ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 46, 2013-07-02 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אנחנו במסגרת דיון מהיר, על פי בקשתו של חבר הכנסת מאיר שטרית.

עמרם מצנע: כדרכם של דיונים מהירים הם דיונים מהירים, והדיון יימשך עד לא אחרי 9:50.

עמרם מצנע: ב-10:00 יש לנו דיון נוסף.

עמרם מצנע: הנושא הוא: איכות המזון הנמכרת במזנונים, בקיוסקים, בקפיטריות ובמכונות האוטומטיות במוסדות החינוך.

עמרם מצנע: הנושא הוסדר בחוזר מנכ"ל ב-2006, שפרט מה מותר ומה אסור, אבל לא קבע גורם אחראי ומי שממונה על האכיפה, ולכן אין אכיפה של ממש.

עמרם מצנע: ואני מבין שכתוצאה מכך, חבר הכנסת מאיר שטרית ביקש לעשות ולקיים דיון מהיר.

עמרם מצנע: רק להזכיר שבמהלך הכנסת ה-18 הוגשו מספר הצעות חוק, ובסופו של דבר הוגשה הצעת חוק ממשלתית, שגם עברה, נדמה לי, בדיוק לפני שנה, ביולי 2012, עברה קריאה ראשונה.

עמרם מצנע: וככל שאני יודע, ביום ראשון האחרון החליטה - -

<עירית ליבנה: עברה בוועדת השרים לחקיקה.

עמרם מצנע: - - ועדת השרים לחקיקה להחיל את דין הרציפות, כך שאני מניח שהחוק יגיע די בהקדם חזרה לשולחן הוועדה.

עמרם מצנע: הוא כבר היה על שולחן הוועדה.

עמרם מצנע: אין צורך לדבר, להרחיב בנושא החשיבות של המזון שנמכר בבתי הספר.

עמרם מצנע: יש היום הרבה מאוד בתי ספר שבהם יש גם הזנה.

עמרם מצנע: זה לא רק הקיוסקים והקפיטריות.

עמרם מצנע: אני גם ראיתי דו"ח של שביעות רצון, שגם בדקו נושאים שונים בנושא ההזנה.

עמרם מצנע: ובאמת אנחנו נמצאים ממש-ממש מתחת לכל דבר סביר בנושא הזה.

עמרם מצנע: אני גם מכיר את זה, בעיקר בשנים האחרונות מירוחם.

עמרם מצנע: אנחנו בהחלט בבעיה בתחום הזה, וחקיקה מאוד נדרשת.

עמרם מצנע: גם אחרי החקיקה תצטרך להיות אכיפה משמעותית.

עמרם מצנע: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני היושב ראש, על קיום הדיון במהירות.

מאיר שטרית: אני רוצה גם להודות לפורום הישראלי לאורח חיים בריא, שנציגיו נמצאים פה, שהם העלו את הנושא בפניי, על השולחן.

מאיר שטרית: כשקראתי את החומר באמת נדהמתי.

מאיר שטרית: אנחנו רגילים להגיד: זה בנפשנו.

מאיר שטרית: אני אומר: זה בבטננו, העניין.

מאיר שטרית: הנתונים באמת קצת עצובים.

מאיר שטרית: אני רוצה, אדוני היושב ראש, להסביר, בעצם, על פי הנתונים שהעמותה אספה, לפחות.

מאיר שטרית: הסתבר שבשנים 2012-2011 יש למעלה משני מיליון תלמידים הלומדים במערכת החינוך.

מאיר שטרית: בישראל יש כ-4,000 מוסדות חינוך.

מאיר שטרית: 25% מתלמידי בתי הספר נהגו לרכוש את ארוחות הבוקר בקפיטריה.

מאיר שטרית: היום – לפי ההערכות – 50% מקרב התלמידים נוהגים לרכוש את ארוחותיהם בבית הספר – לא רק מסיבות חברתיות, אלא גם נוחיות של ההורים: לא צריך להכין סנדוויצ'ים בבוקר; אפשר לקנות ישר את האוכל בקפיטריה, למה לטרוח; למה להכין סנדוויץ' בריא אם אפשר לאכול junk food באיזשהו מקום.

מאיר שטרית: בהשוואה לעולם, ישראל ממוקמת בין עשרת המקומות הראשונים מהמדינות הסובלות מהשמנה בעולם.

מאיר שטרית: 64% מהאוכלוסייה סובלת מעודף משקל, ונמצאת בקבוצת סיכון לכלל המחלות הנלוות.

מאיר שטרית: בעשור האחרון אחוז המתגייסים השמנים הכפיל את עצמו, למרות שלא חל שינוי בגובה המתגייסים.

מאיר שטרית: עוד כמה נתונים: 42% מהילדים צורכים, לפחות, משקה ממותק אחד ליום.

מאיר שטרית: כל פחית משקה כזאת מכילה שמונה כפיות סוכר.

מאיר שטרית: זה יותר מכמות הצריכה היומית המומלצת – בפחית אחת.

מאיר שטרית: שתיית כוס משקה ממותק ביום מספקת 630 קילו קלוריות, שזה 2,700 קילו קלוריות לחודש, 32,000 קילו קלוריות בשנה, שיכולים לתרום לעלייה של חמישה קילוגרם.

מאיר שטרית: מדהים.

מאיר שטרית: כן, פחית אחת ביום.

מאיר שטרית: שתיית כוס משקה ממותק ביום מעלה את הסיכון ב-22% לחלות בסוכרת.

מאיר שטרית: נמצא איתנו, פה, פרופסור איתמר רז, שהוא המומחה בארץ לתחום הסוכרת, ובטח יהיה לו מה לומר בעניין, אולי יותר ממה שאני מכיר בתחום הזה, המקצועי.

מאיר שטרית: בכיתה א' היום, בכיתות א', התלמידים הסובלים מעודף משקל הוא 21.4%, ובכיתה ה' הוא מטפס כבר ל-30.7%.

מאיר שטרית: זאת אומרת, כמעט אחד מכל שלושה תלמידים סובל מעודף משקל.

מאיר שטרית: אחד לכל שלושה תלמידים בכיתה א' עתיד לחלות בסוכרת עד גיל 40.

מאיר שטרית: על פי נתוני סקר הבריאות העולמי שנערך ב-2005 וב-2006, בקרב בני נוער בני 15-11 המתגוררים בארץ, צורכים כמות קטנה, יחסית, של פירות, ירקות, וכמות גדולה של משקאות ממותקים.

מאיר שטרית: אני מעיד שזה נכון, אני מכיר מהילדים שלי, לא בדיוק מתלהבים מפירות וירקות.

מאיר שטרית: יש תמיד בעיה.

מאיר שטרית: אני דווקא מאוד אוהב פירות וירקות.

מאיר שטרית: השוואה בין ילידי שנות ה-50 לילדי שנות ה-90 מראה כי בתוך ארבעה עשורים זינק אחוז הסובלים מהשמנה פי חמישה בעשור.

מאיר שטרית: שזה מדליק אור אדום מבחינת בריאות.

מאיר שטרית: על פי הערכה של משרד הבריאות, הנזק שנגרם מהשמנת יתר למדינה מבחינה כלכלית עולה כ-10 מיליארד שקל כתוצאה מהטיפול במחלות הנלוות לעניין הזה.

מאיר שטרית: זה 20% מכלל ההוצאה הלאומית לבריאות ב-2006.

מאיר שטרית: הסכנה בהשמנת ילדים: ילד שמן יהיה מבוגר שמן, פחות או יותר, גם כמתבגר, גם כמבוגר.

מאיר שטרית: 80%-75% מהנערים השמנים יהפכו להיות גם מבוגרים שמנים.

מאיר שטרית: עכשיו, משרד החינוך בעצם אמר, ואני מצטט את דברי משרד החינוך: "מניעת העלייה בשיעור ההשמנה עם הגיל מהווה יעד חשוב של מערכת הבריאות והחינוך יחד.

מאיר שטרית: ניצור כניסה לבית הספר כחלון הזדמנות לבלימת הנטייה הגוברת להשמנה, המהווה אתגר והזדמנות עבורנו".

מאיר שטרית: עכשיו, חוזר המנכ"ל גם עשה משהו בעניין: המנכ"ל הוציא חוזר שאוסר במפורש.

מאיר שטרית: כתוב איזה מוצרי מזון מותרים למכירה, איזה סוגי משקאות מותרים למכירה.

מאיר שטרית: למשל, כדי להבין, בחוזר המנכ"ל – לא אני כתבתי אותו – כתוב ככה: "מותר למכור משקאות שמותרים למכירה: מים, מיץ טבעי ללא תוספת סוכר במנה אישית של 200 מיליליטר לכל היותר, חלב, חלב בטעמים ושוקו".

מאיר שטרית: "מזונות שאין למכור: מזונות מטוגנים ועשירים בשומן, כגון: צ'יפס וחטיפים מלוחים; מיני מאפה עשירים בשומן, כגון: בורקס, מלאווח, ג'חנון; מזון מעובד: נקניקיות, שניצלים מעובדים או מטוגנים; מזונות עשירים בסוכר, כמו: עוגות, עוגיות, ופלים וממתקים.

מאיר שטרית: אין למכור שתייה ממותקת".

מאיר שטרית: בניגוד לחוזר המנכ"ל, בבתי ספר רבים יש היום מכונות ממכר אוטומטיות, שמוכרות את כל המוצרים הממותקים למיניהם.

מאיר שטרית: זאת אומרת, זה לא נסתר.

מאיר שטרית: יש אפילו פרסומות.

מאיר שטרית: חלק מבתי הספר – יש לי תמונות – בבתי ספר יש פרסומות ל"קוקה קולה" ולאלה – תקנו, תשתו קולה.

