ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 64, 2013-07-23 10:00

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום שלישי בשבוע, ט"ז באב, 23 ביולי 2013 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא: השלכות לשביתת עובדי משרד החוץ על כניסתם לארץ של עובדים זרים בתחום הסיעוד.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע את ועד העובדים ואחר כך נשמע את כל מי שיש לו להגיד מה.

ראובן ריבלין: המשפחות הנזקקות גם הוזמנו הנה?

חיים כץ: כולם הוזמנו.

חיים כץ: כמי שהוביל את הכנסת שנים רבות אתה בטח יודע - - -

זאב אלקין: תרשה לי אולי לפני, בגלל שאני צריך לצאת.

חיים כץ: טוב, מאחר שלסגן שר החוץ יש מה להגיד ומאחר שהוועד עושה דיפלומטיה הוא עושה דיפלומטיה - - -

זאב אלקין: הוועד עושה הרבה דיפלומטיה.

זאב אלקין: לא הוועד, אלא העובדים של ה - - -

חיים כץ: אז, אדוני סגן שר החוץ, זאב אלקין.

זאב אלקין: אני מודה לך, אני באמת חייב ב-11:00 לקבל פה אורח.

חיים כץ: אתה נשמע גם קצת צרוד.

זאב אלקין: אני נשמע כמישהו שיצא מהבניין הזה ב-6:00 בבוקר כמעט.

חיים כץ: אז למה לא יצאת ב-5:00?

זאב אלקין: ככה סיימנו.

זאב אלקין: אני אגיד כמה מילים, אדוני היושב ראש וחברי חבר הכנסת ראובן ריבלין, שהוא יזם את הדיון הזה.

זאב אלקין: יושב פה נציג של המשרד שלנו, שיוכל להתייחס לפן הספציפי, מה רמת הנזק, וכמובן תשמע תיכף מאנשי הוועד את התיאור של איפה לדעתם נמצא המשא ומתן.

זאב אלקין: אני אתן לך את הזווית שלי, כמי שמייצג פה את הנהלת המשרד.

זאב אלקין: העיצומים במשרד החוץ נמשכים תקופה ארוכה - - -

חיים כץ: מה זה תקופה ארוכה?

זאב אלקין: תקופה ארוכה, למעשה מכמה ימים לפני הקמת הממשלה.

חיים כץ: בחודשים.

חיים כץ: קצר, אתה ממהר, אז קצר.

זאב אלקין: ארבעה חודשים.

<קריאה: סכסוך העבודה הוא ארבעה חודשים.

זאב אלקין: סכסוך העבודה וגם עיצומים.

זאב אלקין: העיצומים התחילו ברמה המינימלית - - -

<קריאה: לפני שלושה חודשים.

חיים כץ: סלח לי, הוא מדבר, אתם לא מדברים.

חיים כץ: כשאתם תדברו הוא לא יהיה פה.

זאב אלקין: זה יתרון.

זאב אלקין: העיצומים התחילו מיד אחרי פסח ברמת עיצומים, סכסוך עבודה הוכרז קודם וזה הלך והתגבר, העוצמה של העיצומים, כאשר לאחרונה זה נוגע גם לכל הנושאים הקונסולריים וזה הנושא שהביא אתכם כאן לדיון הספציפי, של הנזק החשוב הזה.

זאב אלקין: יש עוד הרבה נזקים אחרים, כמובן, שגורמים בעיות לאוכלוסייה.

זאב אלקין: אנחנו נמצאים כרגע כבר כמה שבועות במשא ומתן אינטנסיבי מבחינת התדירות שלו בין משרד האוצר לבין העובדים.

זאב אלקין: יש שני צירים של משא ומתן, יש נושאים שקשורים בכסף וזה משרד האוצר, בעיקר הממונה על השכר בליווי צוות של אגף התקציבים.

זאב אלקין: אני לא יודע אם הממונה על השכר מיוצג פה, אני רואה שאגף התקציבים כן מיוצג, אבל הכתובת העיקרית שמנהלת משא ומתן זה כמובן קובי אמסלם ואנשיו.

זאב אלקין: יש ציר אחר שהוא בין הנהלת המשרד לוועד.

זאב אלקין: לקח לנו זמן להביא את האוצר לאינטנסיביות כזאת, אבל זה מתקיים כבר כמה שבועות במתכונת - - -

חיים כץ: זאת אומרת אתם והאוצר לא באותו קו?

זאב אלקין: תיכף אני אתאר לך.

זאב אלקין: זה מתקיים כבר כמה שבועות באינטנסיביות של פגישה אחת ביום, שתי פגישות בשבוע עם הנהלת המשרד ושלוש פגישות בשבוע עם האוצר.

זאב אלקין: זה פחות או יותר המינון שעליו סיכמנו והאוצר עומד במינון, אבל לצערי - - -

חיים כץ: אתם שמים לוויין בחלל?

חיים כץ: למה זה לוקח כל כך הרבה זמן?

חיים כץ: כל כך הרבה פגישות?

חיים כץ: למה?

זאב אלקין: זה שזה לוקח זמן זה בסדר, זה נורמלי, זה טבעי.

חיים כץ: יותר מדי.

חיים כץ: אמא שלי עליה השלום אמרה, אלקין, מה שיותר מדי לא טוב.

