ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 74, 2013-08-06 12:00

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: על סדר היום הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראות לעניין השכרת רישיון להפעלת מונית), התשע"ג-2013, הצעתו של חבר הכנסת יריב לוין.

אבישי ברוורמן: מי מציג את הנושא?

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת לוין, המציע, בבקשה.

יריב לוין: קודם כול, תודה רבה, ותודה על קביעת הדיון הזה.

יריב לוין: הצעת החוק הזאת היא המשך לעיסוק שלי, כבר בקדנציה הקודמת, בכל נושא התחבורה הציבורית, ולא מעט גם בענף המוניות.

יריב לוין: היא תולדה של פנייה שהגיעה אליי מרצון שרעבי, שנמצא כאן, שעוסק שנים רבות מאוד בענף הזה.

יריב לוין: התכלית שלה באמת פשוטה, לפעמים עד כדי כך שקשה קצת להבין איך זה לא נעשה כבר קודם.

יריב לוין: החוק היום יוצר תלות וחיוב, לפיו מי שיש לו את הזכות על המונית צריך להיות גם בעל הרכב, ואם אפשר להשתמש במונח מתחום המשפט, שהזכות הזאת מואצלת אליו.

יריב לוין: היום כדי שתהיה לך מונית אתה צריך גם לרכוש רכב שישמש כמונית וגם להלביש עליו את ה"כובע" הזה שנותן לו את המספר ואת האפשרות לעשות בו שימוש כמונית.

יריב לוין: הקביעה הזאת, שאני מודה שלא כל-כך הצלחתי לרדת לשורשי הסיבה מדוע נקבעה וקיימת כבר שנים רבות מאוד, יוצרת הרבה מאוד מצבים אבסורדיים.

יריב לוין: למשל, כאשר מתקבל דוח תנועה, דוח התנועה הזה הולך אוטומטית לבעל הזכות ולא לנהג, שהוא בעל הרכב והוא בעצם נוהג בפועל.

<חוה ראובני: אבל אין בעיה לשנות את זה.

יריב לוין: נכון, אבל שוב, זה יוצר טרחה מכל הכיוונים.

יריב לוין: כאשר בעל הרכב רוצה לקחת הלוואה לצורך מימון רכישת הרכב, בעצם הוא לא יכול כי הוא צריך לרשום את רכבו, שהוא קנה בכספו, על שם בעל הזכות ואז גם ההלוואות וכן הלאה הולכות לבעל הזכות.

יריב לוין: מצב שבו יש עיקול על נכסיו של בעל הזכות תופס באופן מיידי את הרכב, למרות שבעצם הרכב אינו שייך לו בכלל.

יריב לוין: למעשה יוצרים מציאות של מין מרשם פיקטיבי כזה הלכה למעשה, שכורך את שני הדברים יחד והוא בעצם רע לכולם – הוא לא נכון מבחינת רשויות האכיפה, הוא לא נכון מבחינת בעל הזכות עצמה וגם לא נכון מבחינת רוכש הרכב ומי שנוהג בו בפועל.

יריב לוין: לכן אנחנו מציעים כאן לייצר הפרדה בין שני הדברים הללו, באופן כזה שבעל הזכות ייהנה מן הזכות, אבל את הרכב אפשר יהיה לרשום על שם האדם שנוהג בו בפועל וקנה אותו.

יריב לוין: בכך בעצם נפתור את כל הבעיות הללו.

יריב לוין: מעירים לי, ואפשר לראות את זה גם במסמך שצורף כאן, של ארגון הגג של נהגי ובעלי המוניות, שיש איזו השלמה שצריך אולי לעשות כאן, לעניין התהליך הטכני של העברות הבעלות.

אבישי ברוורמן: נעשה אותה במידת הצורך.

<אתי בנדלר: הוגש כאן מסמך של ארגון בעלי המוניות?

<אתי בנדלר: לא קיבלתי אותו וגם מנהלת הוועדה לא קיבלה אותו.

אבישי ברוורמן: יהודה בר אור, אנא תמסור את המסמך לוועדה וכן לחברי הכנסת ולמשרדי הממשלה.

יריב לוין: המהלך הזה באמת חשוב.

יריב לוין: זאת גם הזדמנות להודות לשר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים שתמך בהצעה הזאת מרגע שפניתי אליו בעניין הזה.

יריב לוין: אני מקווה שבאמת נוכל להסדיר את העניין הזה, שעל פניו נראה שיקל על כולם ולא יפגע באף אחד.

יריב לוין: הייתי מבקש, אם יתאפשר, לשמוע גם את בעלי הדבר כדי שיוכלו לתאר את המציאות כפי שהם חווים אותה.

אבישי ברוורמן: בהחלט, ניתן לכולם את זכות הדיבור.

אבישי ברוורמן: האם נציגי משרד התחבורה, משרד המשפטים או משרד האוצר רוצים להוסיף משהו?

<חוה ראובני: כן, אדוני.

<חוה ראובני: אני חייבת לומר שמאז שאני עוסקת בתחום המוניות, מזה קרוב ל-10 שנים, יגעתי ולא מצאתי מה הבסיס החוקי לפרקטיקה הנוהגת.

<חוה ראובני: מכיוון שלא מצאתי, אני גם לא חושבת שצריך חקיקה ראשית כדי לשנות אותו.

<חוה ראובני: אני תומכת בכל לב ברעיון שמגולם בהצעה של חבר הכנסת לוין.

<חוה ראובני: למעשה במשרד התחבורה נעשתה עבודת מטה על פני תקופה מסוימת.

<חוה ראובני: זה לקח קצת זמן, אבל נעשתה עבודת מטה בשאלה הזאת.

<חוה ראובני: משרד התחבורה בהחלט רוצה ליצור הפרדה בין הזכות הציבורית ובין הרכב, כל אחד שיהיה רשום על שמו מה ששייך לו.

<חוה ראובני: ברישיון הרכב תהיה חייבת להיות כתובה הערה מה הזכות להפעלת מונית שצמודה אליו כיוון שתמורת ההצמדה, שהוא משמש כמונית עם רישיון, הוא מקבל פטור ממסים, הוא מקבל בעצם את הסיווג שלו כמונית, יש הגבלה על העברת הבעלות ועל תדירות המכירה, אם מוכרים לפני פחות מ-5 שנים צריך להחזיר את המסים.

<חוה ראובני: זה חייב להיות רשום שם, אבל כהערה, לידיעה, וגם כדי שהזכות הציבורית תשמש רק מונית אחת ולא יותר מאחת.

<חוה ראובני: אני יכולה להציג דוגמאות נוספות על אלה שהציג חבר הכנסת לוין, על המצוקות שהמצב הנוכחי יוצר, אבל המצוקה ברורה, אין צורך להרחיב.