מאיר שטרית: ואני חושב שהדבר הזה מחייב, כמובן, טיפול.

מאיר שטרית: אני שמח שהחוק שהממשלה הציעה חוזר ברציפות, ואני שוב צריך להעביר אותו במהירות האפשרית.

מאיר שטרית: יותר חשוב: חוק?

מאיר שטרית: הנייר סובל הכול.

מאיר שטרית: ואני כבר מכיר, אדוני היושב ראש, המון-המון חוקים שעברו בכנסת, שכתובים על נייר נהדר.

מאיר שטרית: לא קרה - - -

עמרם מצנע: שנחוקק פחות ונאכוף יותר.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: לא קרה מהם כלום.

מאיר שטרית: אין משמעות לחוק אם לא אוכפים אותו.

מאיר שטרית: שום משמעות.

מאיר שטרית: זה לא משנה מה יכתבו על הנייר.

מאיר שטרית: השאלה: מי צריך לאכוף?

מאיר שטרית: בעיניי, אגב, אני קראתי את החומרים הרלוונטיים לעניין, תמיד היה ויכוח: מי אחראי?

מאיר שטרית: השלטון המקומי כמו הרשויות המקומיות, משרד החינוך, מנהלי בתי הספר.

מאיר שטרית: אני חושב שכולם אחראיים, לכל אחד צריך להיות עניין למנוע השמנה מיותרת של תלמידי בית ספר.

מאיר שטרית: מנהל בית ספר, אני מניח שהוא יכול להחליט איזו מכונה נכנסת לו לבית הספר, ואיזה משקאות ייכנסו לבית הספר.

מאיר שטרית: לא רק המנהל יכול להחליט, גם הרשות המקומית יכולה להחליט.

מאיר שטרית: לדעתי, על הרשות המקומית – יש, כמו שאתה יודע, כמוני, שנינו היינו ראשי ערים – יש סמכות מאוד נרחבת לפעול בתוך בתי הספר ולהחליט.

מאיר שטרית: להגיד למנהל: אדוני, אתה לא תכניס אצלך, לבית הספר, מכונות אוטומטיות.

מאיר שטרית: נקודה.

מאיר שטרית: אתה גם משגיח על מה אתה מוכר.

מאיר שטרית: אתה, בעל הקיוסק, מוכר מוצרים?

מאיר שטרית: נסגור לך את הקיוסק.

מאיר שטרית: גם זה אפשרי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, לרשויות המקומיות יש כלי אכיפה, בעיניי, מאוד משמעותיים לעשות את זה.

מאיר שטרית: אני חושב, משרד החינוך צריך, הפיקוח מלמעלה מול מנהלי בתי הספר.

מאיר שטרית: נדמה לי שאם ההנחיות של משרד החינוך הן כאלה, ומנהלי בתי הספר מודעים להנחיות הללו, ומשרד החינוך אכן יפקח מפעם לפעם, יראה מה קורה.

מאיר שטרית: אני לא חושב שצריך.

מאיר שטרית: פה היו הצעות שאלה שמוכרים את המשקאות יממנו את הפיקוח עליהם.

מאיר שטרית: מיותר.

מאיר שטרית: בעיניי, לא צריך את זה.

מאיר שטרית: צריך לפקח על האנשים, והפיקוח הוא לא כל כך מסובך.

מאיר שטרית: מה, באמת, זו כזו בעיה גדולה לעבור בכל בית-ספר?

מאיר שטרית: אם באמת אף אחד לא מבקר בבתי הספר – יש המון מפקחים, למיטב זכרוני, בבתי הספר.

מאיר שטרית: אם המפקח לא מבקר אף פעם בבית הספר, זה סימן שאלה חמור אם צריך בכלל פיקוח.

מאיר שטרית: אני בין אלה שחושבים שלא צריך פיקוח - - -.

מאיר שטרית: מנהל בית-הספר, הוא המפקח, צריך להיות.

מאיר שטרית: הוא לא צריך ביקורים חיצוניים.

מאיר שטרית: חבל על הכסף.

מאיר שטרית: אני אומר את זה כמי שהיה שר החינוך – לא צריך פיקוח.

מאיר שטרית: ואני חושב שמנהל בית-הספר יכול לפקח באופן ישיר אם מוכרים או לא מוכרים משקאות ממותקים.

מאיר שטרית: הרשות המקומית בוודאי.

מאיר שטרית: ומשרד החינוך, מפעם לפעם, יבדוק עם מנהלי בית-הספר באמת מה קורה.

מאיר שטרית: ואני חושב שהדבר הזה, איך אמרתי קודם: לא בנפשנו אבל בבטננו.

מאיר שטרית: אני חושב שרצוי וראוי שאנחנו נתרום יותר - - - לבריאותם של תלמידי בתי-הספר.

מאיר שטרית: אני כבר לא ציינתי, מתוך הדו"ח של העמותה – שעשו עבודה מאוד יפה, ואני משבח אותם על כך – שרמת ההשתתפות של תלמידי בתי-הספר בישראל, בהשוואה למדינות בעולם, בשיעורי התעמלות, וספורט ופעילות גופנית היא בין הנמוכות ביותר.

מאיר שטרית: אני זוכר כתלמיד, אדוני היושב-ראש, כשהייתי ילד בבית הספר, היינו עושים שיעורי התעמלות בבית הספר, בחצר.

מאיר שטרית: טובים יותר, טובים פחות, אבל אם לא שיעורי התעמלות, אני מודה שאז לא היו מחשבים, לא טלוויזיה – גם לא הייתה טלוויזיה – רדיו בקושי, היו מכשירי רדיו ענקיים.

מאיר שטרית: אז חלק מהזמן האחר היינו מתרוצצים בחצר ועושים כל מיני משחקים אחרים, שהילדים של היום בכלל לא מכירים: תופסת, וחמור ארוך, וסטנגה וכל הדברים האלה.

מאיר שטרית: הייתה המון פעילות גופנית משמעותית.

מאיר שטרית: ואפילו היינו עובדים בגינה, בחקלאות, ושותלים ירקות ופירות בגינה.

מאיר שטרית: פעם עשו משהו אחר.

מאיר שטרית: גם היום, נכון שאנשים צמודים יותר למחשבים, והייטק וגדג'טים, אבל אני חושב שהעניין של בריאות גופנית הוא דבר חשוב ביותר, הן כל אזרח בפני עצמו.

מאיר שטרית: כמו שכתוב: "נפש בריאה בגוף בריא".

מאיר שטרית: ואני באמת מקווה, אדוני היושב-ראש, שבעקבות הדיון הזה – אני מניח שיושבים פה גם נציגים של משרד החינוך, של השלטון המקומי – נקווה שבעקבות הדו"ח הזה באמת נוכל להעלות את זה, להציף את הנושא מחדש על השולחן.

מאיר שטרית: ובעקבות אישורו של החוק אני מקווה שהפעם אכן יוטל פיקוח.

מאיר שטרית: הערכתי, כשהחוק יבוא לדיון בוועדה, צריך לוודא באמת אמצעי אכיפה ברורים בחוק, ולראות שבאמת יהיה מי שיאכוף את העניין הזה: הן הרשויות המקומיות, הן מנהלי בתי הספר והן משרד החינוך.

מאיר שטרית: כאשר, לדעתי, הפיקוח הממשי, האמיתי, צריך להיות מנהל בית הספר בכפיפות לרשות המקומית או ליחידת החינוך ברשות המקומית – אלה שנמצאים בשטח.

מאיר שטרית: אני אומר כמי שהיה ראש עיר, אני לא מעלה על הדעת שאני לא יכול לפקח על מה שקורה בתוך בתי הספר מבחינת מכירות.

מאיר שטרית: אגב, את חטאיי אני מזכיר היום: אני מודה שזה נושא, שכשהייתי ראש עיר, לפני המון-המון אנשים, זה בכלל לא היה על הפרק, ואני באמת לא בדקתי אף פעם מה מוכרים בתוך, אם יש מכונות או אין מכונות.

מאיר שטרית: פשוט לא הייתי מודע לזה בכלל, ואני מודה: לא בדקתי.

מאיר שטרית: אבל אם הייתי מודע לזה אז ובודק, לא הייתה שום בעיה להפסיק את זה, כראש עיר.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם שוב: אין ראש עיר, בעיניי, אם הוא רוצה, שהוא לא יכול להפסיק את המכירה של מוצרים - - -.

מאיר שטרית: לי אין ספק בזה.

מאיר שטרית: זה ניתן לביצוע כמעט באופן מיידי, ללא מאמץ גדול מדי.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

עמרם מצנע: מי ישנו פה ממשרד החינוך?

<עירית ליבנה: אני.

עמרם מצנע: בבקשה.

<עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על תחום הבריאות במשרד החינוך.

<עירית ליבנה: קודם כל, אני רוצה להודות לכל דיון כזה, כי הדיונים האלה בכל פעם מחזקים.

<עירית ליבנה: שלשום, בוועדת השרים לחקיקה - - -

עמרם מצנע: דרך אגב, לא שמו לנו פה קולה ולא ספרייט.

עמרם מצנע: בדרך כלל, שמים.

<עירית ליבנה: גם במשרד החינוך הכיבוד הוא אחר, דרך אגב: הוא מים, ירקות ופירות.

<עירית ליבנה: אחד מהמהלכים של המשרד, מעבר לזה שהוא הגדיר את תחום הבריאות כיעד ארוך טווח, הוא גם שינה בביתו פנימה.