חיים כץ: כל דבר צריך להיות במידה ונראה לי שזה לוקח יותר מדי זמן.

זאב אלקין: זה בינתיים לוקח שבועיים-שלושה, זה לא יותר מדי זמן.

זאב אלקין: אתה צודק שהעיצומים לוקחים הרבה זמן, היו סבבים קודמים של משא ומתן שניסינו, יחד עם העובדים, לגבש מתווה להסכם ביניים, זאת אומרת שהעובדים יקבלו חלק מהתביעות שלהם, יפסיקו את העיצומים ויהיה משא ומתן עד להשלמה של כל הנושאים.

זאב אלקין: לצערי לא הצלחנו.

זאב אלקין: היו כמה ניסיונות מהסוג הזה שאני הייתי מעורב בהם, גם ישירות וגם דרך ועד העובדים, ואחר כך מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שגם הוא מעורב אישית במשא ומתן מול ההסתדרות, אבל לצערי לא הצלחנו להגיע לעמק השווה והמסלול הזה של הסדר ביניים לא הוכיח את עצמו ולדעתי הוא כבר לא רלוונטי.

זאב אלקין: אנחנו כרגע הגענו לשלב במשא ומתן, וכאן תיכף תראה איפה ההבדל בין העמדה שלנו לעמדה של משרד האוצר, שהוועד לדעתי הציג באופן מלא את כל הטענות שלהם, גם אנחנו כהנהלה נתנו את הפידבק, אנחנו תומכים בהרבה מן הטענות הכספיות והתקציביות של הוועד, הצגנו את העמדה שלנו גם בפגישות במשרד האוצר, חלק גדול מהדרישות לדעתנו מוצדקות.

זאב אלקין: לצערי, כמו שאתה יודע, לא בסמכותנו לסגור הסכם, כי זה בידי הממונה על השכר, אבל הוא מכיר את עמדתנו.

זאב אלקין: לצערי בשבוע-שבועיים האחרונים אנחנו נמצאים במבוי סתום, כי אחרי שכל הבעיות הוצגו אני לא מרגיש שיש התקדמות, אני לא מרגיש שאנשי האוצר הוסמכו על ידי שר האוצר 'לסגור עסקה', מה שנקרא, אלא אנחנו מדשדשים במקום ומחדדים עוד את הבעיות.

זאב אלקין: אני לא מרגיש שיש אור ירוק להתקדם, לא מרגיש שיש החלטה של אגף התקציבים על איזה שהיא עלות של הסכסוך שהם מוכנים להרשות לעצמם ושולחים לדרך את הממונה על השכר.

חיים כץ: תשמע, זאב, אני לא מבין משהו.

חיים כץ: אני לא נכנס לדרישות, אני לא יודע מה הדרישות, יכול להיות שהם צודקים, יכול להיות שהם לא צודקים - - -

זאב אלקין: אני אוסיף משהו.

זאב אלקין: תן לי להוסיף לך פרט אחד.

חיים כץ: שנייה.

חיים כץ: אני לא שם.

חיים כץ: כשהם עושים דיפלומטיה ופוגעים בדיפלומטיה זה בסדר, בעיצומים שלהם.

חיים כץ: הם ועד, הם רוצים להשיג את מה שזה, כשהם פוגעים בביקורים שהם גם עסקיים, אני יודע מידע אישי על ביקור עסקי שיכול היה להביא עסקים במיליארד דולר, זה בסדר.

חיים כץ: זה בסדר, עזוב, הם ועד עובדים, בסדר.

חיים כץ: אבל כשהם מנצחים את האוכלוסיות הכי חלשות, זה לא בסדר.

חיים כץ: זה שתעשו ותפגעו בעסקים, זה בסדר, אלה הכלים, אבל לנצח את האוכלוסיות הכי חלשות זה לא בסדר.

חיים כץ: אתם צריכים להיות עם לארג'יות לאוכלוסיות החלשות ולהגיד 'וואלה, אנחנו נקרע את כל מי שצריך לעסקים פרטיים, נפגע בחברות אם לא תיתנו לנו, שתדעו, עלות כלכלית מול עלות כלכלית'.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: ואתם יודעים על מה אני מדבר ואני יודע על מה אני מדבר.

חיים כץ: כולה עסקה של פתיחה של מיליארד דולר, עם פרנסה להרבה אנשים, אבל זה בסדר, אין לי טענות על זה, אבל כשאתם מנצחים את האוכלוסיות הכי חלשות, זה לא בסדר.

חיים כץ: קחו את זה לתשומת לבכם.

חיים כץ: עכשיו אם רצית להגיד משהו, תגיד.

זאב אלקין: עוד שני משפטים אני אוסיף.

זאב אלקין: אחד, בעקבות ההערה האחרונה שלך, זה נכון, כפי שאמרתי, שאני תומך והנהלת המשרד תומכת בהרבה מדרישות העובדים בתחום הכספי, יש לנו מחלוקת עם הוועד על הטקטיקה של ניהול מאבק, בין השאר גם על השאלה של עוצמת העיצומים בעת הזאת והאם היא משיגה את המטרה שלה והאם תמיד מה שנכנס פנימה, כמו שציינת, זה מוצדק.

