את יכולה לזמן אותנו מתי שאת רוצה, אנחנו נבוא.

<יואל הדר: השאלה למה צריכים את הדיווח זה.

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: לגבי 3 יש פה תיקון.

<נועה ברודסקי-לוי: 3 היה: "דיווח השר לביטחון הפנים או שר המשפטים, לפי העניין, על כתבי אישום שהוגשו לפי סעיפים 7 ו-8 ועל העונשים שהוטלו בהליכים כאמור שהסתיימו בהרשעה.

<נועה ברודסקי-לוי: " בעצם במשרד המשפטים - - -

עדי קול: מה, על החומרים שלא הוכנסו לפקודה, שאסורים בהפצה, אתם מדברים כאן?

עדי קול: אתה מדבר כאן על נוהל ב'.

<יואל הדר: כן.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל בעצם למשרד המשפטים יש בעיה עם הדיווח.

<נועה ברודסקי-לוי: לצערנו, עד היום אין מערכת של משרד המשפטים שבעצם רשום בכל תיק אם הוגש כתב אישום או לא.

עדי קול: תסבירו.

<יפעת רווה: דיברתי עם הפרקליטות בנושא הזה, יש להם בעיה טכנית, ואנחנו לא רוצים להיות במצב של הפרת חוק או במצב שאנחנו לא יכולים לדווח, ולכן ביקשנו שלאותן עבירות שהן בסמכות המשטרה זה יישאר, אבל כרגע לפחות נכון לעכשיו מה שנמסר לי שיש מערכת שהיא בפיתוח וכרגע זה לא עובד, ולכן הם יכולים רק ידנית להתחיל – זה בקיצור - - -

עדי קול: רק שאבין, המצב זה שהיום לא רק על העבירה הזאת, אני מניחה, על כל העבירות אי-אפשר לדווח.

<אתי כהנא: אי-אפשר לדווח.

עדי קול: מטריד.

<נועה ברודסקי-לוי: בהגשת כתבי אישום אין שלבים, אז יש - - - ויש את התוצר הסופי.

<יפעת רווה: אני מזכירה, זה בפיתוח, אבל אני לא רוצה להיות במצב שאנחנו מפרים את החוק, ולכן זאת בקשתנו.

עדי קול: כן.

<איילת אלישר: מבחינת המשטרה אין בעיה של דיווח, אבל עכשיו הוספתם את נושא העונשים בנוסח של היום ב-4, ואת זה אני פשוט לא מבינה.

<נועה ברודסקי-לוי: מה?

<נועה ברודסקי-לוי: לא הוספתי משהו חדש.

<אתי כהנא: זה מערכת בתי-המשפט, הנהלת בתי-המשפט היא זאת שמדווחת על הדברים האלה.

<איילת אלישר: לכן הענישה היא לא שלנו, אז תורידו את הענישה.

<קריאה: ועליה אני לא מטילה יותר כלום היום.

<אתי כהנא: על העונשים לא כדאי שזה יהיה חלק - - -

<יפעת רווה: אז תורידו את העונשים.

עדי קול: אבל את אומרת שאת יכולה את זה ולא יהיה כתוב – בלי העונשים את יכולה?

<איילת אלישר: כן.

<נועה ברודסקי-לוי: ולא כתוב לכם על עונשים?

<נועה ברודסקי-לוי: זה משהו שלא מופיע במערכת?

עדי קול: איך זה יכול להיות?

עדי קול: כי זה שני שלבים אחרים?

<איילת אלישר: לא ביררתי את זה, אני לא יודעת, ולכן הגשת כתבי אישום שהוגשו, את זה ביררתי, אני יודעת שאנחנו יכולים לעשות.

<איילת אלישר: לגבי ענישה אני לא יודעת.

<איילת אלישר: זה פשוט נוסף עכשיו.

<אתי כהנא: לדעתי זה מידע שמגיע תמיד מהנהלת בתי-המשפט.

עדי קול: אשמח אם תבדקי לגבי זה.

<יפעת רווה: אני רוצה להציע הצעה.