אבישי ברוורמן: לכן מה המלצת משרד התחבורה?

<חוה ראובני: המלצת משרד התחבורה היא בהחלט לקדם שינוי.

<חוה ראובני: אם רוצים לעשות את זה דרך חקיקה ראשית, אני חושבת שזה צריך להיות כתוב קצת אחרת.

אבישי ברוורמן: אפשר להכניס תיקונים.

אבישי ברוורמן: אני מבין שמקובל עליך שיוכנסו תיקונים.

יריב לוין: כן.

אבישי ברוורמן: הפורמליסטיקה בדברים האלה תיפתר.

<חוה ראובני: ראשית, לא תמיד הסיטואציה היחידה היא שכירת הזכות הציבורית.

<חוה ראובני: שנית, ברגע שאנחנו מפרידים בין הדבקים הללו אני לא רוצה למנוע מצב שבו בעלי הרכב יקנו רכבים בליסינג ואז הרכב לא יירשם בהכרח על שם שוכר הזכות.

יריב לוין: אין שום בעיה.

<חוה ראובני: והערה אחרונה, צריך ליצור הסדר שבו ההצמדה הזאת נפרדת.

<חוה ראובני: כאשר בעל הרכב רוצה להפסיק לשכור זכות ציבורית מסוימת ולהחליף אותה באחרת, כי אולי הוא מצא מקום לשכור יותר בזול, או להיפך, בעל הזכות רוצה להשכיר ביוקר, לכל הדברים הללו צריך לתת מענה.

<חוה ראובני: הצעת החוק מבטאת רעיון ומכסה רק קטע, אבל צריך להסדיר את המכלול.

אבישי ברוורמן: צריך לשפר אותה, בהחלט.

אבישי ברוורמן: קודם כול, אני רוצה לשמוע את יהודה בר אור, יושב-ראש איגוד המוניות.

<יהודה בר אור: שלום לכולם, לכל הוועדה.

<יהודה בר אור: אנחנו מחלקים את הנושא לשני חלקים.

<יהודה בר אור: ראשית, הנושא באמת חשוב.

<יהודה בר אור: אנחנו באיגוד המוניות מקבלים הרבה תלונות מהרבה בעלי מספרים, במיוחד מאלמנות ויתומים ונכים, שנכנסים לפנצ'רים בעניין הזה כשהם נתקלים בכל מיני בעיות של רפורטים וכולי.

<יהודה בר אור: דבר שני, אנחנו אומרים שהנושא הזה יכול להיות מוסדר היטב, כפי שהצעת החוק מנוסחת, למעט דבר אחד, שצריך לתת פה הגנה גם לבעל הזכות עצמו, כי מחר-מחרתיים הזכות הזאת תשמש – אני מוסיף על מה שאמרה עו"ד ראובני, שאמרה דברים נכונים, אבל צריך להוסיף על זה גם שהזכות משמשת כביטחון לאלמנה שמקבלת 1,200-1,300 שקל עבור השכירות.

<יהודה בר אור: למעשה אם הוא מוכר את האוטו אין לה שום אפשרות לקחת ממנו את הכסף עבור מה שבעלה השקיע.

<יהודה בר אור: בעל הרכב שכר את זה עם המספר ואז האלמנה צריכה לקחת עורכי-דין.

<יהודה בר אור: אדם נכנס לפלונטרים האלה – לא לכל אחד יש אפשרות להתמודד ואין אפשרות לעמוד בזה.

<יהודה בר אור: לכן אנחנו מבקשים שתהיה כתובה ברישיון הרכב הגבלה מפורשת, כי כל שינוי בבעלות יהיה אך ורק בנוכחות בעל הרישיון להפעלת המונית או מיופה כוחו מטעמו על-פי ייפוי-כוח נוטריוני.

<רצון שרעבי: כמו היום.

<יהודה בר אור: מאותו רגע יש לו אפשרות להיות רשום כבעל האוטו אבל הוא לא יכול למכור אותו בזמן שהוא רוצה למכור אותו.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת לוין, יש לך התייחסות פה?

אבישי ברוורמן: זה מקובל עליך?

אבישי ברוורמן: בבקשה, אדוני, לפרוטוקול.

<רצון שרעבי: גם אני מענף המוניות.

<רצון שרעבי: אני רוצה לחדד את דבריו של חברי.

<רצון שרעבי: ברישיון כאשר לצד מספר הרישוי יהיה רשום גם מספר הזכות הציבורית, שיש לה מספר, זה גם יעזור למדינה, שאי אפשר יהיה לשכפל עוד מונית, כפי שקורה היום שיש כפולות וכדומה.

<רצון שרעבי: ברגע שיבוא אדם להוציא על המספר הזה עוד זכות ציבורית או עוד מונית חדשה, אין, הוא לא יוכל, כי זה רשום.

<רצון שרעבי: זה עוזר גם למדינה ומונע את השכפולים.

<רצון שרעבי: דבר שני, כפי שהוא אמר, ההנחיה צריכה להישאר כפי שהיא היום, שאי אפשר לעשות טסט או להחליף בעלות ללא בעל הזכות או ייפוי-כוח נוטריוני, כפי שקיים היום, ואז יש ניתוק, יש הכול, ויש ביטחון לשני הצדדים.

אבישי ברוורמן: תודה, מר שרעבי.

אבישי ברוורמן: אדוני, בבקשה.

<יהודה מזרחי: אני יועץ למשרד התחבורה במספר שינויים, כשעשינו הפרטות במוניות בעבר.

<יהודה מזרחי: גברת ראובני, נדמה לי, גם היתה חלק גדול בדבר.

<יהודה מזרחי: למשל רכב חדש שעלה לכביש, קיצרנו את התהליכים.

<יהודה מזרחי: עשינו המון שינויים לטובה בשנים האחרונות בזכות משרד התחבורה, שלא נעשו מאז ימי המנדט.

<יהודה מזרחי: אני כאן מהווה גורם גדול בשוק היד השנייה של המוניות.

<יהודה מזרחי: יש לי סוכנויות למוניות כבר 30 שנים.

<יהודה מזרחי: אני רוצה להסביר הלכה למעשה איך זה עובד.

אבישי ברוורמן: אבל לפני זה, מר מזרחי, אתה תומך בהצעה של חבר הכנסת לוין עם התיקון של יהודה בר אור ורצון שרעבי?

<יהודה מזרחי: בוודאי.

<יהודה מזרחי: אסביר את זה בדוגמה פשוטה.

<יהודה מזרחי: מאחר ולבעל הזכות, כפי שאמרו כאן, יש את הזכות היחידה לקנות רכב פטור ממס, אז גם במכירה, בקנייה ובביצוע טסט חייב להיות – כפי שזה היום – אישור של בעל הזכות, עם ייפוי-כוח, כפי שזה נעשה היום.