<עירית ליבנה: והכיבוד אצלנו, לעומת משרדי ממשלה אחרים, הוא כיבוד הרבה יותר מאוזן ומגוון, ויש בו ירקות, פירות, כריכים, ולא בורקס.

מאיר שטרית: אגב, למה אתם לא מזכירים משקאות דיאט?

מאיר שטרית: אסור למכור דיאט.

<קריאה: מותר.

<עירית ליבנה: רגע, רגע.

<עירית ליבנה: קודם כל, המשרד הגדיר ופועל בתחום הבריאות.

<עירית ליבנה: הזכרת שנים קודמות – אני חושבת שהמשרד עשה איזשהו שינוי בתפיסה, והוא מבין את זה.

<עירית ליבנה: אני רוצה להגיד דבר אחד: קודם כל, עבר דין הרציפות.

<עירית ליבנה: אנחנו נכין לקריאה שנייה ושלישית את החקיקה.

<עירית ליבנה: החקיקה מדברת, אל"ף, על המהות.

<עירית ליבנה: בי"ת, מי יאכוף.

<עירית ליבנה: גימ"ל, מה שלא היה מעולם, ולא קיים היום, זה קצת קנסות.

<עירית ליבנה: וכשיהיו קנסות למפעיל קיוסק, כשמדברים על 1,500 שקל ליום, חריגה מאותו מפרט.

<עירית ליבנה: דרך אגב, חוזר מנכ"ל, שאתם הזכרתם, יש חוזר עוד יותר מעודכן בחצי השנה האחרונה.

<עירית ליבנה: אז אנחנו מאמינים כמשרד שאכן יהיה שינוי.

<עירית ליבנה: אני רוצה לציין פה כמה דברים: קודם כל, את הרישיון להפעלת עסק בתוך בית ספר, ולא רק, אלא 100 מטר מסביב, כי אנחנו מדברים גם על מפעילי קיוסקים למיניהם שמחוץ לגבולות.

<עירית ליבנה: ולצערי הרב, איכשהו, יש מפגש עם הילדים – זו הרשות המקומית.

<עירית ליבנה: ולמנהל בית ספר, עם כל הדרישות שלנו – ותאמינו, אני רוצה את תחום הבריאות, קודם כל, כי אחר אפשר את המתמטיקה ואת ההיסטוריה – אין לו מנדט, לא חוקי, לא משפטי.

<עירית ליבנה: ולעיתים, הוא מאוים, ואני אומרת, על ידי בעל הקיוסק, שאם אני אפסיד תראה מה יהיה.

<עירית ליבנה: זאת אומרת, אנחנו דורשים ממנהל בית ספר משהו שאין, שידיו כבולות מעבר לליבו הטוב של מפעיל הקיוסק ועוד ועוד.

<עירית ליבנה: זאת אומרת, המקום של הרשות המקומית שמעניקה את רישיון העסק לאותו ספק, זה כן, כמו שאמרת, את היכולת לסגור לו את העסק ולא מנהל בית ספר.

<עירית ליבנה: מנהל בית ספר אין לו say לזה, ואנחנו לא רוצים.

<עירית ליבנה: אנחנו רוצים על ההתנהלות הכוללת, וזה נכון, אבל הוא מוכרח את הסמכות שתהיה איתו.

<עירית ליבנה: דבר נוסף: הכול מתחיל ונגמר בבית.

<עירית ליבנה: רבותיי, אנחנו דיברנו פה על ההורים – אני מקווה שיש פה נציגים של ארגון ההורים, ואם לא, אז זה מאוד חבל.

<עירית ליבנה: כי הקריאה שלנו צריכה להיות גם להורים בבית.

<עירית ליבנה: אני, ב-2006, את אותו חוזר שציינת, קיבלתי איומים, איומים אישיים מספקים ומחברות גדולות על זה שאני אוסרת למכור בבתי הספר משקאות ממותקים.

<עירית ליבנה: וחברה מאוד גדולה, איומים אישיים.

מאיר שטרית: לא התלוננת במשטרה?

<עירית ליבנה: לא.

מאיר שטרית: למה?

<עירית ליבנה: כי הלשכה המשפטית שלי כיוונה אותי.

<עירית ליבנה: ולכן אני חושבת שבאמת אנחנו צריכים פה, למרות האמירה המשותפת פה, לקרוא מפה, גם להורים: רבותיי, כשהורה, כמו שאמרת, נותן עשרה שקלים או 15 שקלים, והילד קונה צ'יפס בפיתה, צ'יפס בפיתה – איפה אנחנו?

<עירית ליבנה: אז גם ההורים פה צריכים להיות שותפים.

<עירית ליבנה: וכשאנחנו אמרנו, ויש בתי ספר וגני ילדים שמצהירים: אוקיי, זה המפרט, תביאו בארוחת עשר זה.

<עירית ליבנה: אז אני מקבלת תלונות: אבל הילד שלי אוכל רק פיתה בשוקולד.

<עירית ליבנה: אז מה הגננת תעשה אם ההורה נגדה ואם מנהל בית הספר נגדו?

<עירית ליבנה: זאת אומרת, אני קוראת פה ככה: לראות איפה ארגון ההורים וההורים עצמם; איפה מרכז השלטון המקומי, שהוא זה שמעניק את הרישיון; וכמובן, אנחנו.

<עירית ליבנה: אנחנו לא מתנערים.

<עירית ליבנה: לחלוטין לא.

<עירית ליבנה: אבל אנחנו מוכרחים לראות איך אנחנו משתפים פעולה.

<עירית ליבנה: אני רוצה לציין פה עוד שני דברים: בהחלטת ממשלה, המדינה הולכת לתכנית לאומית לאורח חיים בריא.

<עירית ליבנה: ואחד מהדברים, אחד מהסעיפים, זה באמת הנושא של המזון: הן הנמכר, והן המוגש בהזנה – דיברתם על זה.

<עירית ליבנה: אנחנו עושים עכשיו, בשיתוף משרד הבריאות – ותיכף ידברו פה – הנושא של הפיקוח על המזון: גם זה שניתן, וגם התארגנויות פרטיות, שוב, של הורים, שלא בודקים מספיק מי הספק ומה הרכב המזון שהוא נותן.

<עירית ליבנה: והם משלמים לא שקל או שניים, כמו במחיר ההזנה, אלא מחירים מאוד גבוהים לאוכל שמוגש לילדים.

<עירית ליבנה: אני מקווה שביחד אנחנו חייבים להצליח.

<עירית ליבנה: מה שאני מבקשת: למרות הנתונים של הפורום הישראלי לאורח חיים בריא ועוד, נתונים אמיתיים שנאספים, יש, גם משירותי בריאות לתלמיד שנאספו.

<עירית ליבנה: צריך לפרסם אותם, את הנתונים האמיתיים שיש לנו, נכון לשנה הזאת.

<עירית ליבנה: ואולי זה יסייע לנו קצת לרתום ולגייס – גם את ההורים, גם את המפרסמים שדיברתם.

<עירית ליבנה: יש עוד דבר אחד: החוק לאיסור פרסומת מסחרית מדבר גם על השלטים ועל הפרסומות שדיברת, חוזר מנכ"ל שלנו.

<עירית ליבנה: אני במקרה גם בכובע הזה, יאכוף גם את הדברים האלה, כי גם בזה אין למנהל בית ספר כלום, והחברות המסחריות פשוט לוחצות ולא מאפשרות לו.

עמרם מצנע: אני מציע לא להמעיט בסמכותו ובמשמעותו של מנהל בית ספר.

<עירית ליבנה: אני לא ממעיטה.

שמעון אוחיון: אכן.

עמרם מצנע: מהגדר ופנימה, מנהל בית ספר הוא כל יכול.

<עירית ליבנה: עדיין, את הסמכות, שאין לו שום סמכות - - -

עמרם מצנע: ועדיין, יש שותפים נוספים שצריכים להיות שותפים.

<עירית ליבנה: נכון.

<עירית ליבנה: בהחלט כן.

עמרם מצנע: אבל לא להמעיט - - -

<עירית ליבנה: אנחנו לא ממעיטים, ויש לו אחריות כוללת.

עמרם מצנע: חוזר מנכ"ל שלא ממלאים אותו וחוק אחר כך שלא ממלאים אותו, זה היינו הך.

עמרם מצנע: הבעיה היא בעצם מודעות ומאבק.

<עירית ליבנה: אז המודעות קיימת, ואני שוב חוזרת לזה: אכן, שמנו את זה כיעד ארוך טווח, ואנחנו מטפלים בזה במישורים השונים.

<עירית ליבנה: אבל לבד יהיה לנו מאוד קשה, ולכן אני קוראת.

עמרם מצנע: אוקיי.

שמעון אוחיון: - - -

עמרם מצנע: כן, בבקשה, חבר הכנסת שמעון אוחיון.

שמעון אוחיון: קודם כל, אני מברך על היוזמה, על הפעולה, לביצוע באמת מבחינה זאת, ולהביא את הנושא הזה לפני ועדת החינוך, התרבות והספורט כדי לקדם את החקיקה, למען באמת בריאות ילדינו ועתידנו.

שמעון אוחיון: בדיוק בסוגיה הזאת שהתחלתם לעסוק בזה, מי אחראי: המנהל?

שמעון אוחיון: העירייה?

שמעון אוחיון: אני, חבר הכנסת החדש, מהניסיון הקצר שיש לי בוועדה לביקורת המדינה, אתה רואה את זה כחוט השני, מלמעלה למטה: בחברות גדולות, קטנות, במוסדות כאלה – מי אחראי?

שמעון אוחיון: מי בעל הסמכות?

שמעון אוחיון: זה נופל בגלל שאין תמיד הגדרה ברורה: מיהו בעל הבית?