<יפעת רווה: כיוון שיש דברים שאולי אחר כך כן אפשר יהיה לספק, הרי ממילא הוועדה יכולה לקיים דיונים גם כשזה לא כתוב בחוק, דיונים לפי בקשה, ואז אתם שואלים אותנו, וככל שיש מידע כמובן שנותנים לכם את זה, זה רק לא מובא בחוק שאנחנו מאיימים להפר אותם - - -

עדי קול: לתת לוועדה לחזור, לשאול, אני לא חושבת שאני צריכה את זה.

עדי קול: אבל השאלה אם את יכולה לחזור אלינו עד מחר בבוקר, ואז נחליט.

<נועה ברודסקי-לוי: נאשר את זה בצורה כזאת שאם יש לכם אפשרות תדווחו לנו על עונשים, תודיעי לי אם להכניס את זה.

<איילת אלישר: אם תהיה לי תשובה, בסדר.

<איילת אלישר: אני רק לא יודעת אם תהיה לי תשובה.

<איילת אלישר: שוב, בדרך כלל המידע על העונש הוא מידע חיצוני למשטרה, המשטרה שולטת בכתבי האישום, העונשים מגיעים מבית-משפט, ואז זה דיווח חוזר כזה.

<איילת אלישר: לכן אני לא בטוחה שיהיה לי, אני יכולה לברר.

עדי קול: אני מבינה את המורכבות, זה מסובך, אם יהיה אז כן.

<נועה ברודסקי-לוי: הורדנו את "שר המשפטים".

עדי קול: למה הוא שם?

<יפעת רווה: בגלל הפרקליטות.

עדי קול: אה, בגלל הפרקליטות.

<יפעת רווה: צריך לכתוב גם שזה עבירות שבסמכות המשטרה, כי אחרת את מטילה על השר לביטחון פנים דיווח על עבירות שבסמכות המשטרה.

<נועה ברודסקי-לוי: "כתבי אישום שהוגשו על-ידי המשטרה".

עדי קול: אם את מכניסה את העונשים, אז את צריכה להחזיר את שר המשפטים אם אחרי זה היא תדווח על - - -

<יפעת רווה: לא נוכל לדווח, לא בשלב הזה, לא כרגע.

עדי קול: הם בכל מקרה לא.

<נועה ברודסקי-לוי: על עונשים גם לא?

עדי קול: לא, כי המשטרה תישאר רק, לא - - -

<אתי כהנא: הם לא יכולים לדווח על כתבי אישום, אז על העונשים?

<יפעת רווה: שהם ידווחו על שלנו?

<יפעת רווה: בהצלחה.

<נועה ברודסקי-לוי: על עונשים גם אין?

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, אין גם את זה?

<יפעת רווה: אם על זה אי-אפשר, אז אני בטח לא יכולה להתחייב על זה בלי - - -

<אתי כהנא: זהו, זה על אחת כמה וכמה.

<נועה ברודסקי-לוי: לא, כי זה בסגירת התיק, אבל לא, אי-אפשר.

<אפרת חקאק: אז את נשארת רק עם כתבי אישום?

<נועה ברודסקי-לוי: על כתבי אישום הם עובדים בתביעות, הם לא יודעים בפרקליטות.

עדי קול: בתביעות אני מבינה.

עדי קול: אי-אפשר לדעת אפילו באיזה שלב זה?

<קריאה: לא, לא.

<אתי כהנא: כל חצי שנה - - -

<יפעת רווה: בפרקליטות מה שנאמר לי, שכרגע הם לא יכולים לעמוד בחובת דיווח.

<יפעת רווה: בפרקליטות אני מדברת, המשטרה זה כבר - - -

<נועה ברודסקי-לוי: לא, הם עובדים על מערכת, הם מפתחים מערכת כבר הרבה זמן.

עדי קול: אבל אני שואלת, על הפרקליטות היא לא יכולה להגיד שום דבר על איזה שלב זה נמצא אצלם.

<יפעת רווה: הם יכולים לבדוק תיק תיק, אבל כרגע הם עובדים על פיתוח של מערכת, זה - - -

<נועה ברודסקי-לוי: על הרשעות גם לא?

<יפעת רווה: אני לא יודעת.

<שירי חבה: הדיווח עובר אחר כך למשטרה.

<יפעת רווה: אני יודעת שכרגע, גם בדברים אחרים שאנחנו מתעסקים כרגע, כשאנחנו צריכים נתונים מהפרקליטות, בשלב הזה יש בעיה.

