ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 68, 2013-08-15 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אני מקדם אתכם בברכה, שבאתם לישיבה באמצע הפגרה, אמצע אוגוסט.

עמרם מצנע: לפחות הכבישים היו פתוחים ואפשר היה להגיע די בקלות.

עמרם מצנע: על סדר היום שלנו, אחד זה אישור ביטוח אישי לתלמידים בבתי הספר, אישור הסכום של הביטוח האישי; והדבר השני זה משרד החינוך שמביא בפנינו כחובת התייעצות, את סעיף 7(ב) הידוע.

עמרם מצנע: אנחנו נתחיל בנושא הראשון שהוא נושא ביטוח התלמידים, ואני כבר רוצה לשאול מראש, איך הגענו למצב שהביטוח קפץ באופן כל כך קיצוני, ואני מבקש גם לקבל הסברים על מה בסוף כולל הביטוח הזה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<דלית שטאובר: הסכום של הביטוח נקבע על פי תוצאות מכרז.

<דלית שטאובר: זו התוצאה הטובה ביותר שניתן היה להשיג במכרז.

<דלית שטאובר: כמובן שהמשרד תמיד בוחר בהצעה הנמוכה ביותר שנותנת את המענה, וזה היה הטוב ביותר שיכולנו להשיג בעת הזאת.

<דלית שטאובר: נמצאים פה אנשי הביטוח, נמצאת פה גם חגית, היא תוכל לתת את ההסבר.

<דלית שטאובר: חגית, בואי תתני את ההסבר מה כולל הביטוח.

<דלית שטאובר: רק חשוב לי לציין שביטוח אישי לתלמידים הוא תנאי לפתיחת שנה.

<דלית שטאובר: תלמיד שאינו מבוטח זו סכנה מאד מאד גדולה לכולנו, כי ילדים נפגעים במהלך שעות היום, קורה, ואנחנו כולנו חייבים להיות מכוסים ולהבטיח שבמקרה כזה אנחנו יודעים לתת מענה.

<דלית שטאובר: בבקשה, חגית.

<חגית מאיר: הביטוח מכסה תאונות.

<חגית מאיר: דהיינו תאונות, פציעות, פגיעות, חלילה וחס נכות או מוות, פיצוי שמטרתו בעיקר לסייע לתלמיד ולהוריו להתמודד עם התוצאות ועם החזרת החיים לתפקוד טוב ככל האפשר.

<חגית מאיר: הביטוח הזה בא בעצם לכסות את אותם תחומים שאזרחי ישראל לא מכוסים על ידי הסדר חוקי אחר, כגון תאונות דרכים שמכוסות לכלל האזרחים, על ידי חוק פיצוי לנפגעי תאונות דרכים, פעולות איבה.

<חגית מאיר: תלמידים שעובדים, לפי חוק עבודת שכר בקיץ, ענייני תאונות עבודה, ביטוח לאומי מכסה אותם; אבל בעיקרון המטרה שלו היא לכסות את התלמיד כאמור 365 יום בשנה, 24 שעות ביממה, במטרה שאם תלמיד חלילה נפגע, הוא יקבל פיצוי במהירות האפשרית ובהליך הקצר ביותר.

<חגית מאיר: זאת אומרת לא צריך להוכיח לא אחריות, לא רשלנות, לא תרומה.

<חגית מאיר: כל שצריך להוכיח זה שהייתה תאונה שגרמה לפגיעה, ואת שיעור הפגיעה, שזה הוכחות בדרך כלל מיידיות, שהאדם מקבל מהמוסד הרפואי שטיפל בו.

<חגית מאיר: הביטוח הזה כאמור הוא בעצם תנאי לפעולתם של בתי הספר.

<חגית מאיר: הביטוח לא חוסם תלמיד או הוריו מהגשת תביעת נזיקין במקרה שהם סבורים שהייתה תאונה שהיא עילה לתביעת נזיקין, אלא שתביעות הנזיקין נמשכות זמן רב, והמטרה שלנו כאן היא להשיג פיצוי מהיר ככל האפשר, עם הכי פחות הליכים של הוכחות, של תרומות וכו', כדי לסייע לאנשים להחזיר את התפקוד של התלמיד לקדמותו, בהקדם האפשרי.

עמרם מצנע: יש לכם נתונים לגבי השנה החולפת או השנים החולפות, על היקף הפעילות בביטוח הזה?

<חגית מאיר: את הנתונים יוכלו לתת אנשי הביטוח של החברה למשק וכלכלה, שמבטחים 70% מכלל התלמידים במדינת ישראל, והם מקבלים את הנתונים, אפשר להגיד בהיקף הרחב ביותר.

עמרם מצנע: מי עשה את המכרז?

<חגית מאיר: החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי.

<חגית מאיר: הם מאגדים.

<חגית מאיר: המטרה בעצם של המכרז היא יצירת מאגר מבוטחים גדול, כיוון שעלויות של ביטוח מושפעות במידה רבה מאד מגודלו של מאגר המבוטחים, ועל ידי כך שמאגדים את כל הרשויות שנכנסות לזה למאגר אחד, אפשר להשיג תעריף ביטוח נמוך ככל האפשר.

<חגית מאיר: וגם על ידי כך, גם רשויות נחשבות, איך נאמר את זה, מסוכנות יותר מבחינת חברות הביטוח, הסיכון שלהם נמהל במאגר הכללי של רשויות שהן לא נחשבות עתירות סיכונים, וזה מאפשר לכלל הרשויות להשיג תעריף הנמוך ביותר, גם בשל עיקרון הגדול וגם בשל העובדה שהרשות לא עומדת בעצמה מול חברת הביטוח.

<חגית מאיר: עכשיו, אחרי המכרז, כשרשות מתקשרת, היא עוד יכולה לקבל הנחות של הנחת יתרון, הנחת מספר מבוטחים והנחת העדר תביעות, כמקובל בתחום הביטוח.

<דלית שטאובר: רק תדגישי שזה הסכום המקסימאלי.

<חגית מאיר: המרבי.

<דלית שטאובר: זה הסכום המרבי, אבל ניתן לקיים משא ומתן, כל רשות, כדי להשיג מחיר - - -

עמרם מצנע: ומה קורה עם ה-30% שלא נמצאים תחת המטריה של מרכז השלטון המקומי?

<חגית מאיר: אלה רשויות שבחרו להתקשר באופן עצמאי עם חברות ביטוח.

<חגית מאיר: רשות מאד גדולה, כמו למשל ירושלים, שיש לה כ-11% מכלל התלמידים במדינת ישראל, יש לה עוצמה מספיק גדולה כדי לנהל בעצמה משא ומתן מול חברת הביטוח ולהשיג דמי ביטוח נמוכים.

<יצחק קדמן: גם רשויות מקומיות קטנות, השיגו דמי ביטוח נמוכים ממה שהיה נהוג עד עכשיו.

<חגית מאיר: אם הן נחשבות רשויות ללא סיכונים גבוהים בחברות הביטוח.

<חגית מאיר: זאת אומרת כל רשות, לחברות הביטוח יש את המאגרים שלהן לגבי הסיכון ולגבי מספר המבוטחים והן קובעות.

<חגית מאיר: עכשיו, צריך לזכור דבר אחד, שהתעריף שאנחנו קובעים פה זה התעריף שהחוק מתיר לגבות מן ההורים בעבור הביטוח.

<חגית מאיר: עכשיו, אם רשות השיגה תעריף נמוך יותר, כמובן שאסור לה לגבות מההורים יותר מהתעריף שהיא השיגה.

<חגית מאיר: אבל בעיקרון, מה שאנחנו מדברים פה זה מה אפשר לגבות מהורים, ולכן אנחנו מכוונים לתעריף הגלובאלי הנמוך ביותר שאפשר להשיג, ואת זה משיגה החברה למשק וכלכלה.

עמרם מצנע: מה חלקו של משרד החינוך בתהליך המכרז הזה?

<חגית מאיר: למשרד אין חלק.

<חגית מאיר: ביטוח תאונות אישיות, החוק מטיל את החובה באופן בלעדי על הרשויות המקומיות.

<חגית מאיר: למשרד החינוך, התפקיד היחיד שהחוק הועיד לו, זה להגיש את דמי הביטוח המרביים לוועדה הזאת ולאשר אותם.

<חגית מאיר: למשרד אין חלק בכלל בכל התהליך של התקשרות עם מבטח, לפי החוק.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: טוב, נשמע את מרכז השלטון המקומי.

<יגאל שגיא: עורך דין יגאל שגיא, אני היועץ לנושאי ביטוח של החברה למשק וכלכלה, שהיא זו שבעצם ערכה את המכרז.

<יגאל שגיא: אני מלווה את המכרז הזה כבר הרבה מאד שנים, והייתי רוצה באמת לתת השלמה לתמונה הנכונה מאד שחגית נתנה.

<יגאל שגיא: הביטוח הזה הוא הביטוח המקיף ביותר שקיים בכלל תחת הכותרת של ביטוח תאונות אישיות.

<יגאל שגיא: הוא מכסה כל אירוע תאונתי, למעט אותם מקרים שיש להם הסדר, כפי שאמרה חגית, הסדר חוקתי אחר כמו למשל תאונות דרכים, כמו למשל נפגעי פעולות איבה, פעולות טרור, פעולות מלחמה, או כל הסדר אחר שקיים על פי דין.

<יגאל שגיא: כל אירוע אחר, או מעורבות בפשע למשל, אבל כל אירוע אחר יהיה מכוסה.

<יגאל שגיא: עכשיו, חשוב להדגיש שהביטוח הזה מכסה 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, 365 יום בשנה, בין עם האירוע קרה בקשר עם פעולתו של התלמיד או של הילד המבוטח, כתלמיד, ובין אם לא.

<יגאל שגיא: גם אם קורה לו אירוע שכזה בבית, גם אם הוא החליק באמבטיה חס וחלילה, או במשחק עם ילדים גם נפגע, עדיין הכיסוי הזה קיים.

<יגאל שגיא: זאת אומרת שיש לכיסוי הזה חשיבות, הייתי אומר כללית לגמרי בבחינה זאת שהוא מקנה פיצוי זמין לאנשים, בהיקפים די נרחבים.

<יגאל שגיא: הביטוח בנוי בצורה כזאת, שהוא מקנה פיצוי על תאונה שגורמת לנכות קבועה.

<יגאל שגיא: אם הנכות היא מעל 75%, מה שנחשב נכות חמורה, יש עוד מענק חומרה נוסף, שהוא 20% מעבר לסכומי הפיצוי הרגילים, מגיע לסדר גודל שעולה על 500,000 שקלים, וכמעט 600,000 שקלים לנכות שהיא נכות מלאה, או נכות שהיא מוגדרת אצלנו מעל בעצם 75%, הופכת להיות כנכות מלאה.

<יגאל שגיא: בנוסף לזה, תלמידים שאינם מסוגלים ללכת לבית ספר, גם הם זכאים לקבל פיצוי על בסיס יומי, לתקופה של עד 6 חודשים.

<יגאל שגיא: כלומר הביטוח הזה בכללו מקנה כיסוי מאד מאד רחב.

<יגאל שגיא: עכשיו, רמת המודעות, גם זה כפי שציינה חגית, עלתה מאד, משום שהמפקח על הביטוח דואג לכך שיהיה פרסום נאות, שיהיה גילוי נאות של כל הביטוחים האלה, ונמסרת הודעה כמובן גם להורים, גם לתלמידים, גם באמצעות הרשויות המקומיות ובתי הספר שמופעלים על ידם.

<יגאל שגיא: לכן אירועי התביעות או כמות התביעות, הולכת וגדלה.

<יגאל שגיא: אם היה בעבר סדר גודל של בין 3,000 - - -

עמרם מצנע: תן לנו נתונים.

<יגאל שגיא: אני מיד אתן דוגמא.

<יגאל שגיא: אם היו בעבר סדר גודלן של 3,000-4,000 מקרי תביעה או תביעות בשנה, אנחנו מדברים היום על סדר גודל של 12,000 תביעות בשנה, בערך 1,000 תביעות לחודש.

<יגאל שגיא: הכמויות הן אדירות.

<יגאל שגיא: עכשיו, צריך לקחת בחשבון דבר נוסף, הביטוח הזה יש לו מה שנקרא בלשון הביטוח – זנב ארוך - LONG TAIL.

<יגאל שגיא: למה זנב ארוך?

<יגאל שגיא: משום שהוא מאפשר לתלמיד שנפגע, ונניח ניקח תלמיד בגיל 6, להגיש תביעה עד שלוש שנים לאחר הגיעו לבגרות.

<יגאל שגיא: זאת אומרת שלוש שנים לאחר הגיעו לגיל 18.