<יהודה מזרחי: צריך לתת את הדעת לגבי אלה שעובדים.

<יהודה מזרחי: היום יש 22,000 מוניות שנוסעות בשם הקיים.

<יהודה מזרחי: איך אנחנו עושים את המעבר למהלך החדש?

<יהודה מזרחי: גם על זה צריך לדבר.

<יהודה מזרחי: אני אומר שבזמן שהם יחליפו משק, בעוד שנה או חצי שנה, או אפילו שנתיים, הם יגידו בפעולה הבאה למשרד הרישוי שמאותו יום האוטו נרשם על שם בעל ה"ברזל" בפועל על-ידי בעל הזכות.

<יהודה מזרחי: מה שחשוב לנו, ושחבר הכנסת יריב לוין מנסה לעשות, יקל ויחסוך מיליוני שקלים למשק, באמת יחסוך.

<יהודה מזרחי: היום עיריות עוסקות בהסבות.

אבישי ברוורמן: אנחנו יודעים.

אבישי ברוורמן: כל אחד מקבל את הנתח שלו.

אבישי ברוורמן: היה לי את זה עכשיו פה, עצרתי את כל הדיון על ייבוא בשר קפוא.

אבישי ברוורמן: כל 50 מטר מעבירים ברשות וחותכים עוד קופון ועוד קופון ועוד קופון.

<יהודה מזרחי: אנחנו חוסכים כאן המון-המון ידיים שעסקו בדבר.

<יהודה מזרחי: זה מבורך.

<יהודה מזרחי: אבל צריך לעשות, לדעתי- - -

אבישי ברוורמן: מקצה שיפורים ותכלול.

אבישי ברוורמן: אני חושב שנמצאים כאן כל הגורמים שיכולים לעסוק בכך.

<פרידריך חיים: הגרוע מכול, שאישה שאין לה בכלל רישיון נהיגה למונית נפגעת כי הנהג עבריין ומקבל נקודות.

<יהודה מזרחי: ונקודה אחרונה, זה גם יגלה את כל ההון השחור שיש במוניות.

<יהודה מזרחי: יש אנשים רבים שיש להם מכוניות, שהם לא מוצהרים.

<יהודה מזרחי: אני לא רוצה שזה ייזקף לזכותי, אבל יש אנשים רבים שייאלצו לפתוח תיק במס הכנסה.

אבישי ברוורמן: יוצא מן הכלל.

אבישי ברוורמן: תודה.

<רצון שרעבי: לא צריך לחכות שיקנה רכב.

<רצון שרעבי: כל פעולה שנעשית ברישיון במשרד הרישוי, באותו רגע שאדם בא לעשות פעולה מעדכנים, אז הגלגול יהיה מהיר יותר.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: עוד הערות לפני שאנחנו מגיעים לסיכום?

אבישי ברוורמן: נציגת המשטרה, בבקשה.

<שרון שלאין: אני מאגף התנועה במשטרה.

<שרון שלאין: קודם כול, אני רוצה לא רק לברך על ההצעה, אלא יפה שעה אחת קודם, משום שבאמת האנומליה שבמצב הקיים מקשה על האכיפה, מקשה למצוא את משתמש הקצה.

<שרון שלאין: בדרך הזאת יקל למצוא את משתמש הקצה ולא יצטרכו לעשות הסבות וכולי.

<שרון שלאין: זה מאוד-מאוד חשוב.

<שרון שלאין: לגבי ההצעה שלהם, אני מברכת גם על התוספת שלהם משום שזה יעזור לעקוב ולפקח על העברת הבעלות.

<שרון שלאין: במידה והמשתמשים לא יעבירו בעלות יהיה את הבעלים שלמעלה שישגיח ונוכל להגיע אליו אם תועבר זכות בלי העברת הבעלות.

<שרון שלאין: לכן אני תומכת גם בזה.

<שרון שלאין: זה יכול לעזור.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: עו"ד ראובני, איך אנחנו מסכמים?

<חוה ראובני: אני חייבת להתייחס.

<חוה ראובני: כיוון שרק עכשיו אני שומעת לראשונה את ההערות של נציגי המוניות בעניין ההתניה של פעולות ברכב בהסכמה של בעל הזכות, חייבים להבטיח את בעל הזכות, ללא ספק, אבל אני לא בטוחה שהדרך הנכונה לעשות את זה היא על-ידי כך שבעל הרכב, בעל ה"פח", יוגבל בפעולות שמותר לו לעשות ב"פח" שלו, אפילו הטסט, החידוש השנתי, בזה שבעל הזכות יסכים.

<חוה ראובני: היום עובדים עם ייפויי-כוח נוטריוניים בלתי חוזרים.

<חוה ראובני: הם ניתנים כבר בשלב העסקה, בדיוק כדי להבטיח את הזכויות של בעל ה"פח" שלא רשום כבעלים, כדי שהוא יוכל לעשות טסט.

<חוה ראובני: אם זה ייפוי-כוח בלתי חוזר זה לא מבטיח כלום.

<חוה ראובני: לא יכול להיות שבעל רכב תלוי בהסכמה של בעל הזכות כדי שהוא ילך לעשות טסט לאוטו, ואולי הוא חשוף במצב הזה לסחיטה ולכפות עליו שינויים בהסכם.

<חוה ראובני: זאת מחשבה ראשונית מכיוון שזאת רק פעם ראשונה שאני שומעת את ההערה הזאת.

<חוה ראובני: אני צריכה לחשוב על המשמעויות שלה ועל פתרונות.

<רצון שרעבי: היום זה עובד כך.

<רצון שרעבי: הרי לא באנו לשנות את זה.

<רצון שרעבי: מי שמשכיר זכות ציבורית לנהג עושה אתו חוזה, שהוא חייב לעשות טסט וחייב הכול.

<רצון שרעבי: מתי הם מתנגשים בהסכם?

<רצון שרעבי: כאשר זה לא משלם לזה.

<רצון שרעבי: בכסף.

<רצון שרעבי: מעבר לכך אין להם שום התנגשות.

<רצון שרעבי: כך שהחוזה בכל מקרה קיים.

<רצון שרעבי: בחוזה ביניהם הם מעגנים את זה כבר ביניהם.

<רצון שרעבי: הרי לא יבוא אדם, ישלם כסף ויהיה נתון לחסדיו של מישהו כדי לעשות טסט.

<רצון שרעבי: הרי הוא חותם לו.

<חוה ראובני: הרי חוזה מצוין כל זמן שמקיימים אותו.

<חוה ראובני: כאשר יש חוזה כתוב שלא מקיימים אותו צריך לרדוף בערכאות.