<יפעת רווה: הטענה היא זה ייפתר, אבל אני לא יודעת מתי.

עדי קול: על הרשעות לדעתי יש לכם דרך.

<יפעת רווה: אני לא יודעת, אני לא רוצה - - -

<שירי חבה: לא במשרד המשפטים.

<שירי חבה: בכל מקרה לא במשרד המשפטים.

<יפעת רווה: אני יודעת שאנחנו לפעמים כשאנחנו צריכים נתונים כרגע, זה מערכת בפיתוח, כרגע יש בעיה.

<שירי חבה: המערכת לא יכולה להניב נתונים.

<שירי חבה: זה עניין טכני.

עדי קול: זה מוזר לי שאין לכם על הרשעות.

<יפעת רווה: לא אמרתי שאין, אני לא יודעת.

<יפעת רווה: בדקתי לגבי כתבי האישום.

<שירי חבה: לא, אין, המערכת לא יכולה להניב את הנתונים האלה פשוט, זה עניין טכני מחשובי, לא משהו שהוא - - -

<נועה ברודסקי-לוי: את רוצה לבדוק לגבי הרשעות?

עדי קול: זה רק לגבי הרשעות.

<נועה ברודסקי-לוי: איילת גם צריכה להודיע לי על - - -

<יואל הדר: עדי, יש לי בקשה, אני יודע שאת לא חייבת לענות ואת יכולה לדחות את זה - - -

<יפעת רווה: אתם רוצים שאבדוק עכשיו טלפונית?

<יואל הדר: העומס של הכנסת על דיווחים בנושא הזה בכלל הוא – כל הזמן מבקשים מאתנו דיווחים, לא בטוח שזה – אני מבין שבחצי שנה הראשונה את רוצה לראות איך נערכנו, אז אם אפשר חצי שנה ראשונה ואחרי זה כל שנה, פשוט העומס עלינו בלתי רגיל.

עדי קול: אז אתם לא יכולים לאגד את כל הדיווחים ביחד לעשות: היום אנחנו מדווחים גם הסמים, גם על - - -

<יואל הדר: זה לא, זה עומס אדיר, אין לך מושג באמת כמה - -

עדי קול: זו הייתה בדיחה.

<יואל הדר: - - אנחנו רצים למפכ"ל – הם כל הזמן עמוסים רק בדיווחים, אז אם אפשר חצי שנה ראשונה ואחרי זה כל שנה.

עדי קול: פשוט בוועדה שאני עומדת בראשותה שמעתי את זה מעוד כמה גורמים שמתלוננים על כמות הדיווחים לכנסת, ואמרתי: אבל כולם עושים ככה, אבל זה חלק מהעבודה לדווח לכנסת.

<יואל הדר: ברור.

עדי קול: אני משאירה את החצי שנה.

<יואל הדר: אי-אפשר אחרי זה כל שנה?

עדי קול: לא, אבל שקלתי, נשבעת.

עדי קול: אז, יפעת רק צריכה לחזור אלינו עם תשובה וגם איילת.

<יפעת רווה: כן.

<נועה ברודסקי-לוי: אז נצביע על זה בצורה כזאת שאם זה אפשרי אז זה יכנס, ואם זה לא אפשרי אז לא.

עדי קול: בדיוק, אם זה אפשרי אז זה יכנס, אם לא אז לא.

<נועה ברודסקי-לוי: ואז יכנסו רק על כתבי האישום.

עדי קול: נצביע, כן?

<נועה ברודסקי-לוי: עכשיו את היחידה שמצביעה.

עדי קול: כן, נצביע על הנוסח שהוסכם.

<יפעת רווה: שאודיע עד מחר בבוקר?

<נועה ברודסקי-לוי: בסדר, כן.

עדי קול: עד מחר בבוקר.

<יפעת רווה: אני מנסה לסמס.

עדי קול: אנחנו מצביעים על זה שאם זה אפשרי אנחנו מכניסים את זה, אם לא אז לא.

עדי קול: מי מחברי הכנסת הנוכחים בעד החוק?

עדי קול: בעד – פה אחד

עדי קול: אני מאשרת את החוק לקריאה שנייה ושלישית במליאה.

עדי קול: תודה לכם.

עדי קול: אני נועלת את הישיבה.