זאב אלקין: הנקודה השנייה, אחת מההצעות שהציע מנכ"ל משרד ראש הממשלה לוועד ולהסתדרות, שזה יכול אולי לחלץ את זה מהפלונטר, זה הצעה להכניס את האלמנט של בוררות בצורה כזו או אחרת, אבל גם ההצעה הזאת נדחתה - - -

חיים כץ: בצדק.

זאב אלקין: זו זכותם.

זאב אלקין: לכן אנחנו כרגע במבוי סתום עד ששר האוצר לא ינחה את האנשים שלו לסגור את הסכסוך הזה, ותאמין לי, אפשר לסגור את זה בשבוע-שבועיים, אם יש הנחיה - - -

חיים כץ: אפשר לסגור ביום.

זאב אלקין: יכול להיות שאפילו ביום - - -

חיים כץ: ביום, לא צריך שבועיים.

חיים כץ: מה שאפשר לסגור בשבועיים אפשר לסגור ביום.

זאב אלקין: עד שזה לא יקרה, אנחנו נדשדש ככה ונדמם כמשרד, נשלם מחירים בהרבה זירות.

זאב אלקין: אתם התכנסתם לשם רק אחת מהזירות האלה.

זאב אלקין: זה איפה שאנחנו נמצאים.

זאב אלקין: אתמול הייתה שיחה נוספת בין ראש הממשלה לשר האוצר שאני השתתפתי בה, עמדתו של ראש הממשלה מאוד מאוד ברורה, הוא ביקש כבר מספר פעמים משר האוצר לסיים באופן מיידי את הסכסוך ולסגור את העניין.

זאב אלקין: להגיד לך שיצאתי אופטימי מהמפגש הזה?

זאב אלקין: לא בטוח.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת רובי ריבלין, מורי ורבי.

ראובן ריבלין: אני מבקש שהשר עוד יישאר - - -

זאב אלקין: סגן שר.

ראובן ריבלין: אתה השר הממונה היום.

זאב אלקין: השר זה משרד ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני צופה פני עתיד.

ראובן ריבלין: אדוני היושב ראש, הכנסת, בגלל צוק העיתים ובגלל המחויבות שלה לאחר בחירות לטפל בתקציב, המדינה נרדמה על משמרתה, ולכן ביקשתי להעביר את הנושא אליך, מהטעם הפשוט שאני יודע שכאן גם ננסה לפתור את הבעיה.

ראובן ריבלין: אנחנו נזעקנו בגלל נושא הומינטרי לחלוטין.

ראובן ריבלין: זכות השביתה היא זכות שאנחנו רואים בה כזכות חוקתית ובלשון חברנו החרדים, זכות מקודשת בשינויים המחויבים, ואיש לא מעלה על דעתו, כאשר מדובר בוועד עובדים, כאשר ועד העובדים מורכב ממיטב בנינו ההולכים לפני המחנה בכל העולם על מנת לייצג את ישראל גם במצוקות לא פשוטות, וכאשר הם עומדים בחזית ופעמים רבות צריכים להגן ממש בציפורניהם על מדינת ישראל ועל עמדותיהם, גם לא תמיד על פי השקפת העולם האישית של כל אחד ואחד - - - יש לנו את הכבוד הגדול, למשל אחד מאנשי הוועד, אני לא מדבר על נציג משרד החוץ בכנסת, נציג הכנסת במשרד החוץ, היועץ המדיני של כנסת ישראל, אני חושב שאתם עושים עבודה מעולה וכל הכבוד לכם.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת נזעקנו הנה, מכיוון שבאים אלינו אנשים שכאשר יש מאבק אדירים כזה הם אלה אשר משלמים את המחיר.

ראובן ריבלין: אם המגזר העסקי, אם אינטרסים של מדינת ישראל נפגעים, כל הדברים האלה הם דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם, אבל אנחנו לא יכולים לפגוע באחד מהאנשים, כאשר זועקים אלינו אנשים אשר אומרים שיהיו ברוכים עובדי משרד החוץ ויהיו ברוכים אנשי האוצר ותהיה ברוכה הכנסת עצמה, אבל מה אנחנו עושים מחר בבוקר כאשר אנחנו לא יכולים להביא למבקרים שום דבר?

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להיות, וכאן נמצא מהמגזר השלישי אחד מהאנשים הטובים, העוזר לכל אותם אנשים במצוקה, מה אנחנו יכולים לעשות?

ראובן ריבלין: אומרים להם אנחנו לא יכולים להושיע בידכם?

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: אלה הם הדברים שבגללם נזעקתי.

ראובן ריבלין: אבל מעניין לעניין, אני בהחלט חושב שבהזדמנות זו שאנחנו מחויבים לתת פתרון לאותם אנשים אשר במידה רבה הם חסרי ישע, הם לא יכולים לתפקד בעצמם, ולכולנו יש הורים ולכולנו יש רגעים שבהם אנחנו לא יכולים בעצמנו לעשות ואנחנו צריכים עזרה כזאת או אחרת, ואני מבין שיושב ראש כנסת רוצה לנסוע לחוץ לארץ ואומרים לו 'תתכבד וכשנפתור את הבעיה אתה תיסע', זה קשה, לא פשוט, אלה יחסי ישראל, אבל אנחנו מכבדים ומרימים את הכובע, השאלה מה עושים אותם אזרחים חסרי ישע שהם באמת נשחקים בין גלגלי המערכת, כאשר כל אחד רוצה לשבור את האחר והם היחידים שנטחנים?