<חוה ראובני: אתה רצית את התהליך הזה של הסכמת בעל הזכות כדי שלא יצטרכו ללכת לערכאות, שאלמנה לא תצטרך ללכת לבית-משפט לתביעות קטנות כדי לתבוע את 1,200 השקלים שמגיעים לה.

<רצון שרעבי: מתי היא יכולה לעצור לו את הרכב?

<רצון שרעבי: פעם אחת, בטסט.

<חוה ראובני: אבל פעם אחת בטסט היא לא תיתן את ההסכמה ותגיד שהיא רוצה להעלות עכשיו חד-צדדית את התשלום.

<יהודה מזרחי: אבל יש חוזה.

<חוה ראובני: יש חוזה גם שהוא חייב לשלם.

<רצון שרעבי: כך נעשה עד היום.

<חוה ראובני: היום ייפוי-הכוח הם בלתי חוזרים.

<חוה ראובני: הם ניתנים פעם אחת בהתחלה.

אבישי ברוורמן: רבותי, קודם כול, רוב חוכמת עם ישראל לא נמצאת בירושלים, והאמן לי שאני מרגיש את זה.

אבישי ברוורמן: היא נמצאת שם – הם מבינים את השטח, הם מבינים את הדברים.

אבישי ברוורמן: לכן הדבר היחיד, חשוב לנו למצוא את הפתרון.

אבישי ברוורמן: אני מציע דבר כזה, מכיוון שרוח הדברים מוסכמת על כולנו והניסיון הרב של עו"ד ראובני והמקצועיות שלה הם לעילא ולעילא, אני רוצה לקרוא כאן לאשר את זה, חבר הכנסת לוין, עקרונית לקריאה הראשונה.

אבישי ברוורמן: בין הקריאה הראשונה והקריאה השנייה והשלישית יישבו ארבעת הנציגים המנוסים והחכמים ביחד עם עו"ד ראובני, על ניסיונך וחוכמתך כי רבה, וימצאו את ההגדרות המתאימות.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת אם אפשר.

<אתי בנדלר: לא, אדוני, אני מצטערת.

<אתי בנדלר: אין נושא חדש לקראת הקריאה הראשונה.

<אתי בנדלר: את טענת נושא חדש אפשר להעלות רק אחרי הקריאה הראשונה.

<אתי בנדלר: אבל אני עדיין לא יודעת מה הם העקרונות שאותם צריכים לקבוע.

<אתי בנדלר: אדוני יכול לסכם את העקרונות?

<אתי בנדלר: אני לא יודעת מה העקרונות.

<אתי בנדלר: למשל, יש כאן

<אתי בנדלר: חילוקי דעות משמעותיים מאוד בין מה שארגוני המוניות מציעים ובין מה שמשרד התחבורה הציע, לדעתי אלה שני דברים שונים.

<אתי בנדלר: זה דבר אחד.

<אתי בנדלר: נדמה לי שיש כאן פער בין שני הדברים.

<אתי בנדלר: אם הבנתי נכון את גברת ראובני ממעט הדברים שהיא הספיקה לומר, היא מציעה שתהיה הערה ברישיון הרכב מי הוא בעל הזכות הציבורית, אבל היא לא מציעה להתנות פעולות.

<אתי בנדלר: הם מציעים להתנות פעולות מסוימות, לקבל הסכמות.

<יהודה מזרחי: אבל היא טועה כי אי אפשר לקנות רכב רק על-ידי בעלי זכות.

<יהודה מזרחי: לקנות רכב פטור ממס ניתן- - -

אבישי ברוורמן: מר מזרחי, זה שאתה מדבר יותר גבוה לא עושה אותך יותר צודק.

<אתי בנדלר: זה דבר אחד.

<אתי בנדלר: יש עוד דברים.

<אתי בנדלר: למשל מדברים על הסבת דוחות.

<אתי בנדלר: אולי צריך לשנות הגדרת "בעלים" בפקודה.

<אתי בנדלר: אינני יודעת.

אבישי ברוורמן: רבותי, רוח הדברים עמכם.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה לפשט ולמצוא פתרון כדי שנתקדם מהר ככל הניתן.

יריב לוין: אם אוכל להציע מתווה לפתרון.

יריב לוין: בעיניי העניין פשוט מאוד.

יריב לוין: יש הסכמה על כך שצריך להעביר את התיקון שמפריד בין שני הדברים.

יריב לוין: זה נקודה ראשונה.

יריב לוין: הנקודה השנייה, יש הסכמה לכך שהמהלך הזה, של ביצוע העברת הזכויות ברכב, חייב להיעשות גם על דעתו של בעל הזכות.

<אתי בנדלר: העברת הזכויות ברכב ייעשה על דעת מי?

יריב לוין: גם על דעת בעל הזכות הציבורית.

יריב לוין: אני רוצה להבהיר עוד דבר אחד, וממנו באמת נצמצם את המחלוקות.

<אתי בנדלר: את זה אני עדיין לא מבינה.

<אתי בנדלר: לצורך העניין נתנו כאן דוגמה, שפעמים רבות הבעלים של הרכב הן אלמנות, שזה בעצם מבטיח את הפנסיה שלהן.

<יהודה בר אור: הבעלים של המספר.

<יהודה בר אור: לא של הרכב.

<יהודה בר אור: הבעלים של הרכב זה אדם שמשכיר את המספר.

אבישי ברוורמן: תנו ליריב לוין להסביר.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני נוזף ביריב לוין.

אבישי ברוורמן: יריב לוין הוא אחד מחברי הכנסת הכי טובים שיש פה, אבל לצערי הוא גורם נזק רב לכנסת, מכיוון שהוא מחוקק כל-כך הרבה חוקים ואז כל ה-115 "כמו מסוממים" רצים אחריו.

אבישי ברוורמן: התוצאה היא שזאת כנסת מהגרועות בעולם, כי אנשים כל הזמן מחוקקים במקום להגביל את מספר החוקים.

אבישי ברוורמן: אבל במקרה הזה היוצא מן הכלל בא להעיד על הכלל, במקרה הזה טוב שנעשה את הדבר הזה.

יריב לוין: אגב, אין לי מחלוקת אתך על זה, אתה יודע.

יריב לוין: הבעיה שאין לנו כלי פיקוח על עבודת הממשלה ולכן אנחנו נגררים למחוזות הללו.

מיכל רוזין: זאת חולשתה של הכנסת באופן כללי.

יריב לוין: זאת סוגיה פשוטה מאוד.

יריב לוין: יש שני דברים נפרדים לחלוטין – הזכות הציבורית, שיש לה בעלים משלה, והרכב, שיש לו בעלים משלו, שהוא בדרך כלל מי שנוהג בו.

<אתי בנדלר: ויכול שלא.

<אתי בנדלר: או שתמיד?

יריב לוין: לא תמיד.