שמעון אוחיון: לכן, אני תומך ברעיון הזה באמת, שמנהל בית הספר, בתחום שיפוטו, בתוך בית הספר, הוא הקובע, הוא האחראי, הוא יתאם גם, יחזק את התודעה בקרב ועדי ההורים, ארגוני ההורים, ישתף איתם יחד פעולה.

שמעון אוחיון: כמובן, הרישיון הוא בידי העירייה.

שמעון אוחיון: אבל הביצוע – הוא יצטרך - - - וטו בוודאי כלפי העירייה אם לתת את הרישיון או לא.

שמעון אוחיון: הם יבדקו גם היבטים נוספים של רישוי עסקים, ובריאות - - - אבל אנחנו נצטרך לראות את מנהל בית הספר, ולגבות אותו, ולתת לו, לא רק את האחריות אלא את הסמכות, ושניהם יחד, בתוך בית הספר.

שמעון אוחיון: אחרת, אתה לא תראה כמעט אכיפה, אתה לא תראה ביצוע, וביום דין לא תוכל להטיל שום אשמה.

שמעון אוחיון: זה יגיד: נכון, קיבלתי אחריות אבל לא הייתה לי סמכות; וזה: הייתה לי סמכות אבל בעצם הביצוע היה בידיים של מישהו אחר.

שמעון אוחיון: ולכן, צריך לשקול זאת היטב כשאנחנו מסכמים את הסוגיה הזאת.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יש פה נציגות של משרד הבריאות?

<חוה אלטמן: כן.

עמרם מצנע: בבקשה.

<חוה אלטמן: חוה אלטמן, דיאטנית, משרד הבריאות.

<חוה אלטמן: אני רוצה לציין שמשרד הבריאות תומך, מקדם ועוזר לקדם את החוק הזה, לקדם את נושא ההזנה.

<חוה אלטמן: אנחנו מודעים לבעיות - - - מה שאנחנו רוצים לציין שבאמת הנושא של אכיפה ושמירה על בריאות: אם זה בנושא של הזנה, אם זה בנושא של מזונות שמוצגים בקיוסקים, בכל מסגרות אחרות שישנן בתוך בית הספר, צריך באמת להקפיד שמבחינה תזונתית אנחנו נספק לילדים את מה שהם צריכים.

<חוה אלטמן: ומשרד הבריאות שותף ועוזר בכל מה שאפשר, בכל התכנים האפשריים באיכות התזונתית למשרד החינוך.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: פרופסור איתמר רז.

<איתמר רז: כן, תודה רבה.

<איתמר רז: קודם כל, אני רוצה לברך גם את חבר הכנסת מאיר שטרית וגם את היושב ראש עמרם מצנע.

<איתמר רז: אני חושב שהנושא ברור.

<איתמר רז: אני חושב שאנחנו גם הוכחנו, הפורום הישראלי לאורח חיים בריא, נכנס למספר ערים.

<איתמר רז: הראשונה שבהן הייתה אשדוד, ומספר דברים קרו: דבר ראשון, זה לא מספיק רק לתת הנחיות.

<איתמר רז: למעשה, אתה צריך את העירייה כגוף מפקח, אתה צריך את מנהל בית הספר כאיש שעושה את העניין, אתה צריך את החינוך של הילדים כדי שיבינו את חשיבות העניין.

<איתמר רז: אם אתה מוציא יום אחד מכונות לשתייה, והילדים לא מבינים ולא מתגייסים כחלק מזה, זו בעיה קשה מאוד.

<איתמר רז: לכן, עשינו מהלך מאוד גדול בעיר אשדוד, ולמעשה, תוך שנה, אין היום בעיר אשדוד, באף מקום, ארוחה ממותקת.

<איתמר רז: אני רוצה להגיד יותר מזה: אין היום במדינת ישראל דבר שנקרא: ארוחת בוקר.

<איתמר רז: מה שקוראים ארוחת בוקר זו ארוחת עשר או אחת עשרה.

<איתמר רז: אין כמעט בית ספר שבו בשמונה בבוקר ילדים אוכלים ארוחת בוקר.

<איתמר רז: והוכח, וזה ברור, שאם היינו עושים את זה, שילדים מגיעים ואוכלים ארוחת בוקר, משמונה עד שמונה ורבע, בכיתה, עם המורים, לדבר הזה יש חשיבות דרמטית לאיכות החיים של הילד, ליכולת שלו לתפקד, לעובדה שהוא יביא את האוכל מהבית ולא יקנה אותו בדרך.

<איתמר רז: אני רוצה להוסיף דבר נוסף:

<איתמר רז: הנושא הזה של חינוך לבריאות, זה לא רק חינוך לבריאות, רבותיי, זה חינוך להתנהגות, זה חינוך לשליטה עצמית, זה חינוך להבנה מה אתה עושה עם עצמך.

<איתמר רז: החינוך הזה של מניעת השמנה גורם לזה שהילד ישלוט בעצמו, משנה את כל מערכת היחסים שלו עם הילדים בסביבה, משנה את יכולתו ללמוד.

<איתמר רז: אנחנו עשינו הרבה מחקר על הדבר הזה, ב-30 גני ילדים ובבתי ספר, והראנו שיפור דרמטי ביכולתם של ילדים ללמוד, לבצע, להביא ציונים יותר טובים, להגיע לבית הספר – ברגע שאתה מטמיע את הדברים האלה.

<איתמר רז: ולכן אני חושב שזה בנפשנו.

<איתמר רז: החוק הזה חייב לצאת, החוק הזה חייב להתבצע בערים שונות.

<איתמר רז: כאשר אני מסכים עם חבר הכנסת מאיר שטרית שהאיש שצריך לפקח על זה או הגוף שצריך לפקח על זה זו העירייה, יד ביד, יחד עם מנהלי בתי הספר.

<איתמר רז: ואנחנו צריכים, במקביל לדבר הזה, להטמיע את החינוך בילדים, ואני מסכים – גם בהורים.

<איתמר רז: אבל זה הרבה יותר קשה בהורים.

<איתמר רז: להטמיע את החינוך בבתי הספר ובילדים של הנושא של חשיבות אורח חיים בריא.

<איתמר רז: וחשיבות אורח חיים בריא, כפי שאמרתי, היא הרבה מעבר לעניין של איפה אתה תהיה עם הבריאות שלך בעוד 20 ו-30 שנה.

<איתמר רז: היא מתבטאת בהתנהגות, היא מתבטאת בהתייחסות אחד אל השני, היא מתבטאת בהישגים.

<איתמר רז: אין לי מה להוסיף, אלא באמת רק לברך אתכם על העניין.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

מאיר שטרית: אתה יכול להתייחס במילה אחת לדיאט?

מאיר שטרית: מעניינת אותי העמדה שלך לגבי משקאות דיאט.

<איתמר רז: תראו, אנחנו העלנו את המודעות, הפורום הישראלי לאורח חיים בריא העלה את המודעות בגלל מחקר שיצא לאחרונה, ואתה ציטטת אותו, חבר הכנסת מאיר שטרית, שהראה ששתייה של פחית אחת העלתה ב-22% את הסיכוי לפתח סוכרת.

<איתמר רז: אתם צריכים להבין שזה אומר שזה בסך הכול האוכלוסייה.

<איתמר רז: באוכלוסייה יש לנו רק כ-20% שהם בסיכון לפתח סוכרת.

<איתמר רז: אז תחשבו שאותם 20%, זה מעלה להם את הסיכוי למעשה פי 100.

<איתמר רז: הראו בשמונה מחקרים לפני כן בארצות הברית שאם אתה שותה שתי פחיות אתה מכפיל את הסיכוי, ואם אתה שותה ארבע אתה מעלה אותו, למעשה, למאה אחוז.

<איתמר רז: זאת אומרת, המשמעות היא קשה מאוד.

עמרם מצנע: אבל השאלה לגבי המשקאות הדיאטטיים.

<איתמר רז: המשקאות הדיאטטיים, למיטב ידיעתנו, פחות בריאים ממים, אבל אינם – בדקו אותם.

<איתמר רז: לא רק משקאות דיאטטיים, אפילו משקאות שמכילים סוכר טבעי לא גורמים להתפתחות סוכרת ופחות גורמים להתפתחות השמנה, מאשר גורמים המשקאות הממותקים.

<איתמר רז: אני רק רוצה להדגיש עוד הפעם: הנושא הזה של השמנה הוא נושא קשה ביותר.

<איתמר רז: אנחנו יודעים ממחקרים שנעשו באשקלון ובמרכז הארץ, שכבר ב-1990 התחילו לראות עלייה משמעותית מאוד בהשמנת ילדים, שתפסה תאוצה גדולה מאוד בעשור האחרון.

<איתמר רז: מבקר המדינה עשה על זה עבודה מאוד-מאוד רצינית שפורסמה לפני כארבע-חמש שנים, ולמעשה לא נעשה דבר בעקבות זה.

<איתמר רז: כל מה - - -

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: אבל לשאלה לגבי משקאות דיאטטיים אתה אומר שהאיום הבריאותי שם הרבה יותר נמוך.

<איתמר רז: הוא נמוך יותר.

<איתמר רז: אני מוכרח להגיד: אני רוצה לברך פה את ראש העיר אשדוד, מר יחיאל לסרי, - -

עמרם מצנע: דוקטור יחיאל לסרי.

<איתמר רז: - - – חבל שהוא לא פה, היום – שבעצמו, כשאנחנו ישבנו ותכננו את המהלך, הוא אמר: תשמעו, אי אפשר לקפוץ בבת אחת למים בלבד.

<איתמר רז: ותדעו לכם שהעיר אשדוד זו היום עיר ששותה מים.