ראובן ריבלין: אני חושב שבמסגרת זו - - -

חיים כץ: הם לא היחידים, אבל הם היחידים שלא צריכים להיטחן.

ראובן ריבלין: זה ברור.

ראובן ריבלין: בכל שביתה אתה יכול לשאול למה המסכן, זה שאין לו מכונית פרטית, לא יכול לעלות על אגד כאשר אגד שובת, או אנשים שרוצים פעם בחיים לנסוע לחוץ לארץ ואל-על שובתת.

חיים כץ: זה בסדר.

ראובן ריבלין: שאלה יהיו הצרות, אתה אומר.

חיים כץ: כן, זה בסדר.

ראובן ריבלין: אבל אני אומר, בדברים האלה, מעניין לעניין, אני חושב שהוועדה שלך צריכה להיכנס למדוכה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, לכנסת יש הרבה מערכות שבהן האוצר, עם כל הכבוד, לא יכול לעבוד בלי אישורי הכנסת, ואם לא יפתרו את הבעיה הזאת, אני גם לא אומר לאוצר, 'תנו להם כל מה שהם רוצים', לא, חס וחלילה, אבל להיכנס למשא ומתן רציני ולראות באמת, כי אני מתרשם שהנהלת משרד החוץ מבקשת - - -

זאב אלקין: מתחנן.

ראובן ריבלין: מתחננת לפתור את הבעיה.

שולי מועלם-רפאלי: כולל מעל בימת הנואמים במליאה.

ראובן ריבלין: חברתי חברת הכנסת הנכבדה והמופלאה.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם בצורה מפורשת, אם יהיה צורך אנחנו נאמר למשרד האוצר בכל עניין שלו הוא צריך את המערכות של הכנסת, 'אנחנו מיד נטפל בעניין שלכם לאחר שתפתרו את הבעיה הזאת', לא מתוך ויתור על איזה שהיא עמדה, כפי שהעמדה שלכם, חובת ההנהלה לנהל וחובת הממשלה לנהל את המדינה.

ראובן ריבלין: זו לא זכותה, זו חובתה לנהל, אבל צריך למצוא - - - זה לא יכול להיות שעושים ברוגז לעולם ואומרים נראה מי יישבר ראשון.

ראובן ריבלין: אז אני מבין, נשבר ראשון אחד מחברי הכנסת שלא יכול לנסוע לחוץ לארץ בשליחות.

ראובן ריבלין: תאמינו לי, זה קשה, זה לא קל להם, אבל זה - - - אני מבקש מיושב הראש לקחת את העניין ולדרוש שהמשא ומתן, או תחילתו, או למצוא באיזה שהיא מערכת של גישור, פישור או בוררות, לבוא ולומר איפה נמצאות המחלוקות, לצמצם אותן ולבקש פתרונות מהצד הזה או מהצד האחר.

ראובן ריבלין: לגבי ועד משרד החוץ, אני מתחנן ומבקש, אני גם לא אומר לכל אזרחי מדינת ישראל, אזרחי מדינת ישראל, כמו שלהם יש זכות לשבות, כל אחד במקומו, גם לכם יש זכות, אבל בואו נוציא מהמשחק הזה את אותם אנשים שלא יכולים לדאוג לעצמם.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

זאב אלקין: אני חייב להתנצל, אדוני היושב ראש.

חיים כץ: אתה לא חייב להתנצל, אתה יכול ללכת.

<יאיר פרומר: שמי יאיר פרומר, אני יושב ראש ועד העובדים המדיניים במשרד החוץ, מייצג כאן את הוועד, יחד עם חבריי לוועד.

<יאיר פרומר: ראשית כל אני רוצה מאוד להודות ליושב ראש הוועדה וגם לחבר הכנסת ריבלין, על כינוס הדיון הזה, אני חושב שהוא דיון חשוב מאוד.

<יאיר פרומר: כמובן גם לחברת הכנסת מועלם וחברים שמשתתפים כאן.

<יאיר פרומר: אני חושב שזה דיון חשוב ובעתו.

<יאיר פרומר: ואני אסביר.

<יאיר פרומר: אנחנו, כמו שאתם יודעים, היינו כאן בוועדה אז בפעם שעברה, לפני כחודשיים, ישבנו כאן וכבר אז עלו כמה - - -

חיים כץ: בסכסוך הקודם.

<יאיר פרומר: לא, בסכסוך הנוכחי.

<יאיר פרומר: ישבנו ודיברנו ואני זוכר דבר נפלא שאמרה חברת הכנסת מועלם, מדינת ישראל אינה עשירה מספיק בשביל לקנות דברים בזול.

<יאיר פרומר: וגם את אותם נושאים שעלו באמת, על המשבר החמור שקורה במשרד החוץ ואותה בעיה רצינית שצריך לפתור אותה, כי אני חושש שאם אנחנו עכשיו נפגשים אחרי חודשיים ושום דבר לא התקדם, והיום אנחנו בשביל לדון באותו נושא באמת מאוד רציני של עובדים סיעודיים, אז בעוד חודש ניפגש פה שוב בשביל לדון הפעם באותם חקלאים מסכנים שפרנסתם נפגעת בגלל עיצומי משרד החוץ ובעוד חודשיים - - -

חיים כץ: זה לא אותו דבר.