עמרם מצנע: על מה שקרה לו בהיותו בגיל 6?

<יגאל שגיא: כן, כן, כן, כן, בדיוק.

<יגאל שגיא: זאת אומרת שיש הבשלה מאד מאוחרת של סך הכל התביעות.

<יגאל שגיא: רק חברה שמלווה את הנושא הזה במשך שנים, רואה את ההבשלה הזאת.

<יגאל שגיא: אני אתן לך בתור דוגמא, למשל אני מסתכל פה על שנים, יש לנו ניסיון תביעות שאותו כמובן היינו צריכים לצרף למכרז הביטוחים, כדי לתת את התמונה הנאותה לכל מי שרוצה להגיש את ההצעה.

<יגאל שגיא: אנחנו מגיעים, אם היום נניח אתה יכול להעריך סדר גודל של תביעות של שנים חדשות, לסדר גודל של 20 מיליון שקלים תביעות תלויות ומשולמות, אז כשהשנים מבשילות, כמו למשל 10 שנים יותר קודם, אתה מגיע לסדרי גודל של 36 ו-37 מיליון שקלים.

<יגאל שגיא: כאשר תיקח בחשבון את הפרמיה ששולמה באותן שנים, שהייתה בסדרי גודל של פחות מ-30 שקלים בממוצע לתלמיד, ברור שההפסד הוא הפסד של חברת הביטוח.

<יגאל שגיא: עכשיו, אנחנו לא באים להגן על תעריף של חברת ביטוח.

<יגאל שגיא: להיפך.

<יגאל שגיא: המטרה שלנו היא להשיג את התעריף הנוח ביותר והטוב ביותר, כדי להעמיד אותו לרשות כולם ולהפוך את הביטוח הזה לזמין.

<יגאל שגיא: אחת ההנחיות של ועדת - - -

עמרם מצנע: איך בכל זאת אתם מסבירים את העלייה מ-34 שקלים, ל-49 שקלים?

<יגאל שגיא: אני אסביר.

<יגאל שגיא: אנחנו מפרסמים את המכרז אחת ל-5 שנים.

<יגאל שגיא: התוקף של המכרז הזה הוא אחת ל-5 שנים.

<יגאל שגיא: זאת אומרת במשך כל ה-5 שנים האחרונות, נשמר תעריף של 34 שקלים.

<יגאל שגיא: גם אם תיקח את ה-34 שקלים האלה ותצמיד אותם לתקופה שבה הוא נקבע, אתה מגיע ל-40 שקלים כמעט.

<יגאל שגיא: זאת אומרת בלי להתחשב בניסיון התביעות שהולך ועולה, בלי להתחשב בשום דבר אחר, אתה כבר מגיע לתעריף שנקבע כאמור אחת לחמש שנים, ונשמר בצורה כזאת במשך ה-5 שנים, שהוא תעריף הרבה יותר גבוה.

<יגאל שגיא: עכשיו, קח בחשבון את כל האלמנטים הנוספים שאני אמרתי.

<יגאל שגיא: כלומר, הבשלה מאוחרת, ה-LONG TAIL הזה שדיברנו עליו, הגדלת המודעות של הביטוח הזה, וניסיון התביעות כפי שהוא מנוהל על ידי חברות הביטוח, ממוצע אגב פה, אתה מגיע לתוצאות ש - - -

עמרם מצנע: תאיר את עינינו למונח הזה – רשויות מסוכנות יותר ורשויות מסוכנות פחות.

<יגאל שגיא: אני לא משתמש בביטוי הזה, משום שאין רשות שאתה יכול להטביע עליו תווית שהיא מסוכנת יותר.

<יגאל שגיא: אתה לוקח רשות, אתה בוחן את ניסיון התביעות שלה במשך תקופה מסוימת, אתה רואה איך הוא עומד.

<יגאל שגיא: אם ניסיון התביעות למשל גורם לכך שאתה תראה יחס של מה שנקרא – Loss Ratio , יחס בין התביעות לבין הפרמיות שמשולמות, שהוא עולה על 100%, אז טבעי לגמרי שהתעריף יהיה גבוה יותר.

<יגאל שגיא: אגב, אחד היתרונות של ההסדר הכללי, הוא שאנחנו לוקחים את כלל התלמידים שנמצאים בתוך ההסדר, מייצרים מיקס של כל התביעות שלהם, ולכן הרשות "המסוכנת", לא תקבל תעריף גבוה יותר, היא תקבל בדיוק את אותו תעריף.

<יגאל שגיא: מי יקבל תעריף גבוה יותר – מי שלא נכלל בהסדר הזה, מי שלא נכלל.

<יגאל שגיא: שם יבדקו אותו לגופו, משום שאלה שנכללות בהסדר הזה, כל הרשויות שנכללות, ה-1,200,000-,1,300,000 תלמידים שנכללים בהסדר הזה.

<יגאל שגיא: אתה צודק בהערה שתמיד יש כאלה שנמצאים מחוץ להסדר, והולכים ומנסים להשיג את זה על בסיס אקראי.

<יגאל שגיא: אני יכול אגב להזכיר בהקשר הזה, שהיו קבוצה של רשויות מקומיות בצפון, בעבר, שחשבו שהם יכולים להשיג במשך פרק זמן מסוים תעריף זול יותר, התברר שכעבור שנתיים המבטח נמלט.

עמרם מצנע: כן, זה קרה לירושלים, דרך אגב, אפרופו.

עמרם מצנע: אבל האם נכון הנתון שגם במכרז הזה, לרשויות הגדולות ניתנה הנחה והן תשלמנה, אם אנחנו נאשר, כ-31, 32 שקלים, לעומת הסך הכל הכללי, 49 שקלים?

עמרם מצנע: האם נכון הנתון הזה?

<יגאל שגיא: אני מיד אסביר.

<יגאל שגיא: 49 שקלים זה המחיר המרבי שאותו - - -

עמרם מצנע: המחיר המרבי הוא בדרך כלל - - -

<יגאל שגיא: במכרז יש, ואין פה שום דבר שהוא מתחת לשולחן.

<יגאל שגיא: במכרז נקבעו הסדרים למתן מה שנקרא הנחות לגודל, כאילו.

עמרם מצנע: הנחת גודל זה בכך ש-70%, אתם אומרים - - -

<יגאל שגיא: לא, זו הנחת גבייה בעצם, משום שעל ידי כך, כשיש לך רשות שיש בה נניח 1,000 תלמידים - - -

עמרם מצנע: האם נכון שבחיפה ישלמו ההורים 31 שקלים, ובירוחם ישלמו 49 שקלים?

<יגאל שגיא: אני לא יודע להגיד לך כרגע כמה ישולם בחיפה.

עמרם מצנע: אני שואל.

עמרם מצנע: את השאלה הקודמת לא הבנת כנראה.

<יגאל שגיא: לא, לא, אני מבין היטב את השאלה.

<יגאל שגיא: אני אומר אני לא יכול להגיד לך, משום שאינני יודע את מספרי התלמידים בכל אחד מהמקומות האלה, אבל לפי מה שכתוב פה, ויש הסדר מסודר בטופס המכרז.

<יגאל שגיא: אנחנו פרסמנו מכרז שעומד לרשות ה - - -

עמרם מצנע: אז תעלעל בחוברת ותן לנו תשובה על השאלה הזאת.

<יגאל שגיא: אני אעלעל, אבל אם חיפה גובה פחות, אז היא לוקחת גם מההורים פחות.

<יגאל שגיא: זאת אומרת אם היא משלמת פחות, היא גם גובה פחות.

<יצחק קדמן: זה לא נכון.

עמרם מצנע: אני לא יודע.

עמרם מצנע: אני יודע שמבחינת המכרז עצמו, לפי מה שהובא לידיעתי, זה מה - - -

<יגאל שגיא: למה אתה אומר שזה לא נכון?

<יצחק קדמן: אני יודע, אני יודע.

<יצחק קדמן: אני יודע על רשויות שגבו - - -

<יגאל שגיא: אנחנו מכירים את הדברים היטב.

עמרם מצנע: רגע, רגע, חברים.

עמרם מצנע: אמנם זה פגרה, אבל אנחנו עדיין ועדת חינוך.

<יגאל שגיא: אני אגיד לך, יש פה טבלה ואני מניח שאולי - - -

עמרם מצנע: היא טבלה שמה?

עמרם מצנע: היא מראה את היישובים השונים?

<יגאל שגיא: לא.

<יגאל שגיא: היא טבלה שמגדירה את ההנחות לפי מספר התלמידים ביישוב.

<יגאל שגיא: זאת טבלה שמהווה חלק מהמכרז.

<יגאל שגיא: היא מתפרסמת לכל מי שרצה להגיש את ההצעות במכרז, משום שאנחנו יוצאים מתוך הנחה שההנחות האלה מבטאות יתרון בגבייה ויתרון בניהול המערך של כל התביעות וההתייחסות.

<יגאל שגיא: אז ההנחה המקסימאלית מגיעה פה, נכון, ל-35%.

<יגאל שגיא: לדעתי יכולה להגיע לזה אולי רשות אחת או שתיים.

<יגאל שגיא: מדובר על רשויות שיש להן מעל 50,000 תלמידים.

<יגאל שגיא: יש מעט מאד רשויות שיש להן את זה, מעט מאד רשויות, ויש - - -

עמרם מצנע: אבל אני לא מבין את העניין הזה.

עמרם מצנע: למה רשות ספציפית שיש בה יותר תלמידים, מקבלת הנחה.

עמרם מצנע: הרי המכרז, כל הרעיון של המכרז המשותף, הוא בכך שיש יתרון לגודל על כך שמדובר על 1.2 מיליון או 1.3 מיליון תלמידים או יותר.

עמרם מצנע: אז למה יש פה עוד בפנים גם יתרון לגודל?

<יגאל שגיא: היתרון לגודל מגדיר את גובה הפרמיה הכוללת, הממוצעת שמשולמת פר תלמיד, והופכת את הביטוח הזה לזמין לכל התלמידים.

<יגאל שגיא: עכשיו יש מעבר לזה, מעבר לסכום המרבי שמותר לגבות, יש גם את היתרון הספציפי.

<יגאל שגיא: אתה בא לרשות מקומית, אומר תנהלי את את הגבייה עבור 50,000 תלמידים, מה שאני אומר יש אולי רשות אחת כזאת, לפי מיטב זכרוני, או שתיים, משום שירושלים לא נכללת בתוך העניין הזה, כי היא העדיפה לעשות מכרז משלה.

עמרם מצנע: לפי מה שמסר לי מנכ"ל עיריית ירושלים, הם הצטרפו למכרז הזה עוד באמצע שלו, והיום הם נכנסים למכרז.

<יגאל שגיא: אני שמח לשמוע את זה, כי הם לא סיפרו לנו את זה, אבל הם בזמנו פרסמו מכרז שלהם, שאגב מבוסס על זה.

<יגאל שגיא: שאלת אגב את המעורבות של משרד החינוך לעניין הזה.

<יגאל שגיא: אני מוכרח לומר לך - - -

עמרם מצנע: אבל ברור לך שהוועדה צריכה לקבל הסברים קצת יותר טובים על הפער הזה בין חיפה לירוחם.

<יגאל שגיא: הפער לא קיים.

עמרם מצנע: מה זה לא קיים?

<יגאל שגיא: המדובר באותו תעריף, באותו תעריף בסיס, כאשר הפער, שלדבריך נוצר, הוא הפער שנובע מיתרונות שנובעים מאפשרויות הגבייה.

עמרם מצנע: אבל בסוף ההורה, הרי זה תשלום החובה היחידי, אם אני לא טועה בתשלומי הורים.

עמרם מצנע: זה תשלום חובה.

<יגאל שגיא: כן.

עמרם מצנע: הרשות יכולה לתבוע ולהפעיל את הכלים שלה כדי לגבות.

עמרם מצנע: בסוף ההורה, עוד פעם, לקחתי את ירוחם, אני יכול לקחת את תל אביב ואת שדרות לצורך העניין.

<יגאל שגיא: אלה שתי רשויות שאתה מכיר.

עמרם מצנע: שאני מכיר, נכון.

עמרם מצנע: לא, אני גם מקצין את זה, כי בסוף חברים לזה אנחנו נדרשים.

<יגאל שגיא: אני חוזר ואומר, אתה קובע את תעריף הבסיס על בסיס הממוצע הכולל שיש לך של התלמידים בפנים.

<יגאל שגיא: עכשיו, ההתפלגות של המחיר הספציפי, נובעת מהעובדה שיש שוני באפשרויות הגבייה.

<יגאל שגיא: כשמדובר ב-1,000 תלמידים, בעיות הגבייה הן קטנות.