יריב לוין: בדרך כלל.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, יכולים להיות שלושה בעלי זכויות, לצורך העניין.

יריב לוין: לא, לא.

<חוה ראובני: יכולים להיות שלושה שחקנים.

<אתי בנדלר: שלושה שחקנים – הבעלים הרשום של הרכב, בעל הזכות ומי שנוהג ברכב.

<אתי בנדלר: בוודאי שיכולים להיות שלושה.

<אתי בנדלר: יכולים להיות שניים ויכולים להיות שלושה.

יריב לוין: רק רגע, האמיני לי שזה פשוט.

יריב לוין: באנו לכאן עם דברים פי מאה יותר מסובכים.

אבישי ברוורמן: ניתן ליריב לוין 2-3 דקות להסביר, ואם הוא לא יצליח אז מר שרעבי, ואם הוא לא יצליח אז מר מזרחי, ואם הוא לא יצליח אז מר בר אור, ואם לא אז מר פרידריך חיים.

יריב לוין: יש בסיפור הזה שני שחקנים – בעל הזכות הציבורית ובעל הרכב.

יריב לוין: השאלה האם למישהו יש רכב או נתן למישהו שלישי לנהוג בו לא חורגת מכל מה שאנחנו מכירים לגבי כל רכב פרטי באשר הוא ולכן היא לא רלוונטית ולא מצריכה כאן שום טיפול נפרד.

יריב לוין: היום קשרו את שני הדברים הללו.

יריב לוין: באיזו דרך?

יריב לוין: אמרו: כדי שיהיה לך רכב שרשום כמונית, ואז אתה זכאי להנחות במסים ולדברים האחרים, אתה צריך שתהיה לך זכות ציבורית שרשומה על הרכב הזה.

יריב לוין: השניים האלה הולכים באופן צמוד.

יריב לוין: אנחנו באים ואומרים: לא, אנחנו נעשה הפרדה.

יריב לוין: עדיין אתה צריך שלרכב תוצמד זכות ציבורית, זה חייב להיות, כי הרי אם אין לו זכות ציבורית הוא לא יכול להיות מונית והוא לא יכול לקבל את כל ההטבות וכן הלאה, אבל אפשר לרשום את הבעלות ברכב על שם בעליו האמיתי ולא על שם בעל הזכות הציבורית.

יריב לוין: זאת ההפרדה שאנחנו עושים.

יריב לוין: כלומר, אנחנו לא מבטלים את הצורך שלרכב תהיה צמודה זכות ציבורית.

יריב לוין: אנחנו רק אומרים, בעל הזכות הציבורית עומד במקומו ובעל הרכב נרשם במקומו באופן נפרד.

יריב לוין: על הדבר הזה, נדמה לי, אין בכלל מחלוקת.

יריב לוין: הדבר השני שנובע ממנו, וגם עליו לא יכולה להיות מחלוקת, הוא העובדה שכאשר אדם רוצה להעביר את הבעלות ברכב עליו לבצע את זה על דעת בעל הזכות הציבורית, כי הוא התקשר עם בעל רכב X ונתן לו את הזכות הציבורית לרכב הזה ואם עכשיו ה-X הזה מוכר את הרכב למישהו אחר יכול להיות שבעל הזכות הציבורית יגיד: עם ההוא אני לא רוצה לעשות עסקים.

<חוה ראובני: זה לא חייב להיות.

יריב לוין: לא חייב, אבל יכול.

יריב לוין: אני לא יכול לכפות עליו פתאום "חתונה" עם מישהו.

<חוה ראובני: לא זאת המשמעות.

<חוה ראובני: יכול להיות מקרה שבהעברת בעלות כזאת הקונה מביא אתו כנדוניה זכות אחרת בכלל.

<חוה ראובני: רק שבעל הזכות צריך לדעת שהזכות שלו משוחררת.

יריב לוין: עו"ד ראובני, אני לא מתווכח.

יריב לוין: רגע, אגיע לזה.

אבישי ברוורמן: קודם כול בואו נלך על העקרונות.

אבישי ברוורמן: אחר-כך נראה את המקרים היוצאים מן הכלל.

יריב לוין: אנחנו נגיע לשם, האמיני לי.

יריב לוין: זה המקרה הקל.

יריב לוין: מה שאנחנו מנסים לטפל בו הובהר.

יריב לוין: עכשיו אנחנו אומרים: מכיוון שכאשר אנחנו יוצרים את ההפרדה אנחנו פותחים פתח שבו יכול אדם להעביר את רכבו למישהו אחר ובעל הזכות הציבורית פתאום מגלה שהוא "התחתן" עם מישהו שהוא לא יודע מי הוא, את זה אנחנו רוצים למנוע על-ידי התוספת שהם מבקשים להוסיף, שמתנה את הפעולה הזאת באישור ובידיעה.

<יהודה בר אור: זה קיים גם כיום.

יריב לוין: היום היא ממילא מובנת מאליה, כי הוא בעל הרכב.

יריב לוין: הרכב רשום פיקטיבית, אבל רשום על שמו.

יריב לוין: אומרת גברת ראובני דבר שממילא, אני מניח, קיים גם היום, שיש מקרה שבו רוצים "לשדך" ל"ברזל", לרכב המסוים הזה, זכות אחרת, אולי של אותו אדם ואולי של מישהו אחר.

יריב לוין: גם לגבי הדבר הזה אין התנגדות, גם הפעולה הזאת הרי צריכה להיעשות על דעת שניהם.

יריב לוין: הרי אני לא יכול "לשדך" לרכב שלך פתאום בעל זכות שאתה לא מכיר, וגם לא ההיפך.

יריב לוין: גם הדבר הזה מוסכם.

יריב לוין: אני חושב שאלה העקרונות.

יריב לוין: אין יותר.

יריב לוין: זה כל הסיפור.

אבישי ברוורמן: במקרה הזה "סייג לחוכמה שתיקה".

אבישי ברוורמן: אין חובה שהוועדה תצביע על כל שורה, על כל אות, פסיק ונקודה בנוסח.

אבישי ברוורמן: קיימת חובה חד-משמעית שהוועדה תקבל החלטות בהצבעה, אם יש מחלוקת, על העקרונות, אותם ינסחו לאחר הישיבה.

אבישי ברוורמן: לכן אני מציע שגברת ראובני תקרא את הנוסח.

אבישי ברוורמן: צריך לקרוא את זה ולהצביע על מה שאמרתי כרגע.

אבישי ברוורמן: מי יקרא את זה?

<אתי בנדלר: זה לא בעיה של הקריאה.

<אתי בנדלר: אני רוצה עוד לפני כן, אני עוד תקועה בשלב העקרונות, אם מותר לי.

אבישי ברוורמן: להיות תקוע זה זכותו של כל אדם וכל עורך-דין.