חיים כץ: כמו שאנחנו לא רוצים שהנמלים יסגרו את הנמלים וחברת החשמל מעולם לא שבתה, מעולם - - -

<קריאה: היא שבתה ב-77'.

חיים כץ: מאה אחוז, מאז אין שביתות וכשיש שביתות גם מנורה לא נשרפת, גם אתם תעשו חושבים לפני שאתם שובתים, במה אנחנו פוגעים ובמה אנחנו לא פוגעים.

חיים כץ: למה אם לא, צריך לנהוג אחרת.

<יאיר פרומר: אסביר עכשיו ואני אחזור קצת צעד אחורה ואני אגיד כיצד אני רואה את הדברים.

<יאיר פרומר: קודם כל אני רואה את מטרת הדיון הזה, מבחינתנו, כשאנחנו באים כאן, קודם כל כדי לראות באמת, מכיוון שהנושא הזה הוא נושא רציני מאוד והפגיעה, כמי שבמשפחתו יש אנשים שזקוקים לטיפול סיעודי, ויש כאן חברים מבינינו שמכירים את זה אפילו יותר מקרוב, המטרה שלי היא כאן כיושב ראש ועד זה קודם כל לראות כיצד אפשר כמה שיותר להקל בנושא הזה, מבלי לשבור את כללי המשחק של סכסוך העבודה, וזאת המטרה שלי.

<יאיר פרומר: אני שמח שיש לנו כאן הזדמנות גם לפגוש את אותם נציגים, שעד היום לא נפגשנו איתם, ואני מקווה שאנחנו נגיע גם דרך זה אולי לאיזה שהוא מסלול יותר נכון של טיפול בסוגיה הזאת.

<יאיר פרומר: אבל אני רוצה שוב לחזור צעד אחורה לפני שאנחנו נכנסים לדבר הזה.

<יאיר פרומר: כמו שאמר כאן סגן השר זאב אלקין, סכסוך העבודה הזה נמשך ארבעה חודשים, מתוכם שלושה חודשים אנחנו כבר נמצאים בעיצומים.

<יאיר פרומר: אני חושב שזה זמן ארוך מדי לסכסוך עבודה במשרד ממשלתי שהוא אחד ממשרדי הליבה שמטפל בכל כך הרבה נושאים.

<יאיר פרומר: אני באמת אומר, כשאנחנו החלטנו על עיצומים, נאלצנו לנקוט בעיצומים, אז באמת כמעט כל דבר שאנחנו נוגעים בו הוא משהו שהוא מאוד מהותי לחיים במדינת ישראל, אם זה עצירה של ביקורים רשמיים, או אי טיפול במשלחות של שרים שיוצאות לחו"ל, או אי הנפקה של דרכונים דיפלומטים וכו'.

<יאיר פרומר: ובכל דבר ודבר - - -

חיים כץ: שלא ייצאו.

<יאיר פרומר: בכל דבר ודבר, אני צריך להגיד, גם אי שימוש במערכת המברקים שמאוד מקשה, וראינו כבר תקלות מדיניות חמורות שנגרמו בגלל הדבר הזה ואני אומר שהנזק הוא גדול - - -

חיים כץ: יש לכם ועדת חריגים שדנה במה לפטור?

<יאיר פרומר: כן.

<יאיר פרומר: אני רק רוצה להגיד שאנחנו ביקשנו לקיים משא ומתן אינטנסיבי מהיום הראשון של הסכסוך.

<יאיר פרומר: אנחנו לא קיבלנו את זה, זה לקח הרבה זמן ודרך אגב, הכנסת מאוד מועילה בעניין הזה, גם דיון שהתקיים בכנסת שבזכותו הצלחנו קצת יותר כנראה להביא את - - -

חיים כץ: תעצור רגע.

חיים כץ: משרד האוצר, מה יש לך להגיד?

<משה בכר: אני מנהל תחום באגף השכר.

<משה בכר: קודם הייתי רוצה - - -

חיים כץ: עזוב מה היית רוצה, בוא תגיד לנו איפה זה עומד, האם אתם מבינים את הנזקים?

חיים כץ: האם אתם בשורה התחתונה מבינים את הנזקים שאתם גורמים למדינת ישראל בזה שאתם לא נכנסים בערב או בבוקר לחדר ויושבים עד שהעניין מסתיים, אתם מבינים את הנזקים?

חיים כץ: אתם עושים עלות-תועלת, כמה נכנס, כמה נקבל?

חיים כץ: אתם עושים את זה?

<משה בכר: קודם כל מי שגורם - - -

חיים כץ: אם אתה אומר לי בכן, אז זה בסדר, אני לא מנהל איתך עכשיו את המשא ומתן.

<משה בכר: בוא נהיה כנים - - -

חיים כץ: ארבעה חודשים משא ומתן?

חיים כץ: אתם מבינים שאתם עושים נזק?

חיים כץ: שמע, אני אומר לך מידע אישי, גילוי נאות, היה צריך להגיע לפה מישהו על פרויקט של מיליארד דולר, שמעורבים שם נשיא סין, נשיא ברזיל לשעבר ואצלנו אולי איזה שר, שאני לא יודע עוד מי.