<איתמר רז: וברוב מוסדות החינוך, למרות שמרשים להם להכניס את הדיאט, הם עוברים ליותר ויותר מים.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: הצטרפה אלינו חברת הכנסת גילה גמליאל, בוקר טוב.

עמרם מצנע: רצית רק להוסיף משהו?

<חוה אלטמן: אני רק רציתי להגיד שכשאנחנו מדברים על להביא להרגלים נכונים, החוליה החסרה – אני מסכימה עם כל מה שאמרת, פרט לחוליה החסרה – שאם אנחנו מתרגלים לשתות מתוק, ולא משנה אם יש או אין בזה קלוריות – נכון, אנחנו נשתה את זה עם קלוריות.

<חוה אלטמן: זאת החוליה החסרה.

<חוה אלטמן: מבחינת חינוך והרגלים, חשוב מאוד לעבור לשתיית מים.

<חוה אלטמן: למשהו שהוא לא כאילו מתוק, וכאילו אין בו סוכר, אוקיי?

עמרם מצנע: ואני מבין שאתם ממליצים גם מים מהברז.

<חוה אלטמן: אנחנו גם ממליצים על מים מהברז.

<חוה אלטמן: חד משמעית.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: עורך הדין אהוד פלג, בבקשה.

<אהוד פלג: בוקר טוב, תודה.

<אהוד פלג: המועצה לצרכנות פעילה בנושא הזה של התזונה המשמינה והלא בריאה בבתי הספר כבר מספר שנים.

<אהוד פלג: וקודם כל אנחנו רוצים לברך על היוזמה של החקיקה שהתוודענו אליה באמת במהלך הכנסת הקודמת.

<אהוד פלג: אבל אנחנו שותפים לשתי דאגות: הדאגה – כאשר יהיה החוק, אבל אולי עוד מוקדם לדבר על כך – האם החוק, כפי שאמר חבר הכנסת מאיר שטרית, יישאר על דפי נייר או שייושם בפועל.

<אהוד פלג: עדות או סימנים מדאיגים, כבר עכשיו, אנחנו רואים בעובדה שבעצם למרות הוראות חוזר מנכ"ל, שלכל דבר ועניין הן הוראות מחייבות מבחינת מנהלי בתי הספר, הדברים או המציאות לא משתנה.

<אהוד פלג: עכשיו, אני שותף היות ואנחנו למדנו את הנושא, ואני בהחלט ער לדאגה הנכונה של הגברת עירית ליבנה, המפקחת על הבריאות במשרד החינוך, לגבי הנושא הזה של הסמכויות, ואולי אפילו גם הלחצים, שלא לומר איומים, שמתקבלים וכובלים את ידיהם של מנהלי בתי הספר.

<אהוד פלג: עם זאת, חבר הכנסת שמעון אוחיון דיבר על הנושא של האחריות שכרוכה בסמכות, ואנחנו בהחלט סבורים שעם לכל דבר ועניין מנהל בית הספר אחראי לכל מה שקורה במוסד שלו.

<אהוד פלג: הרי יש לנו פה מפגע בריאותי.

<אהוד פלג: המפגע הזה נקרא: מזון משמין ולא בריא.

<אהוד פלג: במפגע הזה לא יכול להיות שהמנהל לא יטפל.

<אהוד פלג: אנחנו הצענו בזמנו, ולמיטב זכרוני, לפני כשנתיים, ואפילו הייתה החלטה של הוועדה – אני לא זוכר אם זאת הייתה הוועדה הזאת או הוועדה לזכויות הילד בראשות חבר הכנסת זבולון אורלב – הצענו שיתקיים סקר בתוך שלושה חודשים, שמנהלי בתי הספר יצטרכו לדווח – דבר לא כל כך מסובך – על המצב בבית הספר שלהם, למפקחת על הבריאות במשרד החינוך, על מנת שקודם כל ייאסף המידע בצורה שתאפשר למפות אותו.

<אהוד פלג: לאחר מכן, לא הדרג הזה אלא הדרג המשפטי יפנה בעזרת מרכז השלטון המקומי וראשי הערים, ויעשו את מה שדרוש לעשות כדי להגן על התלמידים.

<אהוד פלג: הרי לא יכול להיות שהתלמידים ייפלו פה בין הכיסאות, שההשמנה תיחשב היום מגיפה עולמית, ולאחרונה הוכרזה גם מחלה בפני עצמה, לא רק גורם למחלה.

<אהוד פלג: לא ייתכן שהדברים האלה יישארו כרגע כשכל צד מתבצר בעמדותיו שלו ומחכים לחקיקה.

<אהוד פלג: חקיקה בישראל היא תהליך מבורך, אבל היא לוקחת זמן רב.

<אהוד פלג: לאחר החקיקה יצטרכו לאכוף, אין שום סיבה לא לאכוף היום.

<אהוד פלג: ובעצה אחת בין כל הנוגעים בדבר, שכולם כאחד לא יכולים להתנער מהאחריות על בריאות הילדים שלנו, חייבת להיעשות פעולה מיידית בבתי הספר.

<אהוד פלג: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<שמעון פרי: אני שמעון פרי, מנהל בית ספר בפועל ונציג הסתדרות המורים.

עמרם מצנע: איזה בית ספר ואיפה?

<שמעון פרי: זה בית ספר יסודי בירושלים.

<שמעון פרי: קודם כל, אני מודה לחברי הכנסת, אני מודה ומברך על הדיון עצמו, למרות שכמעט ולא רואים היום בבתי ספר יסודיים מתקנים למכירת משקאות.

<שמעון פרי: בודדים בתי הספר התיכוניים שקיימים, אני גם את זה לא רואה.

<שמעון פרי: ישנה קפיצה גדולה מאוד בנושא תרבות לבריאות בשנים האחרונות, זה הודות למשרד החינוך.

<שמעון פרי: אני יודע שאצלי בבית הספר, כבר שנים רבות, ישנה ארוחת בוקר מ-9:00 עד 9:15 – קבוע, בשיעור, עם המורים.

<שמעון פרי: זו לא הפסקת אוכל שיוצאים עם הסנדוויצ'ים.

<שמעון פרי: שנים רבות יש תרבות.

עמרם מצנע: יש הזנה אצלכם בצהריים?

<שמעון פרי: יש.

<שמעון פרי: הזנה יש אצלנו, כן.

<שמעון פרי: בצהריים, ב-13:30, יש הזנה, וילדים מקבלים ארוחה מסודרת.

<איתמר רז: אבל זה לא הכלל, זה היוצא מן הכלל.

<איתמר רז: אנחנו בדקנו את זה בעיר אשדוד, מתוך 20 בתי ספר שנבדקו הייתה ארוחת בוקר רק באחד.

<איתמר רז: כל היתר אוכלים בין השעה 10:00 ל-11:00.

<שמעון פרי: יכול להיות שזה מאוד תלוי במנהלי בתי הספר.

מאיר שטרית: באיזה מקום, בירושלים, בית הספר?

<שמעון פרי: בתלפיות מזרח, ארמון הנציב.

<שמעון פרי: זו עבודה קשה שמנהל בית ספר צריך לעשות כדי שהדברים האלה יוסדרו.

<שמעון פרי: גם מניעת מכירה וכל הדברים האלה: זה נכון שזה מוטל על מנהל בית הספר.

<שמעון פרי: אין למנהלי בתי הספר היום פיקוח על הנושא הזה.

<שמעון פרי: איש לא שאל אותי בחיים אם אני מוכר, לא מוכר – לא בודקים.

<שמעון פרי: המפקח לא תפקידו לבדוק אם יש לך חנות או מכולת או קיוסק או משהו לממכר משקאות כאלה.

<שמעון פרי: מעולם לא בדקו.

עמרם מצנע: תעשה הפרדה בין מה שקיים בתוך חצר בית הספר, לקיוסקים שממוקמים מחוץ לבית הספר.

<שמעון פרי: גם בתוך בתי הספר – אני מדבר על - - - בתי הספר – אני ראיתי בתי ספר, שישנם כל מיני "גזלנים" שבאים מעבר לגדר ומוכרים.

<שמעון פרי: אני שמעתי מנהלי בתי ספר שפנו למשטרה, פנו לרשות, וזה לא עזר הרבה, ולא יודעים למי לפנות.

<שמעון פרי: יש המון מטלות על מנהלי בתי הספר.

<שמעון פרי: גם זו מטלה מעצבנת, והיא לא במקום.

<שמעון פרי: וכמו שפה שמענו, ואני שמעתי מנהלים שמאוימים.

<שמעון פרי: הם לא יכולים להתמודד עם זה, והם לא יכולים להתעסק עם האנשים האלה שהם מעבר לגדר, וזו עבודה קשה.

<שמעון פרי: והכול מורידים על מנהל בית הספר.

<שמעון פרי: תפקידו – אלף ואחד דברים שהוא צריך לעשות, כולל דברים שבעצם לא קשורים לחינוך.

<שמעון פרי: אבל בתוך בית הספר זה תפקידו, והוא עושה את זה.

<שמעון פרי: ואני חושב שרוב בתי הספר היום, אני לא שמעתי – לאחרונה, די הרבה בתי ספר ביקרנו והסתכלנו, ולא ראיתי מתקנים שקיימים כמו באוניברסיטאות או במכללות, שזה בשפע רב.

<שמעון פרי: חבר הכנסת מאיר שטרית, היום יש, גם כן, ספורט, וחינוך גופני, ופעילות גופנית ומגרשים, שלא כמו שהיה בזמננו.

<שמעון פרי: יש אולמות ספורט, ויש תחרויות - - -

עמרם מצנע: יש היום מתקנים בשפע, הבעיה היא איך משתמשים בהם.