<יגאל שגיא: אין יתרון לביצוע פעולת גבייה על ידי הרשות המקומית לגבי 1,000 תלמידים.

<יגאל שגיא: יש יתרון ענק, אדיר, כאשר רשות מקומית מבצעת את הגבייה המרוכזת עבור 50,000 תלמידים.

עמרם מצנע: אבל אתם יכולתם, במרכז השלטון המקומי, למצע את ההנחה הזו.

עמרם מצנע: במקום שכולם ישלמו 49 שקלים וחלקם ישלמו 31 או 32 שקלים, ישלמו כולם 38 שקלים.

<יגאל שגיא: המיצוע הזה בא לידי ביטוי ב-49 שקלים.

עמרם מצנע: בסדר, אבל עובדה היא.

<יגאל שגיא: הוא בא לידי ביטוי ב-49 שקלים.

עמרם מצנע: אבל עדיין העובדה היא ש-3 או 4 ערים גדולות, שבהן לומדים בטח 20-25% מילדי המדינה, משלמים, עוד פעם לפי הנתונים שלי, בין 31 ל-32 שקלים, אל מול 49 שקלים.

עמרם מצנע: תעשה מיצוע של העניין הזה, ותשיג מחיר שבו יסבסדו בצורה הזו את הרשויות הנחשבות למסוכנות מבחינת גבייה.

<יגאל שגיא: לא, אין מסוכנות.

עמרם מצנע: מבחינת גבייה.

עמרם מצנע: הגודל זה כתוצאה מקלות הגבייה.

<אופיר יהונתן: ברשותכם, אם אפשר רק להוסיף, אני מנהל סוכנות הביטוח של החברה למשק וכלכלה, הגוף שערך את המכרז.

עמרם מצנע: סוכנות לביטוח?

<אופיר יהונתן: אני מהחברה למשק וכלכלה, שמי עורך דין אופיר יהונתן.

עמרם מצנע: לא הבנתי.

עמרם מצנע: לחברה למשק וכלכלה יש סוכנות ביטוח שלה?

<אופיר יהונתן: החוק מחייב.

<אופיר יהונתן: אתה לא יכול לעסוק בביטוח בלי.

<יגאל שגיא: החוק מחייב לעסוק בנושאי ביטוח רק באמצעות סוכני ביטוח.

עמרם מצנע: סוכן, אוקיי, לא חברת ביטוח.

<אופיר יהונתן: לא חברת ביטוח, וודאי.

<אופיר יהונתן: אנחנו מפרסמים את המכרז ולמכרז ניגשות חברות ביטוח.

<אופיר יהונתן: אתה אומר מיצוע של התעריף.

<אופיר יהונתן: אחת הנקודות שגם הובהרה פה, זה שאין מחויבות לאף אחד מהרשויות להצטרף למסגרת המכרז.

<אופיר יהונתן: זאת אומרת כאשר אתה מתמחר, או חברת ביטוח מגיעה לתמחר את המחיר שהיא רוצה במכרז, היא למעשה לא יודעת כמה רשויות גדולות יצטרפו, לצורך העניין, וכמה יצטרפו קטנות.

<אופיר יהונתן: היא לא יודעת.

<אופיר יהונתן: לכן הנושא הזה של ההנחה כתוצאה מגבייה, כתוצאה מעלויות גבייה שיש לרשות מקומית לגבות מ-50,000 תלמידים או הורים, יש לזה השלכות.

<אופיר יהונתן: זה גם יתרון של ה - - -

עמרם מצנע: איזה השלכות?

<אופיר יהונתן: השלכות כספיות.

<אופיר יהונתן: מבחינת הרשות המקומית - - -

עמרם מצנע: לרשות מקומית של 10,000 תושבים יש שני אנשים או שלושה אנשים במחלקת הגבייה, ולרשות מקומית של 270,000, 280,000 תושבים – יש אגף שלם.

<אופיר יהונתן: ולכן נחסך מחברת הביטוח, לעשות את זה בעצמה.

עמרם מצנע: חברת הביטוח גובה מההורים?

<אופיר יהונתן: לא.

<אופיר יהונתן: במקרה הזה לא, אבל - - -

עמרם מצנע: בשום מקרה.

<אופיר יהונתן: לא, במקרה שחברת ביטוח מבטחת גוף באופן ישיר - - -

עמרם מצנע: אבל יישוב, היא לא מבטחת את ההורים באופן ישיר.

<אופיר יהונתן: נניח שחברת ביטוח עכשיו עושה, נדבר על ביטוח אחר.

<אופיר יהונתן: חברת ביטוח מבטחת בביטוח אחר, לא תאונות אישיות לתלמידים, מבטחת גוף מסוים.

<אופיר יהונתן: היא גובה את הכסף, היא צריכה איך שהוא לגבות את הכסף.

עמרם מצנע: מהגוף.

<אופיר יהונתן: מהגוף.

<אופיר יהונתן: פה הגוף - - -

עמרם מצנע: זה היישוב.

<אופיר יהונתן: למרות שלא הגוף הוא משלם, מי שמשלם את הפרמיה זה ההורים, הגוף הזה עוזר לה לגבות את הכסף, כי הרי לא הגוף משלם את הפרמיה.

<אופיר יהונתן: הפרמיה משולמת על ידי ההורים.

עמרם מצנע: אבל העירייה חותמת עם חברת הביטוח.

<אופיר יהונתן: סליחה?

עמרם מצנע: מי חותם עם חברת הביטוח, העירייה או מרכז השלטון המקומי?

<אופיר יהונתן: העירייה, בוודאי שהעירייה.

עמרם מצנע: העירייה.

עמרם מצנע: כל עירייה חותמת בנפרד על ההסכם הקיבוצי.

עמרם מצנע: מבחינת חברת הביטוח זה העירייה, זה לא התושב.

עמרם מצנע: גם את התושב תובעת העירייה, לא חברת הביטוח, אם הוא לא משלם.

<יגאל שגיא: לא, אבל אני רוצה לחזור ברשותך לנקודה שאותה שאלת.

עמרם מצנע: אני צודק או לא?

<אופיר יהונתן: את התושב תובעת העירייה - - -

עמרם מצנע: העירייה הרי היא בפרונט, לא התושב בכלל.

<אופיר יהונתן: על אחת כמה וכמה.

<אופיר יהונתן: אם העירייה צריכה לתבוע תושב שלא שילם, תחשוב כמה עלויות יש לעירייה שיש לה 50,000 תושבים.

<אופיר יהונתן: היא למעשה עושה את זה במקום - - -

עמרם מצנע: איפה יתרון הגודל שדיברנו?

<איתי חוטר: בקביעת מחיר המקסימום.

עמרם מצנע: כן.

<יגאל שגיא: לא, לא, אני חוזר ואומר, כשלקחו בחשבון וקבעו, מי שקבע, אנחנו לא קבענו את זה, מטרתנו להגיע למחיר הזול ביותר, ולכן פרסמנו את זה בצורה של מכרז.

<יגאל שגיא: חובה לציין גם שהמכרז הזה פורסם פעמיים, משום שבפרסום הראשון לא הייתה היענות בכלל.

<יגאל שגיא: המכרז הזה הוא מאד קשה לחברות הביטוח.

עמרם מצנע: כן, אבל יש גם כלים - - -

<יגאל שגיא: הוא מאד קשה לחברות הביטוח.

<יגאל שגיא: הוא מאד קשה להן מבחינת ניסיון התביעות.

<יצחק קדמן: ואם הם היו דורשים 100 שקלים, גם את זה היו משלמים?

עמרם מצנע: יש פה נציגות של הממונה על הביטוח במשרד האוצר?

<יהודית גידלי: ביקשתי והם אמרו שזה לא מתאים להם.

<דלית שטאובר: יש פה את נציגת משרד האוצר.

<יהודית גידלי: אבל אני ביקשתי.

עמרם מצנע: כן, מי אדוני?

<איתי חוטר: איתי חוטר, סמנכ"ל כלכלה של מרכז השלטון המקומי.

עמרם מצנע: כן, איתי.

<איתי חוטר: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.

<איתי חוטר: בשונה למשל ממנהל הרכש הממשלתי, שזה גוף בחשב הכללי, שמחייב את כלל משרדי הממשלה להתקשר במחיר מסוים שהוא תוצאת המכרז, המבנה הארגוני של החברה למשק וכלכלה איננו מאפשר, אין לחברה למשק וכלכלה סמכות סטטוטורית לכפות על כלל הרשויות המקומיות תוצאת מכרז.

<איתי חוטר: זה הבסיס של ההבדל המהותי, ולכן רוב המכרזים או כל המכרזים של החברה למשק וכלכלה, למעשה קובעים מחיר מקסימאלי, שממנו יש בדרך כלל גם שלב שני של התמחרות בין ספקים זוכים במכרז, שמאפשר לאותה רשות מקומית לקבל הצעת מחיר משופרת על המחיר המקסימאלי.

עמרם מצנע: כן, זה ברור.

<איתי חוטר: ולכן גם בנושא הביטוחי, המבנה הוא אותו מבנה.

<איתי חוטר: ואם היינו הולכים על איזה שהוא ממוצע, כמו שאתה תיארת, סביר להניח שאותן רשויות גדולות, לא היו נכנסות לאותו מכרז, מסיבה אחת מאד מאד פשוטה.

<איתי חוטר: כי אם הייתה להם אפשרות להשיג מחיר נמוך יותר ולנצל יתרונות לגודל, שלא משקפים למעשה את הממוצע אלא מתחת אליו, הן פשוט לא היו מצטרפות למכרז.

<איתי חוטר: זה כל ההבדל.

<יגאל שגיא: אני רוצה לתת לך דוגמא, ברשותך.

<יגאל שגיא: נניח לרגע שירוחם עם 1,000 תלמידים, ונניח שדיברנו כרגע על 49 שקלים.

<יגאל שגיא: היא משלמת 49,000 שקלים לשנה.

<יגאל שגיא: נכון, זאת הפרמיה שלה.

<יגאל שגיא: די בכך שתהיה פגיעה אחת בתלמיד אחד, שהיא הפגיעה הקטנה ביותר, נניח הוא לא צריך להיפצע פציעה אנושה, די בכך שיפצע פציעה קשה, וכבר ניסיון התביעות של ירוחם הוא שלילי לחלוטין.

<יגאל שגיא: זאת אומרת - - -

<יצחק קדמן: מה, אתה מרחם על חברות הביטוח?

<יגאל שגיא: תעשה לי טובה.

<יגאל שגיא: אני לא מדבר אליך, אני מדבר אל הוועדה.

<יצחק קדמן: הם עשו מספיק רווחים כל השנים על הגב שלנו.

<איתי חוטר: אם הן היו עושות רווחים – היו יותר ממתמודד אחד במכרז.

עמרם מצנע: חברים.

<יגאל שגיא: מה שאני רוצה להדגיש פה, זה שעצם העובדה שיש לך את המיצוע הזה ואת האפשרות להכניס פנימה את הרשויות הגדולות, שבהן אתה מקבל פרמיה שהיא הרבה יותר גדולה, מסייעת לירוחם.

<יגאל שגיא: משום שאם היו חייבים לקחת בחשבון את - - -

עמרם מצנע: כן, אני מבין את מה שאתה אומר, אבל אני לא יכול לקבל את התוצאה, שבסופו של דבר בתשלומי הורים, בניסיון שלנו לעשות דיפרנציאציה הפוכה בין הפריפריה למרכז, בין היישובים היותר מבוססים ליישובים היותר חלשים, התוצאה היא התוצאה שאנחנו כולנו מדברים עליה, שהערים הגדולות, וזו לא עיר אחת, זו גם חיפה ותל אביב וירושלים, להערכתי זה גם אשדוד ובאר שבע, אבל אני לא יודע את המספרים שם בדיוק, אלה יישובים שהם יותר מבוססים ושם ישלמו ההורים, עוד פעם, לפי הנתונים שלי, בין 31 ל-32 שקלים, ובירוחם, בשדרות, בנתיבות, בבית שאן, בקריית שמונה – ישלמו 49 שקלים.

יוני שטבון: למה, בגלל שהמדד הוא גודל?

<יגאל שגיא: לא, לא, המדד הוא לא גודל.

<יגאל שגיא: המדד מאפשר לקבל הנחה לגודל מסוים, אמרנו, אותה הנחת גבייה.

<יגאל שגיא: אבל אמרנו, האפשרות לרכוש פנימה לתוך המכרז הזה את הכמות הגדולה יותר של התלמידים, מאפשרת בכלל להגיע בירוחם, ל-49 שקלים ולא ל-109 שקלים; משום שאם היית לוקח בחשבון את הסיכון, כפי שקודם הגדרנו אותו, אמרתי – די בתביעה אחת קטנה של תלמיד אחד, ומי כמוך יודע ברשויות האלה, מה, אין שם תביעות?