חיים כץ: פתיחה מיליארד דולר, עם הרבה פרנסה, עם הרבה מאוד כסף הכנסות.

חיים כץ: לא אומר לך, לא פניתי שתתירו/לא תתירו, אתם מבינים את הנזקים שאתם עושים?

חיים כץ: או שאתם יושבים שם במגדל השן שלכם ואתם מנהלים את הניירות ואתם רושמים את הרשימות והולכים אחר כך הביתה בלי להבין מה שאתם עושים מסביב, הנזק הסביבתי.

חיים כץ: אתם מבינים את הרעשים שהטייפון עובר בדרך, מה הוא משאיר.

חיים כץ: אתם מבינים?

<משה בכר: להשיב?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: ארבעה חודשים.

<משה בכר: קודם כל שיהיה ברור, מי שגורם לנזקים זה לא משרד האוצר, זה הוועד שבוחר לנקוט בעיצומים.

<משה בכר: זה דבר ראשון.

<משה בכר: מי שלא מטפל במטפל הסיעודי שצריך לבוא לחולה הזקן הסיעודי המסכן, זה אך ורק הוועד של משרד החוץ.

<משה בכר: מי שלא מטפל בבקשות החריגות, דיברת על הדברים, אז אני תיכף אתייחס לכך שאנחנו רואים המון המון בקשות שמגיעות אלינו, חלק מהסיבה לכך הוא כי הוועד, כשהוא פרסם שיש לו ועדת חריגים, אז הוא שם את מספר הטלפון של הממונה על השכר בוועדת החריגים.

<יאיר פרומר: זה לא נכון.

חיים כץ: סליחה, הוא יגיד מה שהוא רוצה, כמו שאתם אמרתם והוא לא הפריע לכם.

<משה בכר: פנו אלינו אנשים שפנו לוועדת החריגים והראו לנו נייר שאמרו שהכתובת היא הממונה על השכר, יש לכם בעיות?

<משה בכר: תפנו אליו.

חיים כץ: לגיטימי.

חיים כץ: אני גם את הנכים הייתי שולח אליך הביתה.

חיים כץ: שהיו באים, יושבים ליד הבית שלך.

חיים כץ: אני אומר לך, כארגון, הייתי עושה את זה.

<משה בכר: אז השאלה שנשאלה, אם אנחנו מודעים לנזקים?

<משה בכר: אנחנו מודעים לנזקים, ושיהיה ברור שהנזקים נגרמים אך ורק על ידי ועד משרד החוץ.

חיים כץ: לא, ממש לא.

<משה בכר: מי שלא מטפל ב - - -

חיים כץ: גם אם באת לאוצר ואתם באוצר, כנראה כמו שאתה עכשיו מתנהל, לא מקשיב, אטומים.

חיים כץ: אטומים, תשמע מה אני אומר לך - - -

<משה בכר: אפשר להשלים משפט?

חיים כץ: תקשיב, אני אתן לך להשלים משפט, אבל אתה לא במשרד האוצר ופה אני מנהל את הדיון.

חיים כץ: אתם אטומים, בשביל זה זה נמשך ארבעה חודשים, בשביל זה אתה אומר לו 'אתם אשמים'.

חיים כץ: תשמע מה אני אומר לך, אתם אשמים.

חיים כץ: אתם אשמים בגלל שאתם אטומים, בגלל שאתם לא מנהלים משא ומתן, בגלל שאתם מתנהלים כמו בריונים.

חיים כץ: ואתם מתנהלים כמו בריונים ונדמה לך שהשלטר אצלכם.

חיים כץ: עכשיו תגיד מה שאתה רוצה.

חיים כץ: אמרתי לך שאתם בריונים, תגיד מה שאתה רוצה.

<משה בכר: אין בעיה.

חיים כץ: אתם, לא אמרתי אתה.

<משה בכר: קודם כל אני חושב שברור לכולם שמי שלא מטפל בתינוק בן ה-8 חודשים שצריך להיכנס ארצה, מי שמורה לא לטפל במקרים האלה, זה ועד משרד החוץ.

<משה בכר: מי שנותן הוראה לא לטפל במטפל סיעודי שצריך לבוא לטפל בניצול שואה זקן, זה הוועד של משרד החוץ, זה לא משרד האוצר.

<משה בכר: אז לכן מי שגורם לשיבושים של החיים של האזרחים הקטנים והכי חלשים, כמו שאתם אומרים, זה אך ורק ועד משרד החוץ, והנזקים ברורים לנו וידועים לנו, כי, אמרתי לך, מגיעות אלינו עשרות פניות של אנשים שהם מרגישים שהם פונים לוועדת החריגים שהוועד טוען שקיימת, אז פשוט אומרים להם תשובה לא, בלי לנמק, ומפנים אותם למשרד האוצר.

<משה בכר: ואלה מקרים באמת קורעי לב.

<משה בכר: אני רואה את זה, הנתונים מגיעים אליי, הבקשות מגיעות אליי.

<משה בכר: תינוק בן 8 חודשים שלא יכול להיכנס ארצה, מטפל שצריך לטפל בניצול שואה זקן שלא יכול לטפל בעצמו, לא יכול להיכנס ארצה, וכל מיני דברים כאלה.

<משה בכר: אגב, גם במישור של עסקים קטנים, של אנשים שיש להם קטיף, שיש להם גידול חקלאי והם צריכים לקטוף אותו והכול יורד לטמיון, ואלה אנשים שעומדים בפני פשיטת רגל.