<שמעון פרי: זהו.

<שמעון פרי: הדרישה שלנו לפתח עוד יותר.

<שמעון פרי: ישנו דבר שאני חושב שאולי כאן צריכה לבוא מין קריאה כזו של לתקצב בתי ספר שיהיו מתקנים לשתיית מים קרים.

<שמעון פרי: שזה יהיה כמה שיותר.

<שמעון פרי: זה תקציב שיהיו מתקנים למים קרים לשתייה, שכל תלמיד יוכל לגשת.

<שמעון פרי: מביאים כל אחד.

<חוה אלטמן: יש חוק - - -

<שמעון פרי: אני מחייב, כמה שניתן, שכל ילד יבוא עם בקבוק מים ואפילו שני בקבוקים, אבל צריכים מתקנים.

<שמעון פרי: לא רק שלוחצים ושיוצא מים, וזה תמיד לא עובד, אלא מתקנים כמו "תמי 4", מהסוג הזה, שתלמיד יכול לגשת, בצורה מכובדת, למלא כוס מים ולשתות.

<שמעון פרי: אנחנו משתדלים לעשות את זה.

<שמעון פרי: אצלי, בבית הספר, בכל קומה יש כזה מתקן.

<שמעון פרי: זה לא מספיק.

<שמעון פרי: אצלי בית הספר קטן.

<שמעון פרי: בבתי הספר הגדולים צריך לתת עוד יותר ולחייב, זה חלק מהתקציב.

<שמעון פרי: ואז תלמיד לא יצטרך לחפש ולקנות.

<שמעון פרי: קשה למנוע מילדים שיבואו לבית הספר – יש הרבה תלמידים שמגיעים עם בקבוקי קוקה קולה.

<שמעון פרי: מגיעים מהבית כבר.

<שמעון פרי: וזו תרבות, שכמו שפה נאמר, צריך לדבר ולחנך את ההורים היום, וזו עבודה קשה.

<שמעון פרי: היום ישנה מודעות בבתי הספר, אנחנו עובדים על זה קשה.

<איתמר רז: אני מציע לך לנסוע לעיר אשדוד, הילדים - - -

עמרם מצנע: כן, אדוני, אנחנו למדנו שהעיר אשדוד מובילה.

<שמעון פרי: אבל אני אומר, על הדבר הזה - - -, ואני מברך על הדיון הזה למרות שהוא.

<שמעון פרי: אני לא יודע עד כמה נוכל להשפיע על ההורים, אבל זה חלק מהעבודה שצריך להביא לידיעת או למודעות ההורים: לא לשלוח תלמידים עם משקאות ממותקים שמשמינים, כולל השוקו.

<שמעון פרי: השוקו, גם כן, יש לו אחוז גבוה מאוד של סוכר, שגם הוא משמין.

<שמעון פרי: זה מה שרציתי לומר.

<שמעון פרי: תודה רבה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: מישהו עוד רצה?

עמרם מצנע: את רצית לומר משהו?

<עירית ליבנה: אני רוצה.

<עירית ליבנה: קודם כל, תודה.

<עירית ליבנה: תראו, אנחנו מזכירים פה את אשדוד, שזאת דוגמה אחת מתוך.

<עירית ליבנה: קודם כל, הסקרים שלנו מדברים על זה ש-75% מהילדים אוכלים ארוחת בוקר, השאלה היא מה אנחנו מגדירים כארוחת בוקר.

<עירית ליבנה: הנושא של לאכול ביחד ארוחה: קודם כל, הנוהל של משרד החינוך מדבר על בין 9:00 ל-10:00 ולא ב-11:00, תסלחו לי.

<עירית ליבנה: וארוחה שבאמת ההורים שולחים מהבית.

<עירית ליבנה: תראו, יש מהלכים מאוד יפים, אנחנו מברכים על הכול.

<עירית ליבנה: מה שאנחנו חושבים, ומעבר לזה שאנחנו הגדרנו, ואנחנו מטילים על מנהל בית הספר, והוא היה מאוד עדין פה, המנהל.

<עירית ליבנה: מאוד עדין; כי כמו שאנחנו באים, ואתם יודעים את זה טוב: המטלות עליו ועל המפקח הן רבות.

<עירית ליבנה: ואם אנחנו לא נעזור לו, בכל המובנים, למשל: בנושא השתייה.

<עירית ליבנה: הנהלים של מינהל הפיתוח שלנו מדברים על כבר ממש לא הברזיות שהיו פעם, שהן בחוץ.

<עירית ליבנה: ופה גם הרשויות המקומיות, שהן אלה שמתחזקות ושולחות את אותם אנשים לאחזקה של המתקנים האלה – אנחנו צריכים פה לגייס את כולם.

<עירית ליבנה: אני חושבת שמערכת החינוך עושה הרבה מאוד צעדים.

<עירית ליבנה: אנחנו חייבים לחנך לאורח חיים בריא, וזה הכול בשיתוף של ההורים, של הקהילה, של הרשות המקומית, וביחד אנחנו נוכל לעשות את השינוי.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: משפט אחרון, בבקשה.

<איתמר רז: רק מסר קצר: אני חושב שצריך מסר.

<איתמר רז: קודם כל, חייבים להעביר את החוק.

<איתמר רז: צריך מסר ברור, שמי שאחראי על העניין זו העירייה, זו הרשות המקומית.

<איתמר רז: צריך לעשות את זה במשותף עם מנהל בית הספר.

<איתמר רז: וצריך לאכוף את זה עד 100 מטר מחוץ לבית הספר, כפי שאומר החוק.

<איתמר רז: ואני רק רוצה להזכיר לכם שבארצות הברית זה התחיל במשקאות ממותקים, והיום בכניסה לבתי הספר נותנים גם סמים.

<איתמר רז: ולכן אין לנו ברירה, אלא שבית ספר יהיה מקום נקי, וייתן לתלמיד את האפשרות ללמוד בסביבה נקייה.

<איתמר רז: אני גם רוצה להוסיף עוד פעם, הגברת עירית ליבנה: חשוב ודרמטי לשנות ולהחליט שארוחת בוקר ניתנת כדבר ראשון עם תחילת הלימודים של התלמיד.

<איתמר רז: הדבר הזה נעשה במספר ארצות, והוכח כבעל חשיבות רבה ביותר.

<איתמר רז: וזה חלק מהסיבה שהתלמידים יוצאים אחר כך, מחפשים את האוכל בקיוסק, ב"גזלן" וכך הלאה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

גילה גמליאל: טוב, ראשית אני רוצה באמת לברך את חברי, חבר הכנסת מאיר שטרית, שהעיר את תשומת לבנו, והעלה את הנושא לדיון, כאן, בוועדה, וגיבינו אותו במהלך הזה.

גילה גמליאל: אני חושבת שבהחלט הצעת החוק היא חשובה מעין כמותה, מעצם זה שעכשיו היא תעלה על הפרק וייתן חלק מהמענה.

גילה גמליאל: מה שמקומם זה שמדברים כאן כל פעם על מי אמור לטפל במה.

גילה גמליאל: אבל ברגע שיוצא חוזר מנכ"ל, מן הראוי היה בהחלט שהוא יכובד.

גילה גמליאל: וכאן צריך לחשוב על העניין: עצם הרצון להכניס את הרשויות המקומיות כמודל של עיריית אשדוד, שהוא מאוד-מאוד מבורך – זה דבר שבאמת שווה בהחלט לפנות מטעם הוועדה, אולי; גם לשלטון המקומי, על מנת להחיל את המודל הזה במקומות נוספים בארץ, אם לא בכלל הרשויות, כי זה בהחלט מודל ראוי, טוב, נכון, והוא גם מוכיח את עצמו, שזה דבר יותר חשוב.

גילה גמליאל: זה מצד אחד, לדעתי, שצריכה להיות פנייה.

גילה גמליאל: אבל מצד שני, אני חושבת שלהכיר בזה שיוצא חוזר מנכ"ל ועדיין לא אוכפים אותו, יש לזה בעיה אחרת בפני עצמה, שגם כאן, לדעתי, אנחנו צריכים לתת את דעתנו בעניין הזה.

גילה גמליאל: אין ספק שהנושא של השמנה בקרב ילדים, זה דבר שאנחנו צריכים לעשות הכול על מנת למנוע אותו.

גילה גמליאל: בריאות, תזונה נכונה, העניין של שמירה על ספורט ופעילות גופנית – אלה דברים שהם מחויבי המציאות היום, לחנך ולגדל את דור העתיד.

גילה גמליאל: וכאן, גם כן, לדעתי, צריכה להיות, מבחינתנו, את הקריאה במתן הדגש הזה.

גילה גמליאל: אז שוב, חבר הכנסת מאיר שטרית, יישר כוח, ואנחנו כאן לקדם זאת.

מאיר שטרית: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ניתן עוד זכות דיבור למישהו מהפורום הישראלי לאורח חיים בריא.

עמרם מצנע: מי ידבר?

<גיא גיאור: בוקר טוב.

<גיא גיאור: גיא גיאור מהפורום הישראלי לאורח חיים בריא.

<גיא גיאור: קודם כל, אני חייב לציין: זו פעם ראשונה שאני שותף לכזה דיון, ואני שמח לראות שהוא מתנהל בכזו יעילות וענייניות.

<גיא גיאור: אני חייב לומר שגם מסקירה של מסקנות עבר, מהדיונים האלו, זה תמיד הסתובב סביב סוגיית האכיפה.

<גיא גיאור: אפשר ללמוד גם ממדינות בעולם.

<גיא גיאור: גם ציינו מקודם את הנושא של משקאות דיאט: קוקה קולה העולמית קיבלה החלטה להוציא את המשקאות המתוקים מבתי הספר.