<יצחק קדמן: אז אולי המדינה צריכה לנהל את המכרז.

<אופיר יהונתן: אם אפשר להגיד עוד מילה בהקשר הזה.

<איתי חוטר: אגב, אנחנו לא מתנגדים.

<איתי חוטר: יש חברה ממשלתית שנקראת חברת ענבל שהיא חברת ביטוח.

<איתי חוטר: שמי איתי חוטר, הצגתי את עצמי לפני שתי דקות, סמנכ"ל כלכלה של מרכז השלטון המקומי.

<איתי חוטר: יש חברת ביטוח ממשלתית שנקראת חברת ענבל, שאם המדינה סבורה שהיא מסוגלת להשיג הנחה ממוצעת נמוכה יותר מהמחיר המקסימאלי שנקבע בחברה למשק וכלכלה, שהמדינה תבצע את המכרז לטובת ההורים.

<איתי חוטר: אין עם זה שום בעיה.

<אופיר יהונתן: אני ברשותך רוצה - - -

עמרם מצנע: אני חושב שנאמרו הדברים, אלא אם כן יש משהו חדש שלא שמענו.

<אופיר יהונתן: יש פה המשך למה שעורך הדין יגאל שגיא אמר.

<אופיר יהונתן: בהקשר הזה צריך להבין את שוק הביטוח גם.

<אופיר יהונתן: אנחנו פרסמנו שני מכרזים.

<אופיר יהונתן: למכרז הראשון לא הוגשה אף הצעה.

<אופיר יהונתן: למכרז השני הוגשה הצעה ונקבעה כזוכה.

<אופיר יהונתן: צריך לדעת שיש רשויות מקומיות, במיוחד הקטנות שבהן - - -

עמרם מצנע: רק שנייה.

עמרם מצנע: אבל גברתי המנכ"לית, יש מדינה.

<דלית שטאובר: בוודאי, אבל - - -

עמרם מצנע: יש מדינה ויכול להיות שהמדינה צריכה להתערב בעניין הזה.

<דלית שטאובר: המדינה פועלת על פי חוק.

<דלית שטאובר: אם רוצים לשנות את החוק - - -

עמרם מצנע: לא צריך לשנות את החוק, המדינה צריכה להתערב או באמת לבטח על ידי גוף ממשלתי - - -

<דלית שטאובר: כרגע זו לא תמונת המצב.

<דלית שטאובר: כרגע תאריך הוא תאריך.

<דלית שטאובר: פתיחת שנת הלימודים מותנית בביטוח.

<דלית שטאובר: אם רוצים לשנות תהליכים, צריך לשנות אותם.

<דלית שטאובר: אבל כרגע המדינה התנהלה כדי למקסם את המחיר הזול ביותר, התריעה על כך שאף זוכה לא ניגש, אף מועמד - - -

עמרם מצנע: אבל למה מגיעים שבוע או שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים?

עמרם מצנע: זה חוזה לחמש שנים.

עמרם מצנע: אי אפשר היה לפני שנה?

<אופיר יהונתן: מאחר שבמכרז הראשון לא הוגשה אף הצעה, נאלצנו לפרסם מכרז נוסף.

<דלית שטאובר: אף אחד לא רצה.

<דלית שטאובר: אתה יודע, אתה בדיוק יודע כמה זמן לוקח לפרסם מכרז ועל פי חוק כמה הוא צריך להיות באוויר.

<דלית שטאובר: לסיבוב הראשון, מרוב שהמכרז הוא רווחי, כמו שחושבים פה - - -

<איתי חוטר: במירכאות.

<דלית שטאובר: כן, אז לביטוח יש שולי רווח גדולים מאד בתחומים מסוימים.

<דלית שטאובר: מסתבר שלא בתחום הזה, שהמודעות גברה לעין ערוך.

<דלית שטאובר: אני, כשנפלתי בבית ספר וריסקתי את היד שלי, בכיתי על הכתף של אמא שלי ואמא שלי לקחה אותי לפיזיותרפיסט, ולא ידעתי בכלל שיש דבר כזה.

<דלית שטאובר: כשהבן שלי - - -

<יצחק קדמן: ובאותן שנים חברת הביטוח עשתה הרבה מאד כסף בגלל - - -

<דלית שטאובר: סליחה, אבל זו לא אותה חברה.

<דלית שטאובר: כשנעקרה לבן שלי שן, ככה, במשחק כדורסל, בכלל לא ידעתי, שילמתי.

<דלית שטאובר: היום כשנעקרת ציפורן לילד, רוב ההורים תובעים על כך.

<דלית שטאובר: אנחנו רואים את הפניות האלה.

<דלית שטאובר: כמפקחת, חוויתי את כל המקרים שהייתי צריכה לדווח מה קרה ומי היה אחראי וכו'.

<דלית שטאובר: היום הרי כולם יודעים איך מחושב מחיר, לפי סיכון, לפי עלות.

<דלית שטאובר: שנים יכול להיות שהיה מה שהיה, היום המצב, יש מודעות מאד גדולה.

<דלית שטאובר: יש עלייה של 300% בתביעות.

<דלית שטאובר: אנחנו לא רואים שינוי.

<דלית שטאובר: אנחנו רואים מה קורה במתנדבים.

עמרם מצנע: אבל דלית, אני את זה מוכן להבין, אני לא מוכן אבל לקבל את המציאות שבה אנחנו, ועדת החינוך, תחת הבקשה שלכם, מאשרים תשלום חובה להורים, שהוא התשלום המקסימאלי, ויוצרים במודעות, פער כזה גדול בין הרשויות החזקות לרשויות החלשות.

עמרם מצנע: זאת המציאות.

עמרם מצנע: אני לא מדבר עכשיו על המחירים.

<דלית שטאובר: אז אני רוצה לשים את התמונה המלאה.

<דלית שטאובר: קודם כל, המדינה תעשה מה שהמדינה חושבת שצריך לעשות.

<דלית שטאובר: אחריות המדינה, לא פחותה, היא לפתוח את שנת הלימודים.

<דלית שטאובר: התהליכים האלה מוקסמו בדרך שניתן היה.

<דלית שטאובר: בשנה הזאת עומדים ביד המנהלים מלגות לתמיכה בילדים ממשפחות סוציאו-אקונומיות נמוכות.

<דלית שטאובר: שר החינוך היה כאן ואמר.

<דלית שטאובר: זו הגדלה מ-50 מיליון שקלים ל-100 מיליון שקלים למנהל שמכיר את הילד, מכיר את המשפחה לכל צרכיו, כדי שאף ילד לא יתבייש, בכל ההיבטים של תשלומי הורים.

<דלית שטאובר: אם זה לתלבושת, אם זה ספרי לימוד, אם זה טיולים.

<דלית שטאובר: לכל דבר ועניין.

<דלית שטאובר: ניסינו לתת את הכלים לצמצום פערים, והמלגות האלה מופנות אל המנהל, על פי מדד סוציו אקונומי של בית הספר.

<דלית שטאובר: כרגע התהליך הזה מוקסם.

<דלית שטאובר: לא היה מי שייגש למכרז הזה.

<דלית שטאובר: כל אחד עשה את מיטב יכולתו.

<דלית שטאובר: לפתיחת שנה לא יהיה תוך 10 ימים פתרון אחר, והדרך שעמדה לרשותנו לפעול, על פי מה שניתן לנו, מוקסמה בשני סבבים.

<דלית שטאובר: אנחנו שמחים להיות פה בתאריך הזה, אבל - - -

<יצחק קדמן: עכשיו יש אקדח ברקה, ותאשרו את זה או שלא נפתח את שנת הלימודים.

<דלית שטאובר: לא נפתח אם ילדים לא מבוטחים.

עמרם מצנע: כן, אבל אנחנו נדרשים לאשר בעצם הסכם לחמש שנים, לא לשנה.

עמרם מצנע: לא לאיזו שהיא תקופת מעבר.

<דלית שטאובר: נכון.

<יגאל שגיא: לא, לא.

<יגאל שגיא: ההסכם הוא הסכם מסגרת.

<יגאל שגיא: הסכם מסגרת לתקופה.

<יגאל שגיא: עכשיו דרך אגב, האישור שהתקבל ממשרד הפנים הוא לשלוש שנים בלבד, זה הסכם המסגרת, לשלוש שנים, והוא לא מחייב.

<יגאל שגיא: הוא נעשה מדי שנה לשנה אחת.

<יגאל שגיא: הוא מתחדש כעבור שנה לעוד שנה, עד לתקופה מרבית של שלוש שנים.

<יגאל שגיא: זה האישור שיש במשרד הפנים.

<יגאל שגיא: דרך אגב, משרד הפנים בדק את המכרז הזה לפני ולפנים, לגופו של עניין ובדק אותו ואישר אותו כפי שהוא.

<יגאל שגיא: אבל אני שוב רוצה לחזור לנקודה המרכזית, לדעתי, והיא שאם אתה לא תגרור פנימה את הרשויות הגדולות, מטבע הדברים לרשויות הקטנות המחיר יהיה כפול.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<דלית שטאובר: נהדר שיש פה מישהו שמוכן לקחת את הסיכון הזה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה, יצחק קדמן.

<יצחק קדמן: אני מסתכן בזה שיהיו הרבה מאד מתנגדים לדברים שאני אומר, אבל אני חושב שאדוני הולך בכיוון מאד נכון, וזו התנגדות להפוך את ועדת החינוך של הכנסת לחותמת גומי.

<יצחק קדמן: באים שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים ואומרים – או שתאשרו כל סכום שאנחנו נקבע – או שלא תפתח שנת הלימודים.

<יצחק קדמן: זה אקדח לרקה.

<יצחק קדמן: אני חושב שזו התנהלות לא נכונה.

<יצחק קדמן: אני מציע לוועדה שלא לאשר בשום פנים ואופן.

<יצחק קדמן: אני מזכיר, מדובר בעלייה של 46%, כמעט 50%.

<יצחק קדמן: קפיצה מ-34 שקלים ל-49 שקלים.

<יצחק קדמן: אז שמעתי כבר אנשים שמדברים בלגלוג ובזלזול – מה זה תוספת של 15 שקלים.

<יצחק קדמן: אני רוצה להגיד שזאת תוספת של 15 שקלים בסעיף הביטוח, ותוספת של מאות שקלים בסעיפי הטיולים והתל"ן, שעלו השנה לראשונה מזה זמן רב.

<יצחק קדמן: וכל זה קורה בשנה ששלחו את היד עמוק לכיס של משפחות עם ילדים וקיצצו להן את קצבאות הילדים.

<יצחק קדמן: איך אנחנו מרהיבים עוז לבוא עכשיו למשפחות ולהגיד להן – לקחנו לכן את קצבאות הילדים, ואתן תשלמו יותר על החינוך שאמור להיות חינוך חינם.

<יצחק קדמן: ואני שומע פה כתב סנגור נלהב על חברות הביטוח.

<יצחק קדמן: לא צריך לדאוג להן.

<יצחק קדמן: אני מפנה את תשומת לבכם לתחקיר שהתפרסם אתמול בגלובס, על התנאים שבהם מתפקדים חברות הביטוח, ואיזה מענקים מקבלים המנהלים, שכל כך מסכנים ומפסידים כסף.

<יצחק קדמן: אז אנחנו פה מסנגרים על חברות הביטוח.

<יצחק קדמן: אז אני שומעת מהמנכ"לית, וזה נכון, שעלתה המודעות.

<יצחק קדמן: גברתי, את יודעת למה עלתה המודעות?

<יצחק קדמן: כי הוועדה הזאת, לפני שלוש שנים, הכריחה לפרסם את הפוליסות, להביא אותן לידיעת ההורים.

<יצחק קדמן: הרבה שנים קודם לכן - - -

<איתי חוטר: ובמו ידיה העלתה את התעריף.

<יגאל שגיא: לא, לא, עם כל הכבוד, זה ממש שטות מה שאתה אומר.

<יגאל שגיא: המפקח על הביטוח הכריח לעשות את זה, כבר לפני 10 שנים.

<יצחק קדמן: וזה לא נעשה.

<יצחק קדמן: וזה לא נעשה.

<יצחק קדמן: ובשנים שזה לא נעשה חברות הביטוח עשו הרבה מאד כסף, על רקע המודעות - - -

עמרם מצנע: חברים, כל אחד יקבל את רשות הדיבור.

עמרם מצנע: אף אחד לא אחראי על הנתונים של האחר.

<יצחק קדמן: ולכן אני מציע לפנות את רגשות הרחמים שלנו כלפי ההורים ולא כלפי חברות הביטוח.