<משה בכר: כולם מגיעים גם אלינו, אז הדברים ידועים לנו.

ראובן ריבלין: וזה מדאיג אותך?

<משה בכר: בטח שזה מדאיג אותי.

ראובן ריבלין: אז אתה יודע, יש בתורת המשפט וגם בתורת הפילוסופיה, עקרון הסובב והמסובב.

ראובן ריבלין: יש בעקרון הסיבתיות איזה שהיא סיבה.

ראובן ריבלין: אתה בא ואומר איך ייתכן, ואני שומע ובאופן טבעי אני מסכים איתך, איך ייתכן שאנשים כאלה, שהם מוכרחים תשובה מיידית לבעיות שלהם, נמצאים כקורבנות בסכסוך.

ראובן ריבלין: אתה אומר שהסכסוך לא ייפתר ואתם תטפלו.

ראובן ריבלין: באים הם ואומרים לך, אתה מעמיד אותנו במצב שאנחנו צריכים להתאכזר, אנחנו לא אכזרים.

ראובן ריבלין: אני לא יודע אם הם צודקים, אני לא יודע אם אתה צודק, מה אתם מוכנים לתת להם כדי לגמור את הסכסוך?

ראובן ריבלין: איך אתם רואים את הסכסוך הזה מסתיים?

ראובן ריבלין: מה הם הדברים אשר אתם גם כן רוצים ללכת על מנת לנסות לפתור את הבעיה כדי שלא ייווצרו מצבים שיצטרכו ועדות חריגים?

ראובן ריבלין: תגיד לנו את הדבר הזה, כי אם לא תגיד, אני אגיד לך, הוועדה הזאת מאשרת הרבה מהבקשות של האוצר, או דוחה אותן.

ראובן ריבלין: יש עוד ועדות בכנסת, שיש לנו השפעה כזאת או אחרת עליהן, שגם אנחנו יכולים לומר, כמו שאומרים, אני לא אומר לך שזה לא בצדק, למשרד החוץ, 'אתם לא תקבלו את זה, כי הדרישות שלכם הן מעל ומעבר והן יכולות לשבש את כל המשק', אפשר להבין את זה, שהוא ישמע את זה, אבל אם אתם תבואו ותאמרו 'אתם קודם תיתנו חריגים ואחרי זה תחופשו אותנו', דעו לכם שהדבר הזה יבוא גם לידי מצב שבו הכנסת תצטרך להתערב.

ראובן ריבלין: כל בקשה של האוצר, שלא תהיינה אי הבנות, אותך זה לא מדאיג, יש הרבה אגפים באוצר שלא יכולים להתנהל בלי הכנסת, ואם אתם רוצים גם לנו תהיה ועדת חריגים, מתי לשמוע את האוצר.

ראובן ריבלין: בלי להצדיק בכלל את הנושא הזה, כי יש רגעים שבהם תשובה או כניעה לאיזה שהיא גחמה של ועד חזק כזה או אחר יוצרת מצב שכל המדינה משתבשת.

ראובן ריבלין: אני אומר, אנחנו יודעים, כמו שאמר היושב ראש הנכבד, את האיזונים, אנחנו יודעים איפה אפשר ללכת, אבל אתה בא ואומר להם שהם האשמים בזה ש - - - מה אתה מוכן?

ראובן ריבלין: הוא שואל אותך מה אתה מוכן לעשות כדי לפתור את הסכסוך.

<משה בכר: אני מיד אתייחס לזה, אבל לדבריך, שאני קודם אבקש שהם יחריגו את הדברים החריגים ואחרי זה נדבר איתם, זה ממש לא ככה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אני שמח לשמוע.

<משה בכר: אני לא מבטל את זכות השביתה, היא לגיטימית, אני רק אומר שאם אני הייתי במקומם ואני הייתי בוועד והיה מגיע אליי מקרה שעכשיו מגיע אליי ולא אליהם, בגלל שהם לא מוכנים לשמוע אותם, מקרה קורע לב של תינוק בן 8 חודשים או מישהו שצריך לבוא לטפל בניצול שואה ולא נותנים לו להיכנס - - -

חיים כץ: אמרת את זה.

חיים כץ: פעמיים בערך.

<משה בכר: אני הייתי מתנהג אחרת.

<משה בכר: עכשיו אני אתייחס לנושא של המשא ומתן.

<משה בכר: במשא ומתן, קודם כל, כפי שסגן השר הזכיר, היו כמה שלבים.

<משה בכר: בהתחלה ניסו להגיע להסדר ביניים, בגלל שהיינו באמצע להעביר תקציב וזה לא היה העיתוי, אבל הוועד דחה את זה.

<משה בכר: לא משנה, עכשיו אנחנו נמצאים במשא ומתן מאוד אינטנסיבי, אנחנו נפגשים מספר פעמים בשבוע.

<משה בכר: אני אישית יושב מאוחר בלילה במשרד החוץ על מנת לנסות לפתור את הסכסוך, אנחנו בהחלט מקדישים לזה הרבה מאוד משאבי זמן ומחשבה.

<משה בכר: כמובן משא ומתן זה דבר - - -

חיים כץ: מה המחלוקות?