<אתי בנדלר: אני מבינה שמוצע להפריד בין שתי הזכויות.

<אתי בנדלר: איך תבוצע ההפרדה?

<אתי בנדלר: האם ברישיון הרכב יהיה רשום מי הוא בעל הזכות הזאת ומי הוא בעל הזכות האחרת?

<אתי בנדלר: אם התשובה לכך חיובית, מה תהיה המשמעות?

<אתי בנדלר: דבר אחד אמרת, שלא תיעשה פעולה – אפשר להגיד על-ידי מי מהם, וצריך לכתוב בדיוק איזו פעולה – אלא בהסכמת השני.

<זמר בלונדהיים: רק העברת בעלות.

<זמר בלונדהיים: לא כל פעולה.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת.

<אתי בנדלר: תיכף נברר.

<אתי בנדלר: דיברו כאן על טסט, דיברו על דברים נוספים.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת.

<אתי בנדלר: אז קודם כול צריך לדעת אילו פעולות יהיו מותנות בהסכמת הצד השני.

<אתי בנדלר: דבר שני, הוזכר כאן הנושא, וגם הבנתי מדבריה של נציגת המשטרה, שמדובר על הסבת דוחות.

יריב לוין: זה פוטר את הצורך.

<אתי בנדלר: לא פוטר את הצורך.

<פרידריך חיים: זה בא לפתור את הבעיה.

<אתי בנדלר: אולי אני טועה, אבל תנו לי להציג את השאלה.

<אתי בנדלר: קודם תשמע את השאלה לפני שתענה תשובה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להגיד לכם את החוקים בכנסת.

אבישי ברוורמן: אצלי בוועדת הכלכלה זה שונה מכל הוועדות.

אבישי ברוורמן: כאשר אני נוסע במונית יהודה בר אור שולט בי, אני לא יכול להוציא מילה, אני שומע.

אבישי ברוורמן: כאן – כפי שאני מחנך את הבנים שלי – כל אחד מדבר בתורו.

אבישי ברוורמן: תדברו ככל שאתם רוצים, אבל כאשר אדם מדבר אין הפרעות.

אבישי ברוורמן: יש עכשיו בעיה של גירעון גדול.

אבישי ברוורמן: הצעתי כבר שנים שהמס יהיה על דיבור.

אבישי ברוורמן: אם בכנסת יהיה מס על דיבור, קודם כול קופת משרד האוצר תגדל ובנוסף אנשים יקשיבו וגם ידברו פחות שטויות.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<אתי בנדלר: סעיף 27ב לפקודת התעבורה קובע כדלקמן: "נעשתה עבירת תעבורה ברכב, רואים את בעל הרכב כאילו הוא נהג ברכב אותה שעה או כאילו העמידו או החנה אותו במקום שהעמדתו או חנייתו אסורה על-פי חיקוק, לפי העניין, זולת אם הוכיח מי נהג ברכב, העמידו או החנהו כאמור, או אם הוכיח למי מסר את החזקה ברכב (להלן – המחזיק), או שהוכח שהרכב נלקח ממנו בלי ידיעתו או בלי הסכמתו".

<אתי בנדלר: זאת אומרת, נקודת המוצא היא שהאחריות לעבירות תעבורה היא על בעל הרכב, אלא אם כן הוא נוקט פעולות.

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: זאת בדיוק הבעיה עכשיו – מאלצים לרשום את הרכב על שם בעל הזכות הציבורית ולא על שם בעל הרכב.

<אתי בנדלר: אבל מי הוא בעל הרכב?

<אתי בנדלר: המונח "בעל רכב" מוגדר בפקודה.

יריב לוין: בעל הרכב הוא בעל ה"ברזל", בעל האוטו.

<אתי בנדלר: אבל אתה לא רוצה שכך יהיה.

<חוה ראובני: זה בדיוק מה שאנחנו רוצים.

אבישי ברוורמן: רבותי, עו"ד בנדלר, שאתמול הקשיבו לה 40 שייחים דרוזים, אני סבור שמתחילה להבין את הנקודה.

<אתי בנדלר: דווקא לא דיברתי אתמול.

יריב לוין: מה הבעיה?

יריב לוין: היום קניתי אוטו ולאיציק יש את הזכות הציבורית.

יריב לוין: חתמתי עם איציק על הסכם שאני שוכר ממנו את הזכות הציבורית ועכשיו אני הולך להביא מונית כדי ליישם לי את הזכות.

יריב לוין: ברגע שאני מביא את המונית אומרים לי: אדון יריב, אתה חייב לרשום את המונית על שם איציק.

יריב לוין: את זה אנחנו רוצים לבטל.

<אתי בנדלר: אני רוצה להבין האם ייתכן למשל שיהיה בעלים נוסף, למשל חברת ליסינג.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת אם יש מוניות ברכבי ליסינג.

<חוה ראובני: היום אין.

<חוה ראובני: בעתיד ייתכן שכן.

<יהודה מזרחי: מה הבעיה?

<יהודה מזרחי: יהיה כתוב "אלדן".

<חוה ראובני: אז זה יהיה כמו כל רכב ליסינג, שהדוחות הולכים לחברת הליסינג.

<אתי בנדלר: אז זה ילך לחברת הליסינג והיא תודיע למי?

יריב לוין: אבל זה לא שונה מכל רכב.

אבישי ברוורמן: תעשו לי טובה, אל תסבכו את זה יותר מדי.

<אתי בנדלר: אני רוצה לברר.

<אתי בנדלר: יכול להיות, אני לא מכירה את הענף.

יצחק וקנין: גם היום כאשר אני מחזיק רכב של "שלמה סיקסט" ועובר עבירה, למשל אם נסעתי ברמזור אדום, הדוח מגיע לחברה והיא מפנה אותו אוטומטית אליי.

<חוה ראובני: היום כבר מפתחים טכנולוגיות לשלוח את זה ל- - -

<אתי בנדלר: אז מן הבחינה הזאת אין לך בעיה.

יריב לוין: אנחנו רוצים "ליישר" את המצב לגבי כל רכב.

יריב לוין: זה הכול.

יריב לוין: לא להמציא שום דבר.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מעריך אצל עו"ד בנדלר, שהיא המשנה ליועץ המשפטי לכנסת ואולי בעלת הניסיון הרב ביותר בכנסת, שעד שהיא לא מבינה – הלוואי והיו רבים מאתנו, עד שלא מבינים לא אומרים רק בגלל שהציבור אומר.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: לכן אני רוצה לעצור כאן את הדיון, אני רוצה לקרוא את הצעת החוק.

אבישי ברוורמן: מי יקרא?

<אתי בנדלר: אני מציע שגברת ראובני או משרד המשפטים יעשו את ההתאמות הנדרשות תוך כדי קריאה.