<גיא גיאור: מנתונים של ארגון הבריאות העולמי, מתוך 21 מדינות שאסרו על מכירה ופרסום בשטחי בתי הספר, 17 מתוכן ממש עשו את זה באמצעות חקיקה.

<גיא גיאור: אני חושב שזה אולי הדבר היחיד, שכנראה אחרי שלומדים את המסקנות מהעבר, מהדיונים האלה, שכנראה ימנע ויאכוף את המציאות בשטח.

עמרם מצנע: תודה.

<ניר לאור: ברשותך, אני רוצה - - -

עמרם מצנע: משפט.

<ניר לאור: כן.

<ניר לאור: ניר לאור, מנכ"ל הפורום הישראלי לאורח חיים בריא.

<ניר לאור: אני רוצה רגע לדבר קצת על נושא אחריות המנהלים: אני חושב שכדי שהחוק יהיה יותר אפקטיבי, צריך, כשמחדשים רישיון לעסק בתוך בית ספר; ואני רוצה לספר: ניקח לדוגמה את גימנסיה הרצליה.

<ניר לאור: יש בית קפה בתוך בית הספר, קפיטריה.

<ניר לאור: כולה ממותגת קוקה קולה.

<ניר לאור: מוכרת כמעט הכול דברים שהם לא בריאים.

<ניר לאור: מנהל בית הספר יודע את זה, והוא לא נלחם בזה.

<ניר לאור: זאת אומרת, יש דברים שאנחנו יודעים שהמציאות שונה – לא הכול ורוד גם כמו התמונה, שאני בהחלט מאמין לך – אבל יש מציאות אחרת גם בשטח, בעיקר בבתי ספר על-יסודיים, ובה אנחנו רוצים באמת לתת כלים אפקטיביים למשרד החינוך לאכוף.

<ניר לאור: אבל חלק מהדבר הזה, אולי אם מנהל בית הספר, בסוף שנה, יוכל להכניס מדד לרשות העירונית, להכניס חוות דעת, שלא על באמת תפקוד הקפיטריה, כי באמת לא הכול אצלו, הזיכיון הוא של הרשות העירונית.

<ניר לאור: יש שורה של דברים שאנחנו יכולים לעשות, ואנחנו נשמח להמשיך לעמוד בקשר עם משרד החינוך בנושא הזה.

<ניר לאור: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אחרון, מר מנחם לב.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מנחם לב: ראשית, רציתי להתנצל על האיחור, אני פשוט הוטעיתי לגבי שעת ההתחלה.

<מנחם לב: אני מתנצל שלא הייתי בחלק מהדיון.

<מנחם לב: רציתי להוסיף שני דברים שנאמרו פה - - -

מאיר שטרית: מי אתה?

<מנחם לב: אני נציג של איגוד מנהלי מחלקות חינוך, ואני מנהל מחלקת החינוך בבית אל.

עמרם מצנע: בשלטון המקומי, כן.

עמרם מצנע: איפה אתה מנהל?

<מנחם לב: בבית אל.

<מנחם לב: דבר ראשון שהוזכר פה זה הנושא של האכיפה.

<מנחם לב: אחד הדברים הכי גרועים שיכולים להיות במערכת החינוך זה כשאנחנו קובעים כללים אבל לא אוכפים אותם, ואז בית ספר אחד – וניתנה פה דוגמה אחת – בית ספר מסוים אוכף את החוקים, ובית הספר השני לא אוכף את זה.

<מנחם לב: ואני לא צריך לספר לכם מה התחושה של הנוער ומה התחושה של הילדים, ואיך הם מתייחסים לכל הכללים כאשר במקום אחד המצב הוא כך, במקום אחר המצב הוא אחר.

<מנחם לב: לכן, גם, ופה אני מייצג את דעת האיגוד: אני מתנצל שלא הייתי שותף למה שקורה באשדוד, אבל אם שמעתי טוב, יש איזו נכונות שהמועצות, הרשויות ייקחו את זה על עצמן.

<מנחם לב: אנחנו, כאיגוד, מתנגדים לזה בכל תוקף.

<מנחם לב: זאת אומרת, אנחנו מתנגדים לזה שבכל עיר ובכל ישוב יהיה מצב אחר, תהיה רשות אחת שתיקח את הדברים יותר ברצינות ומקום אחר פחות ברצינות.

<מנחם לב: בתי הספר הם תחת אחריות משרד החינוך, ואנחנו מצפים שהם יובילו את האכיפה של הדברים.

<מנחם לב: כמובן שאנחנו מצטרפים בכל לב לעצם הרעיון של האוכל הבריא.

<מנחם לב: הדרך הנכונה – אם מותר לי בחצי מילה – פה מדובר על סוג מסוים.

<מנחם לב: יש גם נושא נוסף של פינה חמה, שאני מבין שהוא לא נושא הדיון כרגע, שבו הילדים עצמם מקימים כל מיני מקומות כדי לאסוף קצת כספים, ושם מצאנו קטסטרופה.

<מנחם לב: שם הילדים אוכלים ממתקים בלי סוף, שם הילדים משגעים את ההורים שלהם, מבקשים את הכסף בבוקר, כולל הבת שלי, היום, בבוקר, שיצאה לקייטנה וסיפרו לה שמוכרים שם ממתקים.

<מנחם לב: ומה לעשות, סיפרתי לה שאני מגיע לפה ואני מתכוון להתנגד לזה, וזה לא עבר לי בקלות.

<מנחם לב: זאת פרשה בפני עצמה.

<מנחם לב: אז אנחנו מצטרפים בכל לב לעצם העניין של שינוי הנורמות, אנחנו מצטרפים, אבל אנחנו מצפים שמשרד החינוך יוביל את האכיפה של העניין הזה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: תודה לכל המשתתפים בדיון, ובאמת תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית שיזם את הדיון המהיר, והכניס אותנו בחזרה לתלם של טיפול בנושא החשוב הזה.

עמרם מצנע: בבקשה.

מאיר שטרית: אני מבקש פשוט להוסיף כמה מילים: ראשית, ברור לי, הרי גם לכולנו, אנחנו מדינה דמוקרטית.

מאיר שטרית: בסופו של דבר, הרי אי אפשר לאכוף בכוח על אף תלמיד לא לאכול ממתקים, כי הוא ייצא מבית הספר, הוא ישתה קולה ויעשה כל מה שהוא רוצה, אלא אם אנחנו נעשה מעשה נוסף מעבר לאכיפה בבית הספר, וזה חינוך.

מאיר שטרית: אני רוצה לציין בסיפוק את העובדה שהמון צעירים היום, למשל, מסתייגים ולא אוכלים בשר.

מאיר שטרית: בשר אדום.

מאיר שטרית: כי הם קוראים ושומעים: בשר זה לא טוב, והורגים בעלי חיים.

מאיר שטרית: וזה תפס המון ילדים שלא אוכלים בשר אדום.

מאיר שטרית: מוציאים בשר דג, עופות לפעמים, יש כל מיני.

מאיר שטרית: זאת אומרת, צריך "לתפוס" את הראש של הילדים.

מאיר שטרית: לדעתי, פעולה חינוכית בבית הספר, שיעור על הנושא של התזונה הבריאה, והנושא הזה - - - פחית אחת ביום מוסיפה חמישה קילו למשקל, היא תפעל אצל בתי הספר.

מאיר שטרית: לכן, לדעתי, חשוב להכניס בתוך מערכת החינוך, לשיעורי חברה ושיעורי זה – יכול להיות שאתם עושים את זה, אני לא אומר שלא עושים – שיעור תזונה לכל הכיתות מגיל מאוד צעיר על החשיבות של התזונה.

מאיר שטרית: לדעתי, תפיסת הראש של הילד, שהוא יבין את זה, זה הדבר האפקטיבי ביותר.

מאיר שטרית: הדבר השני שאני מבקש לומר זה למתן קצת את ההתקפה, כיוון שברור לנו שאנחנו רוצים לעשות הכול למנוע, ולעודד ולעזור שיהיה אוכל בריא בבתי הספר וכן הלאה, אבל, כמו שאמרתי, יש הרי, בסופו של דבר, חופש, זו מדינה חופשית, ואי אפשר להכריח אף אחד לא לשתות משקאות.

מאיר שטרית: וצריך להודות: המשקאות הממותקים הם טעימים, אני לא מתעלם מזה.

מאיר שטרית: ולכן זה קונה את הרצון של האנשים לשתות - - -.

מאיר שטרית: אני חושב שכל היושבים פה, גם כן, שותים מפעם לפעם משקאות ממותקים, ולא רק ילדים.

מאיר שטרית: כולנו חוטאים בחטא הזה.

מאיר שטרית: השאלה היא כמה שותים.

מאיר שטרית: ואם זו מגבלה או שמים מגבלות או - - -

גילה גמליאל: שכנעת אותי אחרי שאמרת שזה מוסיף חמישה קילו.

מאיר שטרית: חמישה קילו - - -.

מאיר שטרית: פה זו מגבלה.

עמרם מצנע: הבעיה היא שאי שתייה לא מורידה חמישה קילו.

מאיר שטרית: אני עברתי על החוק, כשהוא ממשלתי.

מאיר שטרית: אני רק רוצה להמליץ, אדוני היושב ראש, שהחוק יגיע לוועדה שלך.

מאיר שטרית: אני חושב שאחת הבעיות עם החוק הזה, למשל, שחמישה עמודים מתוך החוק הם רק הנושא של הטלת הקנסות והאכיפה, ורק עמוד אחד בעצם דן בחוק עצמו.