<יצחק קדמן: אני מציע שהמדינה תיקח על עצמה לעסוק בנושא הזה.

<יצחק קדמן: יש עוד תחומים שהמדינה לקחה על עצמה לעסוק בהם.

<יצחק קדמן: אין פיקוח.

<יצחק קדמן: אני דיברתי אתמול עם הממונה על הביטוח במשרד האוצר, הוא אמר התפקיד שלנו הוא לא לפקח על המחירים.

<יצחק קדמן: אנחנו לא מפקחים על המחירים.

<יצחק קדמן: יחד עם זה, הוא אמר לי דבר מאד מעניין, אני מסב את תשומת ליבכם, הוא אמר שצריך לבדוק את הפוליסות.

<יצחק קדמן: הוא אומר אנחנו מוצאים הרבה פעמים, שמכניסים בפוליסות דברים שלא צריך להכניס פנימה, שמכוסים על ידי דברים אחרים.

<יצחק קדמן: הוא אמר לי למשל, אני לא יודע למה, ואני מצטט אותו בסימן שאלה – אם אכן הפוליסה מכסה 365 יום בשנה והיא מכסה גם פציעות של הילד בחוץ לארץ, כשהוא לא נמצא בארץ, בשעה שכל הורה עושה ביטוח כשהוא נוסע לחוץ לארץ, אולי זה מיותר?

<יצחק קדמן: אולי אפשר להוציא סעיפים שלא פוגעים ואפשר להוזיל את מחירי הביטוח?

<יצחק קדמן: ואם אי אפשר, אני מציע גם לבדוק איך קרה שרק חברה אחת ניגשה.

<יצחק קדמן: האם היה איזה תיאום?

<יצחק קדמן: אני שמעתי את יושב ראש ארגון ההורים, עורך דין פישר, שהעלה תהיות מאד קשות בעניין הזה, ויש תקדימים לעניין הזה גם בנושא של השאלת ספרים.

<יצחק קדמן: ולכן אני מציע לא לאשר את התעריף הזה, מפני שבאותה מידה היה אפשר להביא לנו תעריף של 100 שקלים ולהגיד אין ברירה, רק חברה אחת נכנסה.

<יצחק קדמן: אני מציע שהממשלה תיקח על עצמה, זה סעיף אחרון שנשאר כתשלום חובה, אני מציע שהממשלה תיקח על עצמה את כל ניהול העניין, בין אם באמצעות חברת הביטוח הממשלתית ובין אם באמצעות מימון של המדינה.

<יצחק קדמן: אי אפשר יותר להטיל עול על ההורים שוב ושוב, כדי לממן חינוך שאמור להיות חינם.

עמרם מצנע: אודי, נציג ארגון ההורים הארצי.

<אודי לבון: מספר דברים קצרים.

<אודי לבון: אחד, אנחנו מבינים שאנחנו נמצאים היום רגע לפני פתיחת שנת הלימודים ויש בעיה לדעתנו גם כן בתזמון שהגענו.

<אודי לבון: לא יכול להיות שמכרז שהוא לשלוש שנים, גם שהוא בסבב שני, יכול להיקבע ולהיות מתוכנן מראש, שלא יהיה זמן להיערך לזה.

<אודי לבון: חברות הביטוח עד היום קיבלו לפי החישוב של 1.2 מיליון ילדים, אתם אמרתם, בתוך ההסדר, הביטוח קופץ בעצם מ-44 מיליון ל-63 מיליון שחברות הביטוח מקבלות.

<אודי לבון: השאלה אם באמת חברות הביטוח הפסידו 20 מיליון שנה שעברה, זה נשמע קפיצה מאד מאד גבוהה, ומזה מה שאמר יצחק קדמן, אנחנו מבקשים באמת לבדוק, אולי עם האחראי, הממונה על הביטוח או על ההגבלים העסקיים, את המכרז הזה.

<אודי לבון: זאת אומרת אם היה פה איזה שהוא תיאום בין חברות הביטוח לא לגשת למכרז הזה.

<דגנית גרינבוים: זה היה בהשאלת ספרים.

<אודי לבון: כן, אנחנו כבר בתהליך תביעה ייצוגית בנושא, על ארבע חברות הפצה של השאלת ספרים, שכרגע נמצא בחקירה משטרתית שעשו תיאום כדי לא לגשת.

<אודי לבון: צריך לבדוק.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת נהרי.

משולם נהרי: כן, בעקבות דבריו של יצחק, אני רוצה להצטרף.

משולם נהרי: אני מסכים וזה נכון שהמדינה תממן ותקל על ההורים, במיוחד בימים האלה, אחרי שהגזרות הקשות היו בעיקר על התלמידים.

משולם נהרי: אבל השאלה שלי אם אנחנו רוצים להיות מעשיים, האם באמת המדינה תממן בעת הזו, בתקופה הקצרה הזו, האם הממשלה באמת תיקח יזמה ותקבל הארה – כמה חשוב לעזור להורים ולעזור לתלמידים ולדאוג לביטחונם, והנה היא כבר מוצאת מקור תקציבי?

משולם נהרי: אני לא כל כך הייתי מאמין.

עמרם מצנע: לפי החישובים פה זה כולו 60 מיליון שקלים.

משולם נהרי: כן.

עמרם מצנע: אתה יודע איזה מערך גבייה יש על ה-49 שקלים האלה.

עמרם מצנע: איזה מערך בבתי המשפט.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: אני מכיר סכומים - - -

עמרם מצנע: על הסכום היחיד שנשאר חובה.

משולם נהרי: אני מכיר סכומים יותר קטנים שהמדינה כביכול "מתקשה" להביא אותם.

משולם נהרי: אבל בכל אופן מה שיקרה, אני חושב שיהיו רשויות שייקחו יוזמה, ויבטחו את התלמידים וזה ייצור אנדרלמוסיה כזאת – רשות אחת מבטחת, רשות שנייה אין לה כסף, זו יש לה.

משולם נהרי: אני חשוב שהרשות המקומית צריכה בעת הזו, להחליף את הממשלה ולממן את זה.

משולם נהרי: במיוחד אחרי הדיונים הגדולים שהיו לנו, והתברר שחוק נהרי עולה מאות מיליונים ועכשיו המדינה, עם שינוי החוק, הרי פינתה מאות מיליונים.

משולם נהרי: אפשר לקחת מזה.

משולם נהרי: אם זה רק 60 מיליון אז זה בכלל לא יורגש.

משולם נהרי: שהרשות המקומית תבטח את התלמידים שלה.

משולם נהרי: יש לה היום מקור תקציבי, ובא לציון גואל.

משולם נהרי: אבל התלמידים, אסור להשאיר אותם במצב הזה.

משולם נהרי: אנחנו לא יכולים להיות צודקים, אנחנו צריכים להיות חכמים.

משולם נהרי: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

יואל רזבוזוב: קודם כל אני מבין למה לא ניגשו למכרז, כי למדתי קצת ביטוח וכלכלה, ורואים שאין פה רווחיות יותר מדי.

יואל רזבוזוב: זה 64 מיליון שקלים, 1.3 מיליון תלמידים, מה החברות פה מרוויחות?

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים כמה כל הורה עכשיו תובע את בית הספר, את מערכת החינוך, ובשנייה לוקחים פה המון סכומים, סכומי עתק.

יואל רזבוזוב: אני שמעתי הרבה על הסכומים האלה.

יואל רזבוזוב: עכשיו להגיד שהמדינה תממן את זה, הרי זה עוגה אחת, ובסופו של דבר צריך לחתוך ממישהו אחר, לקחת את הכסף ממערכת החינוך, לקחת את זה מילדים אחרים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שיש הרבה הורים ששמחים על הביטוח הזה.

יואל רזבוזוב: יש המון הורים שמוכנים, כי הם מבטחים בכל מיני ביטוחים אחרים וזה עולה להם הרבה הרבה יותר כסף.

יואל רזבוזוב: אז הסכום הזה הוא סכום שמקובל על המון המון הורים.

יואל רזבוזוב: אני מבין שיש באמת, הלוואי והמדינה יכולה לקחת את הנושא הזה, אבל במצב של היום זה לא אפשרי.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאין מה לעשות ובאמת, זה שאף אחד לא ניגש למכרז, אני מבין את הסיבה למה לא ניגשו.

יואל רזבוזוב: ואם זה המצב וכמו שאמרת אם זה אקדח לרקה, אז אין מה לעשות.

יואל רזבוזוב: זה המצב הנתון והרבה הורים שמחים על הביטוח הזה כי הוא גם מבטח בחו"ל, וזה חשוב.

יואל רזבוזוב: יש הרבה ילדים שיסכימו שהילדים שלהם יהיו מבוטחים בחו"ל.

יואל רזבוזוב: גם בשעות שאחרי הבית ספר כשיש פציעות.

יואל רזבוזוב: זה 24 שעות על הכל, ואני חושב שזה חשוב מאד.

יוני שטבון: יש לי רק שאלה אחת להבנה.

יוני שטבון: כל התהליך עצמו של המכרז, אני מבין שזה גם ביטוח מרבי, זה לאו דווקא הסכום 49 שקלים.

יוני שטבון: רק איך הגענו למצב שאנחנו עושים את זה שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים.

יוני שטבון: אמנם לא הייתי פה ברגע שדיברו על זה, אבל זו שאלה אמיתית שהעלה פה ארגון ההורים.

<יגאל שגיא: כל התהליך התחיל 3 חודשים לפני - - -

<יצחק קדמן: למה לא שנה?

<יגאל שגיא: אבל הוא נמשך יותר משום שאתה מפרסם מכרז, מקבל את ההצעות, או שאתה לא מקבל הצעות.

<יגאל שגיא: אתה מקיים סבב ישיבות של הסבר, מה שנקרא, ישיבות קבלנים כביכול, לאלה שמתעניינים במכרז ורוצים לקבל הסברים.

<יגאל שגיא: אתה מקבל מהם הערות על כל המכרז כולו.

<יגאל שגיא: אלה דברים שלוקחים זמן.

עמרם מצנע: מי שעוסק במכרזים יודע ששלושה חודשים לפני הזמן זה כבר מעבר לקו האדום.

<יגאל שגיא: כן, אבל לפני כן אתה לא יכול לעשות את זה, כי אתה לא מקבל אישור ממשרד הפנים לעשות את זה.

עמרם מצנע: חברה, באמת, נו, אי אפשר, זה חמש שנים.

<יגאל שגיא: לא, אלה העובדות.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

רונן הופמן: אני פשוט מבקש להתמקד במצב שבו אנחנו נמצאים.

רונן הופמן: כל הפקת הלקחים ממועד פרסום המכרזים זה דבר אולי נכון, אבל כרגע אנחנו לפני תחילת שנת הלימודים.

רונן הופמן: אני שואל את מר קדמן - אתה מעדיף שהשנה לא תיפתח?

רונן הופמן: הרי הסיכונים שהילדים וההורים לוקחים על עצמם כשהילדים אינם במערכות החינוך הרבה יותר גדולים.

רונן הופמן: אנחנו נמצאים כרגע במצב שצריך להחליט וההחלטה כרגע נתונה אל מול תהליך מסוים שהתרחש, או שמתרחש, ואנחנו צריכים להחליט ששנת הלימודים תפתח, ולשם כך התלמידים צריכים להיות מבוטחים, למיטב הבנתי.

<יצחק קדמן: בוודאי שזה צריך להיות, אבל אתה ער למשמעות של העניין הזה, שבאים לוועדת החינוך שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים – או שתאשרו, או שלא תיפתח השנה.

רונן הופמן: כן.

עמרם מצנע: אוקיי, בבקשה, נציג המועצות האזוריות.

<ישראל נדיבי: ישראל נדיבי.

<ישראל נדיבי: כשאני שמעתי גם על הביטוח, אני בדיוק חשבתי אותו דבר והלכתי לברר והתקשרתי למועצות אזוריות שאנחנו יחסית גופים קטנים יותר, ויש מועצות אזוריות שלא נכנסות לביטוח הזה והולכות לביטוח אחר; ואמרו לי גזברים של שתי מועצות אזוריות, הגדולות ביותר היום, שהם ניסו ללכת והשנה חברות הביטוח לא נותנות את ההצעות, כי זה לא כדאי להן, על המחירים שהיו לפני שנה.

<ישראל נדיבי: זאת אומרת כנראה יש בעיה עם המחירים, אבל אני לא מתמצא בזה.

<ישראל נדיבי: עכשיו אני רוצה להגיד שני דברים ואני באמת חושב שהשנה זה מאוחר מדי.

<ישראל נדיבי: אני לא חושב שיש מה לעשות, אבל אני רוצה להציע כן שתי הצעות.