אבישי ברוורמן: אני מציע שתוך כדי קריאה יעשו את ההתאמות, או לאחר מכן.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לאשר בהצבעה את העקרונות ואני משאיר ליועצים המשפטיים להכניס את התיקונים בנוסח לאחר מכן.

<אתי בנדלר: אני חושבת שבמקרה הזה אין טעם בקריאה כי הנוסח מחייב שינוי.

<אתי בנדלר: אני מציעה שאחרי שתשמע את נציג משרד המשפטים גברת ראובני תסכם את העקרונות.

אבישי ברוורמן: אבל לפני משרד המשפטים אתן את רשות הדיבור לפרידריך חיים וליהודה בר אור, בבקשה.

<פרידריך חיים: אני מבקש להעיר ליועצת המשפטית המכובדת.

<פרידריך חיים: הבעייתיות שהיתה ועודנה קיימת מזה שישים שנים, מאז קום המדינה, היא שהיום המונית רשומה לא על שם בעל הזכות.

<פרידריך חיים: זאת הבעיה העקרונית.

<פרידריך חיים: מחר אם בעל המונית יהיה ליסינג, אין שום בעיה, יירשם ליסינג, אבל לא על שם בעל הזכות.

<פרידריך חיים: בעל הזכות אין לו שום קשר, חוץ מהזכות שאפשר לקבל מונית ללא מכס, זה הדבר היחיד שקושר את בעל הזכות במונית עם המונית.

<פרידריך חיים: נכון שיכול להיות בעל זכות שיש לו גם מונית, אין בעיה, זה ברור.

<אתי בנדלר: אם כך, אילו מהפעולות הבעלים של הרכב לא יוכל לבצע אלא בהסכמתו של בעל הזכות?

<יהודה מזרחי: העברת בעלות ברכב.

<אתי בנדלר: גם טסט?

<חוה ראובני: לא.

<חוה ראובני: המחשבה שלי כרגע – ועוד פעם, ההערות הללו חדשות לי ולכן ההתייחסות היא ראשונית – שהפעולות הללו צריכות להיות בידיעת בעל הזכות, לוודא שהוא יודע שהן קרו, אבל הן לאו דווקא צריכות להיות בהסכמת בעל הזכות.

יריב לוין: אבל גם היום זה כך.

יריב לוין: היום הרכב רשום על שמו.

<חוה ראובני: נכון, אבל הוא לוקח ייפוי-כוח נוטריוני בלתי חוזר לכל אורך העסקה, שהוא יכול לעשות הכול לבד.

<חוה ראובני: להיפך, זה נועד להבטיח את בעל ה"פח" " שקנה אוטו והוא לא רשום על שמו.

<קריאה: איך את מוכרת את האוטו שלך?

<פרידריך חיים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר הערה למה כן צריכה להיות מעורבות של בעל הזכות לגבי הטסט ופעולות שנעשות, ברור שלא כל דבר – כדי שלא יהיו כפילויות.

<פרידריך חיים: בואו נצא מתוך הנחה שאין מעורבות של בעל הזכות בטסט.

<פרידריך חיים: בעל הזכות יודע.

<פרידריך חיים: אולי בעל הרכב נתן את הזכות הזאת למוישה ולקח זכות אחרת מיצחק?

<פרידריך חיים: מה יודעים?

<פרידריך חיים: משטרת ישראל לא יודעת שום דבר, אתם לא יודעים כלום.

<פרידריך חיים: בעל הזכות חייב להיות מעורב בשני שלבים: שלב הטסט, פעם בשנה, ושלב המכירה והקנייה.

אבישי ברוורמן: זה הכול.

אבישי ברוורמן: פשוט ולעניין.

<יהודה בר אור: אדוני היושב-ראש, משפט אחד בלבד.

<יהודה בר אור: בנוסח שקובע "אחרי סעיף 14ד יבוא: 14ד1", צריך להוסיף את מה שאמרתי, הגבלה מפורשת ברישיון הרכב, שכל שינוי וכל דבר שיהיה- - -

<דפנה עין דור: זה לא כל שינוי.

<יהודה בר אור: לא כל שינוי.

<יהודה בר אור: דיברתי על טסט והעברת בעלות.

<יהודה בר אור: זה חייב להיות רשום, כי בלי זה לא יכול- - -

<חוה ראובני: בעל הזכות ישבית לו את הרכב אם הוא לא יוסיף עוד 500 שקלים.

יריב לוין: עו"ד ראובני, הוא ייתן לו את אותו ייפוי-כוח כפי שהוא נותן לו היום.

אבישי ברוורמן: רבותי, יש כאן ארבעה נציגים של נהגי המוניות.

אבישי ברוורמן: שמענו אותם.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע את נציג משרד המשפטים.

<זמר בלונדהיים: אני ממחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.

<זמר בלונדהיים: שתי הערות בקצרה.

<זמר בלונדהיים: קודם כול, הסוגיה שהעלו נהגי המוניות נכונה, אבל קיבלנו אותה רק עכשיו וצריך לחשוב עליה היטב.

<זמר בלונדהיים: נושא העברת בעלות, ניחא, אבל נושא הטסט, זה לא כל-כך פשוט.

<זמר בלונדהיים: זה מעמיד את הצד השני באיזה מעמד שאפשר לנצל את זה כדי לסחוט אותו.

<זמר בלונדהיים: יכול להיות שצריך ידיעה, יכול להיות שצריך- - -

<יהודה בר אור: זה קיים כבר חמישים שנים.

<זמר בלונדהיים: עכשיו אנחנו קובעים הסדר בחקיקה.

<זמר בלונדהיים: זה הסדר חדש שלא צריך בהכרח לגרור דברים מן העבר.

יריב לוין: לא באנו לשנות את מערכות היחסים שם.

אבישי ברוורמן: אני עוצר את הדיון.

אבישי ברוורמן: אגיד לכם את הבעיה שלי.

אבישי ברוורמן: אמרתי כבר בדיון הקודם שהיה פה, בוועדה השנייה נערך דיון על מיליארדי שקלים, יושבים אנשים בוועדה השנייה, מרימים ידיים ולא מבינים על מה מדברים.

אבישי ברוורמן: ואילו כאן מגיע שינוי קטן כזה – זה חוקי פרקינסון.

אבישי ברוורמן: בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים, שזכיתי לשבת בה, בא איזה רב-סרן ואמר: 2 מיליארד שקלים לשם, וכולם הרימו ידיים בלי לדעת מה כן ומה לא.

אבישי ברוורמן: ופתאום בנושא הזה – ווי.

אבישי ברוורמן: רבותי, רוח החוק מקובלת עליי.

אבישי ברוורמן: אני מצביע על העקרונות.