מאיר שטרית: עכשיו, החוק לא צריך להיות ארוך.

מאיר שטרית: הבעיה שלי בחוקים היא – אמרתי את זה כשהייתי שר המשפטים – שחוקים כתובים בשפה שבני אדם לא מבינים.

מאיר שטרית: אחרת, איך יתפרנסו עורכי הדין?

מאיר שטרית: ולדעתי, ככל שהחוק פשוט יותר וקטן יותר, הוא יותר אפקטיבי.

מאיר שטרית: פה, העניין של המינון, שר החינוך ימנה ממונה שיכול להטיל קנסות מינהליים על כל מי שמפר את החוק, עד 6,000 שקל; וכל מי שעושה, לא מפרסם - - - 1,500 שקל.

מאיר שטרית: אל"ף, אני חושב שזה סכומים גדולים מדי, שלא יועילו.

מאיר שטרית: על 6,000 שקל כל - - - לבית המשפט, ויערער, וילך לבתי משפט, וינהל דיון ארוך מאוד.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לעשות קנס יותר נמוך, אפילו, אבל בצורה פשוטה יותר, שהכול ינוסח קצר ופשוט.

מאיר שטרית: זה יהיה הרבה יותר אפקטיבי מאשר חמישה עמודים, שבשביל לטפל בהם צריך לקחת עורך דין לטפל בהם.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לפשט את החוק.

שמעון אוחיון: אבל כדאי שיחדד את הניסוח של הצעת החוק.

עמרם מצנע: החוק יעבור - - -

מאיר שטרית: הוא יבוא לפה.

שמעון אוחיון: לחדד את סוגיית הסמכות והאחריות, כי היא לא ברורה.

מאיר שטרית: הוא יבוא לפה.

מאיר שטרית: החוק יבוא לוועדה הרי.

עמרם מצנע: אני רוצה לסכם, ועוד פעם להודות לך, חבר הכנסת מאיר שטרית, שהכנסת אותנו מחדש לתלם בנושא הזה.

עמרם מצנע: החוק, כפי שאמרתי, יגיע לוועדה, ואנחנו מתחייבים בוועדה שנעשה את הכול בזריזות, מהירות ויעילות כדי שהחוק יקבל תוקף.

עמרם מצנע: אבל אני לא מאמין שהחוק בלבד הוא זה שישנה את המציאות.

עמרם מצנע: חוק זה אמירה, וברגע שיש חוק אז אנשים מבינים שמתכוונים ברצינות.

עמרם מצנע: אבל זה לא מה שישנה את פני המציאות.

עמרם מצנע: ואני רוצה להצטרף להערה של חברת הכנסת גילה גמליאל: תראו, חוזר מנכ"ל קיים כבר כמה שנים.

עמרם מצנע: הוא לא נאכף.

עמרם מצנע: חוזר מנכ"ל, מבחינת מנהלי בתי הספר, יותר חזק מחוק.

עמרם מצנע: והוא לא נאכף.

עמרם מצנע: ומנהלי בתי ספר ומוסדות חינוך יודעים היטב למה מתכוונים באמת, ולמה מתכוונים שיהיה כתוב.

עמרם מצנע: ולכן, קודם כל, חשוב גם להעיר את ההערה הזו למשרד החינוך.

עמרם מצנע: חוזר מנכ"ל – הוציא פחות חוזרי מנכ"ל, אבל שחוזרי מנכ"ל ייאכפו על ידי המשרד, עם כל שרשרת הניהול והאדמיניסטרציה שלו.

עמרם מצנע: ואני יודע שזה אפשרי, צריך רק לרצות.

עמרם מצנע: דבר שני, כפי שאמר גם פרופסור איתמר רז, אני חושב שזו בכלל תרבות, תרבות של התנהגות.

עמרם מצנע: זה מתחיל בבית, איך מתנהגים ההורים, מה אוכלים בבית, איך שולחים את הילד.

עמרם מצנע: וזה ממשיך אחר כך, כמובן, בבית הספר.

עמרם מצנע: אני רשמתי לעצמי את כל נושא המוסדות האקדמאים, שגם בהם אנחנו יכולים לכפות יותר מאשר בציבור החופשי.

עמרם מצנע: אין ספק שצריך לטפל בנושא, ואני מאוד מקווה שבאמת הארגונים של המגזר השלישי, ואנחנו, כאן, בכנסת, משרד הבריאות, משרד החינוך – נתחיל כולנו באמירה אמיתית, שמלווה בקמפיינים, גם תקשורתיים וגם, כמובן, הסברתיים בתוך המערכות השונות, כדי לשנות או לפחות להתחיל לשנות את כללי ההתנהגות.

עמרם מצנע: בעניין האחריות, אני לא חושב שיש פה איזושהי אי בהירות.

עמרם מצנע: מנהל בית ספר, מגדר בית הספר, משער בית הספר פנימה, לא מתחלק באחריות עם אף אחד.

עמרם מצנע: וברצותו, הכול קורה.

עמרם מצנע: כאשר הוא מתעלם, שום דבר לא קורה.

עמרם מצנע: מעבר לגדר בית הספר, יש כמובן את הרשות המקומית עם רישיונות עסק, עם הסרת מטרדים שונים.

עמרם מצנע: דרך אגב, היום גם כל בתי הספר במדינת ישראל מגודרים, יש שער ויש שומר.

עמרם מצנע: ואם מנהל בית הספר גם ימנע יציאה במשך יום הלימודים, אז גם לא ילכו לקיוסקים.

עמרם מצנע: אני יודע שבתי ספר רבים מתמודדים עם זה.

עמרם מצנע: זה אחד הדברים הטובים שקרו לנו, דרך אגב, מהמצב הביטחוני הבעייתי, בכך שיש גדר, יש שער.

עמרם מצנע: צריך לתקן את הפרצות שעושים מידי פעם התלמידים, ולאכוף את זה, לא רק בגלל נושא ה"גזלנים" והקיוסקים, אלא בגלל נושאים רבים אחרים.

עמרם מצנע: אנחנו מצטרפים להמלצה – אני לא יכול יותר מהמלצה כאן – לארוחת בוקר בריאה, בשעה הראשונה של הלימודים.

עמרם מצנע: גם בזה, בזמנו, טיפלנו.

עמרם מצנע: זה לא כל כך פשוט, אבל זה בהחלט מומלץ.

עמרם מצנע: יש הבדל די גדול בין בתי הספר היסודיים לתיכונים.

עמרם מצנע: בבתי הספר היסודיים קל לאכוף, וההתמודדות היא גם יותר פשוטה.

עמרם מצנע: עוסקים גם, אני יודע, הרבה מאוד ימי פעילות, ימים מרוכזים בנושא של בריאות וכדומה, ואני חושב שהבעיה היא יותר בבתי הספר התיכוניים, העל-יסודיים, חטיבות הביניים והחטיבות העליונות.

עמרם מצנע: שם באמת הנושא של קפיטריות, שמנוהלות לפעמים על ידי התלמידים, לפעמים על ידי ועד ההורים, לפעמים מכרזים חיצוניים – זה דבר חיובי, כי זה מונע את הילדים לצאת החוצה.

עמרם מצנע: אבל מצד שני, זה מחייב בהחלט פיקוח, והפיקוח הוא לא יותר מדי מורכב.

עמרם מצנע: השלטון המקומי: עוד פעם, בתי הספר התיכוניים הם בעצם באחריות הרבה יותר ישירה של הרשויות המקומיות, ויד אחת צריך בהחלט לטפל בנושא.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך לעקוב.

עמרם מצנע: כפי שאמרתי, נקדם את תהליך החקיקה.

עמרם מצנע: ואני עוד פעם פונה למשרד החינוך – לאכוף.

עמרם מצנע: החוק, עד שהוא יצא ועד שיהיו תקנות, זה ייקח את הזמן שלו.

עמרם מצנע: כי החוק, גם החוק הזה, עוד יחייב תקנות ששר החינוך יצטרך להוציא ולאשר.

עמרם מצנע: ומי שיודע, זה תהליכים לא קצרים.

עמרם מצנע: אבל את חוזר המנכ"ל פשוט צריך לאכוף.

עמרם מצנע: כמעט לא נגענו בנושא של ההזנה.

עמרם מצנע: יש היום הרבה מאוד בתי ספר שיש בהם הזנה – נושא כאוב מאוד.

עמרם מצנע: הוא כאוב מבחינת התפריט, הוא כאוב מבחינת ההובלה, הקירור, החימום, ההגשה.

עמרם מצנע: אני אישית לא אוהב שחדר הכיתה הופך להיות חדר אוכל.

עמרם מצנע: סיפרת על אשדוד אז אני אספר על ירוחם: בירוחם – לפחות בבית ספר אחד, ובקרוב גם בשני – פשוט לקחנו מבנה ישן ושיפצנו אותו, ויש חדר אוכל מסודר.

עמרם מצנע: וגם מבחינה חינוכית, אין דבר יותר חשוב מזה.

עמרם מצנע: היו פעם – אתה מדבר על פעם – אז הייתה הזנה, והייתה שתייה במשך היום.

עמרם מצנע: בכל אופן, נושא ההזנה הוא גם כן חלק מהעניין.

עמרם מצנע: גם, כמובן, התפריט, מעקב אחרי הספקים, שביעות הרצון של הילדים.

עמרם מצנע: ו-50% מהאוכל, פחות או יותר, נזרק ברוב בתי הספר, גם בסקר שאני רואה פה, מולנו.

עמרם מצנע: בכל מקרה, תודה רבה.

עמרם מצנע: וכמובן, אנחנו נמשיך לטפל בנושא הזה.

עמרם מצנע: תודה לכולם.