<ישראל נדיבי: אחת, שהקביעה של הביטוח תעשה, אני זורק תאריך, כי במשרד החינוך יש לו משמעות: עד ה-31 במאי.

<ישראל נדיבי: מה קרה?

<ישראל נדיבי: כל שנה באים לכאן, אני כבר הייתי כאן כמה פעמים ותמיד אומרים – איך מגיעים שלושה ימים לפני הסוף, או שבועיים לפני הסוף.

<ישראל נדיבי: היום אנחנו במצב טוב יחסית לדעתי, משנים קודמות.

<ישראל נדיבי: שיקבעו שאת הביטוח יקבעו עד ה-31 במאי.

<ישראל נדיבי: אם אפשר לקבוע את השעות של המורים, אז שיקבעו את זה, ואת זה אפשר להכניס לדעתי לאיזו חקיקת משנה, או משהו.

<ישראל נדיבי: זו הצעה אחת.

<דלית שטאובר: חוזר התשלומים, רק כזכור, אושר בשלב המוקדם ביותר מאי פעם.

<דלית שטאובר: אלא מה היא?

<דלית שטאובר: שזה היה סעיף פתוח בשל הקשיים של המכרז, בשל העובדה שלא ניגש, הרי - - -

<ישראל נדיבי: דלית, אני יודע - - -

<דלית שטאובר: זה הפתרון שנשאר.

<דלית שטאובר: זה אינטרס של התנהלות תקינה של כולנו, ואין דבר שלא הקדמנו השנה, שיכולנו.

<ישראל נדיבי: דלית, אני באמת לא בא בטענות.

<דלית שטאובר: לא, זה לא טענה, זו עובדה.

<ישראל נדיבי: אני רק אומר, אם כולנו נדע עכשיו שאנחנו צריכים בעוד חצי שנה, וזה לא מכרז לשלוש שנים מחייב, הוא מחייב לשנה הקרובה, אפשר אולי לשנות את זה לשנה הבאה.

<ישראל נדיבי: והצעה שנייה על ההצעה הזאת זה להורים.

<ישראל נדיבי: אני לפחות חושב, אני לא יודע אם זה על דעת השלטון המקומי, בואו תהיו שותפים לנושא הזה של המכרז.

<ישראל נדיבי: לבוא כל פעם ולהגיד – זה לא מקובל, זה לא מקובל, וכל מי שמציע לא לבטח את התלמידים יודע שהמשמעות היא לא לפתוח את השנה.

<ישראל נדיבי: זהו.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אתכם, השלטון המקומי: הביטוח הרי הוא לשנה, מה המשמעות אם אנחנו בוועדה נאשר את הפרטים שאתם מבקשים רק לשנה אחת, ולייחד את השנה הקרובה, מיד אחרי הפגרה, לא לקראת סוף שנה, לדיונים יותר מעמיקים עם הממונה על הביטוח, כדי למצוא דרך יותר נכונה להתעסק בנושא הזה.

<יגאל שגיא: הם בהחלט יכולים לנסות.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: כן, את רצית, היועצת המשפטית?

<דלית מורג: רציתי רק לומר, הרי הדברים כבר נאמרו, שמדובר בביטוח תאונות דרכים, והביטוח במקור היה, תאונות אישיות משלבים בכל מקרה של פגיעה.

<דלית מורג: בכל מקרה של פגיעה המקור של ביטוח תאונות אישיות היה דווקא משום שבאותם ביטוחי צד ג', שהם ביטוחי אחריות, היו מקרים של תלמידים שאכן נפגעו ולא נמצאה אחריות לגביהם.

<דלית מורג: ולכן הוחלט, בהתחלה ללא חוק, אחר כך גם בסעיף בחוק, לעשות ביטוח תאונות אישיות.

<דלית מורג: זאת אומרת הביטוח הוא על כל פגיעה, על כל תאונה.

<דלית מורג: גם הנושא של חוץ לארץ.

<דלית מורג: היו תלמידים, או היה תלמיד אחד מאד מפורסם, אבל היו תלמידים שנפגעו בחוץ לארץ ולא נמצא להם מקור תשלום.

<דלית מורג: ואז דווקא הביטוח הזה, תאונות אישיות, שנותן איזו שהיא אפשרות לקבל פיצוי במקרה של פגיעה חמורה, בנוסף לאותו ביטוח אחריות, הוא מאד חיוני.

<דלית מורג: ועוד דבר שקרוב לדבר, קרן הביטוח הממשלתית מבטחת את אחריות המדינה.

<דלית מורג: היא לא מבטחת את אחריות הרשויות המקומיות ולא מבטחת עבור רשויות מקומיות, ולכן גם המכרז יוצא על ידי מרכז השלטון המקומי.

<דלית מורג: זה מה שרציתי לומר.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: מר בוקובזה, בבקשה.

עמרם מצנע: אתה בנושא הבא?

עמרם מצנע: אתה רשום אצלי.

<יצחק בוקובזה: כן, אבל זה מעניין לשמוע.

עמרם מצנע: המנכ"לית, את רוצה להוסיף עוד משהו?

<דלית שטאובר: אני חושבת שהדברים נאמרו, הם ברורים.

<דלית שטאובר: אני חושבת שיש מורכבות רבה מאד שהיא לא חד חד ערכית, כי היא נובעת מהרבה מאד גורמים.

<דלית שטאובר: אתם יודעים, זה קשור לכל נושא.

<דלית שטאובר: אנחנו שואלים האם יש היום יותר פגיעות מיניות מבעבר?

<דלית שטאובר: האם יש היום יותר הטרדה מינית של גברים לנשים מבעבר?

<דלית שטאובר: ברור שלא.

<דלית שטאובר: כאשר אנחנו מעלים למודעות, אנחנו צריכים להתמודד עם זה.

<דלית שטאובר: לעתים, כמו שעשינו כאן, ובצדק, ברור שצריכה להיות מודעות להורים ולתלמידים על הזכות שלהם לתבוע נזקים.

<דלית שטאובר: הרי יש לזה עלויות שלחלק מהמשפחות החיים נהרסים כתוצאה מזה.

<דלית שטאובר: ברור שדבר כזה יש לו משמעויות.

<דלית שטאובר: אנחנו יודעים להביא מישהו אחר שישלם את הכסף הזה?

<דלית שטאובר: ברגע הזה לא.

<דלית שטאובר: אני חושבת ואני רוצה להתריע שאנחנו לא נקבל החלטה שאין לה אלטרנטיבה אחרת.

<דלית שטאובר: צריכים קודם כל להכין את האלטרנטיבה האחרת, לפני שממנפים עוד פעם מכרזים ועבודה, שתביא אותנו באותו עיתוי למקום הזה, עם בעיות אולי דומות, או גדולות יותר.

<דלית שטאובר: קודם כל שיעבדו ויכינו את האלטרנטיבה.

<דלית שטאובר: אם ימצאו אלטרנטיבה יותר טובה, יחזרו למקום הזה ויציעו תהליך.

<דלית שטאובר: כרגע, בעומס המטלות ומעומס הפעילויות, לייצר עוד פעם תהליכים שיגזלו זמן ולא מבטיחים תוצאה, צריך-.

<דלית שטאובר: ואני חוזרת ואומרת, בעיני צריך להכין את האלטרנטיבה, לפני שמקבלים החלטה שתזיק ותטיל על כולנו עבודה שתפגע בהיערכות של דברים אחרים.

עמרם מצנע: כן, אני ברשותכם רוצה לסכם ולהציע בסוף על מה להחליט.

<יצחק קדמן: יש לי רק בקשה אחת, אם אפשר.

עמרם מצנע: קצר.

<יצחק קדמן: במידה ויישאר העניין הדיפרנציאלי של רשויות, אני מבקש שיהיה ברור לחלוטין שמי שקיבל הנחה, ההנחה חוזרת להורים ולא לרשות המקומית.

<יגאל שגיא: בוודאי.

<יצחק קדמן: אני יודע מה אני אומר.

עמרם מצנע: בסדר, הערה חשובה.

עמרם מצנע: הוועדה מרגישה אי נוחות גדולה מאד על כך שבאמת שבועיים לפני שנת הלימודים, אנחנו צריכים להחליט, והסיבות, יש הר של סיבות, וכנראה כולן נכונות.

עמרם מצנע: מהעיון שלי בפרוטוקולים של השנים הקודמות, זה חוזר על עצמו יותר מפעם אחת, גם בנושא הזה, גם בנושא שתיכף נדון בו, בנושא של סעיף 7(ב), וזה כמובן דבר לא ראוי.

עמרם מצנע: אני שמח שבאמת כל נושא תשלומי הורים, הובא לוועדה בלוח זמנים מוקדם מאד, אושר כאן בוועדה עם כל ההסתייגויות שהיו, ונשאר הסעיף הזה של ביטוח פתוח.

עמרם מצנע: לכולנו גם ברור ששנת הלימודים לא יכולה להיפתח אם אין ביטוח לתלמידים.

עמרם מצנע: אני גם חושב שהשירות הזה של ביטוח אישי בפני תאונות לתלמידי ישראל, 365 ימים בשנה באשר הם, הוא נכון.

עמרם מצנע: זה שירות חשוב והוא בעצם נותן אמינות ואמון, בכך שהילד בכל מקום שהוא נמצא – מבוטח.

עמרם מצנע: היום זה כבר מגיל 3, עד גיל 18.

עמרם מצנע: ואני גם מבין למה אחרי 5 שנים, עם תביעות הולכות וגדלות, הפרמיות גדלות.

עמרם מצנע: מה שאני לא מצליח להבין, זה למה פעם נוספת, אנחנו באופן מודע, יוצרים דיפרנציאציה שלילית, בין יישובים חזקים ליישובים חלשים.

עמרם מצנע: אני בראשית דרכה של הוועדה אמרתי שזה אחד הנושאים המרכזיים שהוועדה הזו הולכת לטפל.

עמרם מצנע: אני יודע שגם משרד החינוך בראשותו של השר, רואים את זה כנושא חשוב, אבל כל פעם זה מגיע לשולחננו, אנחנו ככה מתנצלים, מורידים את הראש ואומרים אין ברירה, צריך להתקדם הלאה.

עמרם מצנע: מה שאני מציע לחבריי בוועדה, שאנחנו נאשר את הרף העליון של ביטוח בפני תאונות לתלמידים, לשנה אחת בלבד, ונקבע יחד עם משרד החינוך, משרד האוצר, הממונה על הביטוח, מרכז השלטון המקומי, סדרת דיונים, כשלא נהיה לחוצים במהלך השנה, כדי לנסות ולהסדיר את נושא הביטוח האישי בצורה יותר נכונה.

עמרם מצנע: אנחנו אומנים בלסבך דברים ולעשות אותם מורכבים, כשבסוף אתה לא יודע מי אחראי על מה.

עמרם מצנע: ונדמה לי שהנושא הזה - הפכנו אותו למורכב מדי, מבחינת טיפול המערכת.

עמרם מצנע: מצד אחד זה תשלום חובה, מצד שני הרשויות המקומיות הן אלה שאחריות; מצד שלישי מביאים את זה לוועדה לאישור; והכל מדובר סך הכל באמת על הרכיב האחרון בנושא תשלומי חובה, שנשאר להורים.

עמרם מצנע: בואו נבטל את זה.

עמרם מצנע: הרי את ה-60 מיליון שקלים, זה פחות או יותר הסכומים המדוברים, אני מניח שזה יעלה בגלל שה-30% יצטרפו, זו ההזדמנות, בדרך זו או אחרת, להפסיק את הבירוקרטיה המורכבת והמסובכת הזו, ולהסדיר את זה בהסדר כזה או אחר, שתלמידי ישראל באשר הם יהיו מבוטחים, ולא צריך את הריטואל הזה פעם בשנה, או פעם בשלוש שנים, או פעם בחמש שנים; ונוכל גם לומר, אני חושב שהשר רק יברך על זה, אם הוא יוכל לעשות את זה, נוכל לומר שסוף סוף אין תשלומי חובה.

עמרם מצנע: יש תשלומי רשות, יש תשלומי זכות, גם בזה אני מניח אנחנו ננסה לטפל בשנה הקרובה.

עמרם מצנע: בשורה התחתונה, חברי חברי הכנסת, אם יש מישהו שמסתייג.

רונן הופמן: כן, אני לא מסתייג, אני רוצה לשאול.

עמרם מצנע: אני מציע שאנחנו נאשר את זה לשנה אחת.

רונן הופמן: כן, אני רק רוצה לשאול מה המשמעות.

עמרם מצנע: אז שאלנו את אנשי הביטוח והם אומרים שאין בעיה.

עמרם מצנע: גם הביטוח הוא לשנה.