אבישי ברוורמן: יש פה מספיק אנשים חכמים מסביב לשולחן, תסגרו את הפרטים.

אבישי ברוורמן: האם צריך לקרוא את הנוסח?

<חוה ראובני: אדוני, לקרוא זה לא כל-כך משנה.

אבישי ברוורמן: אז לא משנה.

אבישי ברוורמן: אני רק אומר שאני כיושב-ראש ועדת הכלכלה אערוך הצבעה, יש לנו פה 4 חברים.

<אתי בנדלר: את רוצה עוד להעיר על העקרונות?

<חוה ראובני: ברמת הנוסח, הייתי מתקנת את סעיף 13א.

<חוה ראובני: אני יכולה להגיד שמוסכם הרעיון של ההפרדה הרישומית בין הזכות לרכב.

<חוה ראובני: מוסכם שצריכה להיות אפשרות להחליף זכות ורכב, ושצריך להיות איזה סוג של שיתוף פעולה-תיאום-ידיעה, אני צריכה לחשוב עד הסוף איך להגדיר את השלב הזה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש דבר פשוט מאוד.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאני מאמין שאנשים שיודעים להקשיב ויש להם הבנה, כאשר יושבים ביחד מוצאים את הפתרון, ומכיוון שאני רוצה להכריע כאן על רוח העקרונות, אז תציגו לי אתם את ההחלטה שאני אעביר כאן.

אבישי ברוורמן: אני בטוח שחברי הכנסת מיכל רוזין בשם מרצ, יריב לוין בשם הליכוד, יצחק וקנין בשם ש"ס ויעקב אשר בשם יהדות התורה יצביעו אתי וייתנו לכם את כל הכלים כדי לעשות את מה שצריך, את ה"תפירות" האלה ולהתקדם קדימה, כי כאן לא אפתור את הבעיות.

<אתי בנדלר: אדוני, הוועדה צריכה להורות לי באופן מפורש האם התלות בין שני בעלי הזכויות הללו תהיה ברמה של ידיעה או ברמה של קבלת הסכמה.

יריב לוין: אני מציע שההחלטה תהיה שאנחנו שומרים על מה שיש היום, והיום הדבר הזה מחייב הסכמה.

יריב לוין: אני רוצה להזכיר, עו"ד ראובני, שאת אותו ייפוי-כוח שנותנים היום, מכיוון שהוא רשום כבעל המונית ואי אפשר ממילא לעשות שום דבר אז הוא נותן ייפוי-כוח כדי להבטיח את הזכות.

יריב לוין: בדיוק את אותו ייפוי-כוח הוא ייתן לצורך ההסכמה הזאת לטסט כשהזכות רשומה על שם בעל המונית.

יריב לוין: להיפך, מצבו של בעל המונית משתפר כי עכשיו לפחות הרכב שלו רשום על שמו.

יריב לוין: אני לא מציע לעבור לקיצוניות שנייה, זה לא נכון.

אבישי ברוורמן: מילה אחרונה למר מזרחי, ואני מגיע לסיכום.

<זמר בלונדהיים: תחיל את זה על ייפוי-כוח בלתי חוקיים קיימים?

יריב לוין: אין ספק שצריך לקבוע פה הוראת מעבר.

יריב לוין: בעניין הזה אני אתכם, אין לי ויכוח.

<יהודה מזרחי: אם יורשה לי כבוד היושב-ראש, אנמק למה אין כאן התלבטות.

<יהודה מזרחי: ב-10 שניות אסביר למה לא צריך להתלבט בהתניית העברת בעלות על-ידי בעל הזכות.

<יהודה מזרחי: ברכישת המונית – אי אפשר לקנות בלי בעל הזכות כי יש מכס למוניות, לכן חובה גם במכירה שייתן את הסכמתו.

<יהודה מזרחי: אי אפשר לעשות משהו כן, משהו לא.

<יהודה מזרחי: אני יודע את זה, אני חי את זה.

<יהודה מזרחי: חייב להיות אישור של בעל הזכות.

<יהודה מזרחי: זה לא ניתן לשיקול בכלל.

<יהודה מזרחי: אני מתפלא.

<יהודה מזרחי: המצב כפי שהוא היום צריך להישאר, העברת בעלות על-ידי בעל הזכות.

<אתי בנדלר: העברת בעלות וטסט.

<אתי בנדלר: אלה שתי הפעולות היחידות.

<אתי בנדלר: לגבי הוראת מעבר- - -

<לאה ורון: גם לגבי טסט חייב להיות אישור?

<אתי בנדלר: כן.

<חוה ראובני: לא, אנחנו לא מסכימים לזה.

<רצון שרעבי: אבל זה קיים כבר היום.

<רצון שרעבי: זה קיים כך כבר 60 שנים.

<חוה ראובני: זה פתח לסחיטה.

אבישי ברוורמן: אני עובר להצבעה.

אבישי ברוורמן: לשמחתי אני אוהב מאוד לעבוד עם יריב לוין, חוץ מאיזה נושא "קטן" של גודל מדינת ישראל אנחנו מסכימים על הכול.

יריב לוין: שם הבעיה שלך לא איתי.

אבישי ברוורמן: וחוץ מחוק משילות לא רלוונטי, במקום שננהל את העסק נכון.

אבישי ברוורמן: אני משאיר לך את משרד התחבורה וממשלת ישראל לפתרונך.

יריב לוין: לפני הקריאה השנייה והשלישית נסגור את זה.

אבישי ברוורמן: נצביע עכשיו על העיקרון כפי שהיה קיים קודם.

<לאה ורון: העיקרון הוא שחייב להיות אישור של בעל הזכות גם בהעברת הבעלות וגם בטסט בכל שנה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מי בעד?

אבישי ברוורמן: מי נגד?

אבישי ברוורמן: בעד – 5

אבישי ברוורמן: נמנעים – אין

אבישי ברוורמן: העקרונות נתקבלו פה אחד.

אבישי ברוורמן: רבותי, תצליחו.

<אתי בנדלר: בדברי ההסבר אציין שבעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית תדון הוועדה בהחלת ההוראות לגבי המוניות הקיימות, כלומר איך זה יוחל, הוראות מעבר.

יריב לוין: כן, זה חייב להיות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: מילה אחרונה למר מזרחי.

<יהודה מזרחי: עשיתם היסטוריה.

<יהודה מזרחי: זה צריך להירשם בעיתון.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: לי לא חשוב העיתון, זה בשביל יריב לוין.

אבישי ברוורמן: אני רוצה שכל נהגי המוניות בישראל יזכרו שברוורמן נתן גיבוי ללוין.

<לאה ורון: רכז התחבורה באגף התקציבים במשרד האוצר, מר אשר דולב, מוסר שההצעה אינה כרוכה בעלות לתקציב המדינה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: הישיבה נעולה.