<יצחק קדמן: בכל מקרה ועדת החינוך מאשרת כל שנת לימודים מחדש.

<דלית שטאובר: אני רוצה להגיד במילים שלי מה אני מבינה שאתה הצעת, חבר הכנסת עמרם מצנע.

<דלית שטאובר: כלומר, ועדת החינוך של הכנסת תמיד מאשרת תשלומים לשנה, אז מבחינת הוועדה מאשרים לשנה, אין שינוי בזה.

<דלית שטאובר: החברה שזכתה, זכתה לשלוש שנים.

<דלית שטאובר: יש לה נקודות יציאה.

<דלית שטאובר: אם התהליך הזה יוביל למהלך שיביא את הפתרון שאתה מציע, מה טוב.

<דלית שטאובר: התהליך הזה מבורך.

<דלית שטאובר: במידה ולא, הרי המכרז הזה תופס ויצטרכו לחזור ולהסביר מדוע לא השיגו תוצאה טובה יותר ולאשר את התשלום.

יוני שטבון: אבל לחברה יש נקודת יציאה אחרי שנה בחוזה התקשרות שלכם איתם?

<יגאל שגיא: יש נקודות יציאה.

<דלית שטאובר: תמיד במכרזים יש נקודות יציאה.

יוני שטבון: אבל גם מהצד שלנו, אנחנו נוכל להוציא אותם?

<דלית שטאובר: אנחנו לא נשנה את המצב מבחינת הוועדה, בכל מקרה האישור הוא לשנה.

<דלית שטאובר: זה לא אישור של המכרז, זה אישור של התעריף בתשלומי הורים.

עמרם מצנע: אנחנו מאשרים לשנה ורשמנו לעצמו את אנשי מכרז השלטון המקומי, שהם בעצם עשו את המכרז, שאומרים שאין שום בעיה לסיים את המכרז בנקודת יציאה בעוד שנה.

<דלית שטאובר: אז צריך לחפש חברה חלופית.

<קריאה: מה זה לחפש?

<קריאה: חברת הביטוח חתמה לשלוש שנים.

עמרם מצנע: יש לי בקשה, אי אפשר שכל אחד ידבר בעיקר לא באחריות שלו.

עמרם מצנע: אני פונה אל מרכז השלטון המקומי, אני רוצה להבהיר את זה, שלא יהיו אחר כך אי הבנות.

עמרם מצנע: מבחינת ההסכם שאתם חותמים עכשיו עם החברה לביטוח, יש נקודת יציאה בעוד שנה.

<יגאל שגיא: יש.

עמרם מצנע: אוקיי, זאת התשובה.

<יצחק קדמן: לשני הצדדים.

<יגאל שגיא: יש לשני הצדדים.

עמרם מצנע: אנחנו מבחינתנו, כוועדת חינוך, מאשרים בצער רב את הביטוח הזה, כפי שהוצג לנו, לשנה אחת, והוועדה תיקח על עצמה ביזמתה, במהלך השנה, מוקדם ככל שאפשר, לדון בעניין הזה לא כשהאקדח מונח על הרקה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: צריך להצביע, אז מי בעד ההצעה שלי, בבקשה, להרים את היד.

עמרם מצנע: הצבעה בעד הצעת היו"ר – רוב ההצעה התקבלה פה אחד

עמרם מצנע: פה אחד, תודה רבה.

עמרם מצנע: הנושא השני הוא הודעת שר החינוך, בהתאם להורות סעיף 7(ב) לחוק לימוד חובה התש"ט-1949, הגיע הזמן שנשנה את החוק הזה.

עמרם מצנע: צו לימוד חובה, שיעור השתתפות של המדינה ורשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות חינוך רשמיים בשנת הלימודים.

<דלית שטאובר: אני אומר ששר החינוך קיים את חובת ההיוועצות שלו גם עם שר הפנים וקיבל את הסכמתו, גם עם שלמה בוחבוט, מהשלטון המקומי, ואני העברתי לך את המכתב של ההסכמה שלו.

<דלית שטאובר: חבר הכנסת מצנע, יום אחרי ששוחחנו, יש הסכמה בכתב של כל הגורמים של חובת ההיוועצות.

עמרם מצנע: השאלה שאני רוצה לשאול, דלית, האם יש הבדל בצו הזה מהשנה שעברה?

<דלית שטאובר: לא.

<דלית שטאובר: אין הבדל מהסיבות, ויושבים כאן גם החברים שלי לשולחן העגול, שלאחר דיונים שמוצו, בין השלטון המקומי לבין משרד החינוך ומשרד האוצר, הבאנו את הנושא, ביזמת השלטון המקומי ובהסכמתנו, לשולחן עגול של מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שם התקיים דיון מקיף.

<דלית שטאובר: הייתה הכרה שכדי לענות לתביעות ולבקשות של השלטון המקומי, מדובר בפערים של מאות מיליוני שקלים ומדובר בהליך מאד מאד מקיף ורחב, ומנכ"ל משרד ראש הממשלה לקח על עצמו לנהל את התהליך הזה.

<דלית שטאובר: השלטון המקומי בימים האלה פונה אליו כדי לעורר מחדש את התהליך, בעקבות סיום הליך הבחירות וסיום תקציב המדינה, ואנחנו כמובן נהיה שותפים בשולחן הזה.

<איתי חוטר: עם הסתייגות קלה, אם אפשר.

<דלית שטאובר: בבקשה, מה שלא מדויק, תתקן.

<איתי חוטר: לדעתנו, חלק מהדרישות, גם שהצגנו אותן בשולחן העגול אצל מנכ"ל משרד ראש הממשלה, לא דורשות תוספת תקציבית וניתן להיענות אליהן.

<דלית שטאובר: כן, אבל זה בדיון של השולחן העגול.

<איתי חוטר: בדיון של השולחן, ונכון לעת הזאת ניתן לאשר את הצו.

<דלית שטאובר: כן.

עמרם מצנע: כן, מי עוד רוצה להתייחס.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יצחק בוקובזה: הדיבורים האלה על מנכ"ל ראש הממשלה, לפני שאומר דברים לגופו של עניין, אני חייב לומר למנכ"לית משרד החינוך שישנה החלטת ממשלה מלפני למעלה משנה, שקוראים לה שקיפות בתקציבי החינוך, אני יכול לקרוא אותה.

<יצחק בוקובזה: היא דורשת שהמשרד יפרסם, לגבי כל רשות ורשות ולגבי כל בית ספר ובית ספר, את מכלול הכספים שמקבלים בתי הספר, כדי שהתלמיד יידע מה הוא מקבל.

<יצחק בוקובזה: זה לא דיבור של משרד ראשד הממשלה, זאת החלטת ממשלה שקוראים לה שקיפות בתקציבי החינוך.

<יצחק בוקובזה: היא לא מקוימת.

<יצחק בוקובזה: כל הצו הזה מלכתחילה, על פי לשונו, הרי לא מבטלים מילים בחוק ככה כלאחר יד.

<יצחק בוקובזה: כשצריך מדי שנה ושנה בכל רשות ורשות לדון ולהחליט מה היא מקבלת מהמדינה ומה היא נותנת לחינוך, וכל שנה משכפלים את אותו צו, וזה הרי לעג לחוק, זה צחוק מהחוק.

<יצחק בוקובזה: החוק, כמו דברי תורה, להבדיל כן, לא מבטא מילים לריק.

<יצחק בוקובזה: כאשר אומרים מדי שנה ושנה לבדוק, הכוונה היא לא שהשר ישכפל עם כניסתו לתפקיד את מה שעשה השר הקודם.

<יצחק בוקובזה: אני רק רוצה לומר שהוועדה הזאת, לבקשתי ולפנייתי במהלך שבע השנים האחרונות, דנה וכל שנה הייתה הערה של הוועדה למשרד, להתחיל להיכנס לשר החינוך, ונדמה לי שגם לאחרונה במסגרת השלטון המקומי היה כאן איזה יום עיון מאד כללי, קראתי את הפרוטוקול.

<יצחק בוקובזה: ואני רואה ששר החינוך מביא אותנו, אני מקווה להיות שם בשוהם, כדי לראות מה זה שוויון או שוויון בחינוך.

<יצחק בוקובזה: רבותי, אנחנו מדברים על שוויון בנטל כל כך הרבה, בווליום כזה גבוה.

<יצחק בוקובזה: שוויון בהזדמנויות – אין.

<יצחק בוקובזה: אנחנו עסקנו שעה שלמה אם התושב בירוחם משלם עוד 19 שקלים, ואני מאד מעריך את הרגישות הזאת, או במקום אחר עוד 19 שקלים בנושא הביטוח; ואנחנו צריכים להבין האם הילד בירוחם מקבל כמו בתל אביב.

<יצחק בוקובזה: לא רק שהוא לא מקבל יותר, הוא מקבל פחות.

<יצחק בוקובזה: במכרז למחקר ומידע של הכנסת יש את הדפים ושלחתי אותם ליושב הראש, שהחזקים מקבלים יותר מהמדינה וממילא מהרשות המקומית.

<יצחק בוקובזה: והרשות המקומית, בחיפה, בתל אביב, ברמת גן, הארנונה שהם גובים זה לא ארנונה של התושב רק, אנחנו לא נטעה ולא נתבלבל.

<יצחק בוקובזה: הארנונה היא של העסקים ש-50 או 40% זה על חשבון מס הכנסה בסופו של דבר.

<יצחק בוקובזה: ירוחם מלחחת את העפר מהאדמה שלה, לא כן ברמת גן ובתל אביב, ששם יש עסקים וכל מגדל מביא מיליונים.

<יצחק בוקובזה: ולכן, כן הסיפור הזה של הדיפרנציאציה, וכאילו זה בא על חשבון המיסים של הערים החזקות והתושבים שלהם, זה לא נכון, זה משטעה.

<יצחק בוקובזה: אני רוצה לומר עוד דבר בתחום הרגשי.

<יצחק בוקובזה: אנחנו היום מדברים כל כך הרבה על לשלב את החברה החרדית בתוכנו.

<יצחק בוקובזה: האם אנחנו שלבנו עשרות אחוזים מהחברה שלנו בתוכנו אחרי 65 שנה?

<יצחק בוקובזה: די להסתכל בשולחן פרס ישראל במוצאי יום העצמאות, כדי לראות שאנחנו רואים רק צד אחד של ישראל, משני עברי השולחן.

<יצחק בוקובזה: לא יכול להיות שפרסים יקבלו רק יוצאי עדות המזרח שנמצאים בצרפת או במקומות אחרים.

<יצחק בוקובזה: אנחנו לא מספיק רואים את הדברים האלה.

<יצחק בוקובזה: אני, שהייתה לי תקווה, וראש הוועדה הזאת - הפעם יש לי תקווה - בכל זאת, אנחנו ראינו אותו בדיון הקודם, במעשה מופת אישי הראה שיש לו עניין בחלשים.

<יצחק בוקובזה: גם השר פירון, ראיתי אותו בתכנית בטלוויזיה, באיזה מופת אישי הוא בעצם הביא לידי ביטוי את רגישותו לחלש.

<יצחק בוקובזה: אבל כשאני רואה את העוזר שלו, את היועץ שלו, אני אומר לו – כתבתי מכתב לשר, השר הבטיח שהוא הולך לשנות, הוא כתב לי במכתב חתום, והוא אפילו לא עשה כלום.

<יצחק בוקובזה: אני בא ושואל חברה, איפה, אפילו צו לא נותנים בשולחן הוועדה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<יצחק בוקובזה: עוד חצי דקה.

<יצחק בוקובזה: עוזר השר אומר לי – אנחנו נותנים לחלשים בדרכים אחרות.

<יצחק בוקובזה: רבותי, החלשים לא זקוקים לחסדים ולא לטובות.

<יצחק בוקובזה: החלשים זקוקים לדברים גלויים ומפורסמים, שתקוים החלטת הממשלה.

<יצחק בוקובזה: אני לא יודע מה אמר המנכ"ל.

<יצחק בוקובזה: יש החלטת ממשלה על שקיפות, אני מקווה שסוף סוף היא תקוים.

עמרם מצנע: כן, תודה רבה.

<יצחק בוקובזה: תודה רבה.

<דלית שטאובר: עורך דין בוקובזה מתייחס בצד לשני נושאים שונים.

<דלית שטאובר: כמובן עם התפיסה הערכית אין לי שום ויכוח, אני שותפה לה, זאת המדיניות.

<דלית שטאובר: מדובר על שקיפות ומדובר על תקצוב דיפרנציאלי.

<דלית שטאובר: אלה שני דברים שונים.

<דלית שטאובר: השקיפות, תקצוב הרשויות המקומיות, מתקדם בפיילוט שמממש את החלטת הממשלה בהליך מאד מורכב, שאנחנו מנהלים אותו בשיתוף עם האוצר ועם השלטון המקומי, כדי לבנות את התשתיות.

<דלית שטאובר: זה לא באיזו שהיא לחיצת כפתור.

<דלית שטאובר: אנחנו בעד זה, תומכים בזה, זה קורה ומתקדם, בפיילוט, בשיתוף פעולה.

<דלית שטאובר: בנושא של התקצוב הדיפרנציאלי וסל תלמיד, אני רק רוצה להזכיר שהרב שי פירון בתפקידו פחות מחמישה חודשים.

<דלית שטאובר: השר אמר מה מדיניותו באופן ברור.

<דלית שטאובר: הוא מודע לנושא, הוא מקדם שוויון הזדמנויות וצמצום פערים, והוא אמר שתקצוב דיפרנציאלי, שאין על זה תמימות דעים בין כל הרשויות, מותנה בקביעת סל תלמיד.

<דלית שטאובר: אנחנו מקיימים כרגע דיונים מאד אינטנסיביים בקביעת סל תלמיד ומה הוא כולל, כדי לקדם את ההחלטה הזאת.

<יצחק בוקובזה: ואת חושב שהצו מבטא את דרישות החוק?

<יצחק בוקובזה: את באמת חושבת?

<דלית שטאובר: אני אמרתי - - -

עמרם מצנע: אבל אין תהליך כזה בוועדה של ויכוח.

עמרם מצנע: אמרת את דברך.

<יצחק בוקובזה: סליחה.

<דלית שטאובר: עניתי איפה הדברים עומדים, כדי שלא תחשוב שלא מקיימים את מה שהבטיחו.

<דלית שטאובר: אלה לא תמיד דברים שנופלים בתאריך מסוים, אלה תהליכים מאד מורכבים, הם על שולחן המדיניות.

<דלית שטאובר: אני חושבת שחבר הכנסת מצנע והרב שי פירון חולקים את אותה עמדה בנושא הזה, עומדים כדי לקדם אותה.

<דלית שטאובר: גם אנחנו היינו רוצים שזה יהיה בלחיצת כפתור, זה לא תמיד הולך ככה.

<דלית שטאובר: אלה תהליכים שהמימוש שלהם, אני יכולה להביא לכאן עוד עשרות ומאות החלטות ממשלה שהתקבלו, ולהראות איפה הן נמצאות.

<דלית שטאובר: זו החלטה שיצאה לפועל, עובדים עליה במשרדנו.

עמרם מצנע: מישהו רוצה עוד להתייחס?

עמרם מצנע: בבקשה.

<דודי מזרחי: אולי רק תוספת בהקשר של שקיפות.

<דודי מזרחי: שמי דודי מזרחי, אני מנהל אגף התקציבים במשרד החינוך.

<דודי מזרחי: בנוגע להיבט של השקיפות, מעבר למערכת השקיפות הרחבה שהמנכ"לית התייחסה אליה, כבר היום ישנה מערכת של משרד החינוך, היא נקראת מערכת מיתר, וכל התשלומים שעוברים לרשויות המקומיות במישרין, שזה כל אחד ואחד מהסעיפים שמופיעים כאן בצו החינוך ושורה ארוכה של נושאים נוספים, מפורטים שם.

<דלית שטאובר: לא, זה לא מה שהוא ביקש.

<דודי מזרחי: אני יודע.

<דלית שטאובר: אנחנו מבחינתנו שקיפים באופן מלא.

<דלית שטאובר: מה שהוא ביקש זה את התוספות שהרשויות מוסיפות, וזה נמצא בפיילוט של - - -

<יצחק בוקובזה: לא, לא, הסכום הכולל.

<יצחק בוקובזה: כדי לדעת שקיפות – אם תגידי לי כמה מקבלת הרשות על ביטוח ועל זה ועל זה, אף אחד לא יידע מה מקבלים כלום.

<יצחק בוקובזה: צריך לפי החוק הזה, הרשות המקומית מקבלת 100 מיליון, 50 מיליון, 90 מיליון.

<יצחק בוקובזה: זה שקיפות.

עמרם מצנע: אוקיי, עוד מישהו?

משולם נהרי: אגב, יש פרסום בילקוט הפרסומים, מה החלק של משרד החינוך בתקציבי חינוך ומה החלק של הרשות המקומית.

<יצחק בוקובזה: איפה?

משולם נהרי: יש את זה בילקוט הפרסומים, אני אראה לך.

<יצחק בוקובזה: כן, אני אשמח לראות.

משולם נהרי: אבל הייתי רוצה רק להעיר הערה לעורך דין בוקובזה.

משולם נהרי: אתה אמרת שלחלשים נותנים בדרכים אחרות.

<יצחק בוקובזה: הם אומרים, לא אני.

<יצחק בוקובזה: הם אומרים ככה, אני לא אומר.

משולם נהרי: כן, אז אני רוצה להרגיע אותך.

משולם נהרי: אומרים שלחלשים בדרך כלל נותנים בצנעה, כדי לא לבייש אותם.

משולם נהרי: אבל במקרה הזה, גם לא נותנים להם וגם מביישים אותם.

<יצחק בוקובזה: זה אמרתי לך הם אומרים, אני חושב שלא.

משולם נהרי: כן, אבל אני הייתי רוצה להעיר.

משולם נהרי: אני הייתי מצפה, למרות שאני יודע מה העמדה של שר החינוך, אני מדגיש – שר החינוך, לא מערכת החינוך, כלפי המוכר שאינו רשמי, אני הייתי מצפה שבאמת שר החינוך יבוא בצד החינוך הרשמי, יביא גם את המוכר שאינו רשמי ויסדיר את הנושא הזה ברשויות.

משולם נהרי: הרי אי אפשר לדאוג עד השקל האחרון לתלמיד אחד, והשני הוא מופקר.

משולם נהרי: השני זה לא מעניין, שיעשו מה שיעשו.

משולם נהרי: כבר עשה מספיק, דיכא אותם קשות, את המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: 200,000 תלמידים, ורק לא מזמן התבשרנו בכותרות של העיתונים, שהמוכר שאינו רשמי רק הולך וגדל.

משולם נהרי: נדמה לי, אם אני לא טועה, זה 40% בכיתות א', עכשיו יהיו איזה 46% עד שנת 2019.

משולם נהרי: זאת אומרת זה הולך וגדל, הולך ומתפתח, והתלמידים הללו בעצם אין להם אבא, אין להם מי שידאג להם.

עמרם מצנע: הם רק צריכים להיכנס לחינוך הממלכתי הרשמי, והכל יהיה בסדר.

עמרם מצנע: יש להם אבא ואבא מחכה ומחכה, והדלת פתוחה.

משולם נהרי: עמרם, עמרם, תלך בכל יישוב ותפתח בית ספר ממלכתי חרדי, תקרא לו, תשים שילוט.

משולם נהרי: בוא תראה מי ילך לשם.

עמרם מצנע: בסדר, אז אל תתלונן.

משולם נהרי: אבל אתה לא יכול להפקיר תלמידים.

משולם נהרי: במיוחד כשאנחנו - - -

עמרם מצנע: כן, אוקיי, ברשותך.

משולם נהרי: סליחה רגע, משפט אחרון.

משולם נהרי: במיוחד כשאנחנו מדברים, כמו שאמר עורך דין בוקובזה, שזה מדובר בכספי הארנונה של התושבים ושל העסקים המקומיים.

משולם נהרי: אני לא מדבר, משרד החינוך יגיע הזמן גם, אבל אני מדבר עכשיו על הרשויות המקומיות, שזה לא תקציבי מדינה, ששם צריך לדאוג לכל התושבים.

משולם נהרי: צריך לדאוג גם לילדים האלה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: המשרד קיים את חובת ההתייעצות איתנו, לפי סעיף 7(ב) לחוק לימוד חובה.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שמצד אחד אני באמת מבין ששר החינוך לא יכול היה, בתקופה הקצרה הזו, לטפל גם בסוגיה הזו, שהיא סוגיה קצרה, אבל היא סוגית עומק של ממש.

עמרם מצנע: ואני יודע שהמשרד, אתם, עמלים על נושא של סל תלמיד, שזה סיפור גם כן מורכב מאד, שאני מודה שאני עוד לא יודע בדיוק איך ניגשים אליו ומגיעים לשורה התחתונה.

עמרם מצנע: יחד עם זאת, גם הנושא הזה, שנקרא סעיף 7(ב), וההשתתפות של המדינה והשלטון המקומי, הוא כמובן שאלת השאלות על נושא הדיפרנציאציה - - -

משולם נהרי: יש את דו"ח שושני.

עמרם מצנע: הנושא הוא הדיפרנציאציה, וגם אם לא מוסיפים שקל נוסף לתוך המערכת, יש צורך להטיל עומס יותר גדול על הרשויות החזקות, ועומס יותר נמוך על הרשויות החלשות.

עמרם מצנע: אני אומר את זה בכל הזדמנות, וכמובן גם בהזדמנות הזו.

עמרם מצנע: אני יודע שמרכז השלטון המקומי לא אוהב את זה.

עמרם מצנע: הוא רק שוכח, מרכז השלטון המקומי, שהוא לא מייצג רק את 15 הגדולות, אלא הוא מייצג הרבה מאד רשויות, שלא מסוגלות לתת לתושבים את אותו שירות מינימאלי, שנדרש בכל מקום ומקום.

עמרם מצנע: אז אני מודה לך.

עמרם מצנע: אנחנו ניפגש בשבוע הבא, עוד 10 ימים נדמה לי.

עמרם מצנע: שמעתי היום איום על פתיחת שנת הלימודים מבתי הספר השש-שנתיים.

עמרם מצנע: את יכולה לבשר לנו משהו בעניין הזה?

<דלית שטאובר: האיום הזה הוא היום שהגיע אלינו מקבוצה שמוחה על הקושי שבקיום שתי רפורמות – אופק חדש ועוז לתמורה בבית הספר השש-שנתי, העל יסודי.

<דלית שטאובר: השר הביע את עמדתו הפדגוגית, שהיינו מעדיפים שתהיה רפורמה אחת בחינוך העל יסודי השש-שנתי.

<דלית שטאובר: המדינה מחויבת להסכמים שיש בהם שותפים רבים.

<דלית שטאובר: אנחנו נמצאים בשלב האחרון של יישום רפורמת אופק חדש, שהביאה משאבים רבים למערכת החינוך, טייבה את שכר המורים, הוסיפה שעות פרטניות והובילה לשיפור סביבת הלמידה של מורים.

<דלית שטאובר: זה מייצר קושי בבתי הספר השש-שנתיים, שמייצר פער בין שעות עבודה של מורים בחטיבה עליונה, בחטיבת הביניים, בסיס שכר שונה, שעות עבודה שונות.

<דלית שטאובר: אנחנו מודעים לזה.

<דלית שטאובר: אנחנו פועלים במרץ רב עם השותפים שלנו, כדי לייצר התאמות בין שתי הרפורמות בסוגיות הקשות ביותר, אבל המדינה, כמדינה, מחויבת להסכמים שלה.

<דלית שטאובר: יש בתי ספר רבים במדינת ישראל שמתקיימות בהם שתי הרפורמות – זו לצד זו – עם הקשיים, והשר אמר שבכל מקרה, לאחר השלמת התהליך הזה, הוא רואה לעצמו יעד כדי לכונן רפורמה אחת במערכת החינוך בכלל, ובוודאי בעל יסודי.

<דלית שטאובר: מבחינה חוקית, אין אפשרות למורי העל יסודי להשבית את המערכת בשל עוז לתמורה.

<דלית שטאובר: הם חתומים על שקט תעשייתי, ואנחנו מחויבים בשלב האחרון של הטעמת הרפורמה.

<דלית שטאובר: הדבר הזה גם הוכרע בבית משפט, יותר מפעם אחת.

<דלית שטאובר: אנחנו חייבים להיות מכבדי חוק.

עמרם מצנע: רצית להגיד משפט?

<יצחק קדמן: כן, אני רוצה משפט אחד.

עמרם מצנע: אחד.

<יצחק קדמן: אחד.

<יצחק קדמן: אני מבקש להעיר את תשומת לב הוועדה, שמזה כמעט 90 יום משרד החינוך עובר על החוק.

<יצחק קדמן: הוא לא מביא לוועדה מה שצריך היה להביא – רשימת יישובים שיכללו השנה בחוק לימוד חובה לי"א-י"ב.

<יהודית גידלי: ב-26 בחודש זה סעיף על סדר היום.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

<דלית שטאובר: זה מובא בישיבה הבאה.

עמרם מצנע: תודה, להתראות.