חיים כץ: אם מותר להגיד.

<משה בכר: אני לא רוצה להיכנס עכשיו כאן ל - - -

חיים כץ: למה?

<משה בכר: כי אני לא חושב שזה המקום הנכון להיכנס לפרטי המשא ומתן בין משרד החוץ למשרד האוצר לבין ועד העובדים.

<משה בכר: אני לא חושב שזה המקום, אבל אני כן יכול להגיד שהמשא ומתן מתנהל באינטנסיביות, אני חושב שכל יום יש ישיבה, יכול להיות שיש כמה יוצאי דופן אבל כל יום בשבוע יש ישיבה, אנחנו יושבים שעות ארוכות ומנסים לפתור את הסכסוך.

<משה בכר: אנחנו באמת רוצים לפתור את הסכסוך הזה מהר ככל הניתן.

<משה בכר: יחד עם זאת צוק העיתים שאנחנו נמצאים בו כרגע במדינת ישראל לניהול משא ומתן זה לא הזמן הכי נוח שאפשר לפתור אולי סכסוכים שידעו לפתור אותם ביום, בחצי שעה, בזה, אני לא חושב שזה המצב שלנו היום, אבל אנחנו בהחלט מקדישים המון המון זמן על מנת לפתור את הסכסוך.

<משה בכר: ונזכור איפה אנחנו נמצאים, תקציב המדינה עוד לא אושר בכנסת - - -

חיים כץ: מה זה נוגע אחד לשני?

חיים כץ: בוא, עכשיו אני מבין גם למה המשא ומתן לוקח כל כך הרבה זמן.

חיים כץ: למה אתה מדבר מסביב 80% מהזמן שלך.

<משה בכר: לא, ממש לא.

חיים כץ: אני מרגיש ככה.

חיים כץ: ככה נדמה לי.

חיים כץ: נדמה לי שאתה מדבר 80% מסביב במקום לגעת.

חיים כץ: אם היית עושה שתי ישיבות בשבוע אבל ממקד את העניין אולי זה היה מסתיים.

חיים כץ: תודה רבה לך.

<משה בכר: אפשר להתייחס?

חיים כץ: לא.

<משה בכר: אוקי, אתה - - -

חיים כץ: סליחה, תודה רבה לך.

חיים כץ: כן, אדוני?

<אבנר עורקבי: אני יושב ראש ארגון אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המיוחד.

<אבנר עורקבי: אני רוצה לפנות לנציג האוצר ונציגי העובדים.

<אבנר עורקבי: קודם כל נציג האוצר.

<אבנר עורקבי: אם אתה יודע מה זה שילד נזקק לעובד זר ולא ישן בלילה ואתה יושב בישיבות ועושה ישיבות והילד סובל, זה חתיכת רשעות מצדכם.

<אבנר עורקבי: סליחה.

<אבנר עורקבי: זה לא אוצר, זה רשעות.

<אבנר עורקבי: אם ילד קטן, בלי עובד זר, וההורים שלו יושבים מולו כל הלילה, זו רשעות.

<אבנר עורקבי: אם נכה מונשם יפסיק לנשום בגלל האוצר וימות, זו תהיה אשמתכם ולא תהיה אשמתם.

<אבנר עורקבי: אתם יכולים לסגור את זה תוך רגע.

<אבנר עורקבי: מה זה שווה חיים של בן אדם לעומת כל הכספים האלה?

<אבנר עורקבי: חיים של בן אדם, חיים של ילד קטן, מה זה שווה?

<אבנר עורקבי: איזה מן דבר זה?

<אבנר עורקבי: לבוא ולהגיד אנחנו במשא ומתן, אנחנו לא יודעים מה זה, מה זה, מה זה.

<אבנר עורקבי: מה זה הדבר הזה?

<אבנר עורקבי: אם ילד ימות, אתם תגידו כן?

<אבנר עורקבי: ואליכם, נציגי משרד החוץ.

<אבנר עורקבי: אותו דבר אני אומר לכם.

<אבנר עורקבי: הרופאים, כשהם שבתו, הם טיפלו במקרים מאוד - - - בגלל זה לא היה מוות בישראל כשהייתה שביתת הרופאים.

<אבנר עורקבי: למה אתם עושים את זה לילדים?

<אבנר עורקבי: למה אתם עושים את זה לנכים?

<אבנר עורקבי: למה אתם עושים את זה לקשישים?

<אבנר עורקבי: למה?

<אבנר עורקבי: אתם כולכם תגיעו למצב הזה, כולכם תגיעו למצב הזה שתזדקקו באיזה שהוא שלב לעובד זר, ונראה אתכם באותו רגע שיש שביתה.

<אבנר עורקבי: נראה אתכם כשאתם זקוקים כל כך לעזרה.

<אבנר עורקבי: זו בושה וחרפה במדינת ישראל, שבן אדם לא יכול - - - עזבו את הכסף, עזבו את המימון, עזבו את הצרות הרבות עם העובדים הזרים, עזבו את זה, אבל אני לא יכול לקבל עובד זר.

<אבנר עורקבי: זה אחד הדברים האבסורדיים, זה כמו שאתה אומר לי לניתוח דחוף, 'אל תיכנס לניתוח דחוף, תמות'.

<אבנר עורקבי: זה גרוע מאוד.

<אבנר עורקבי: אל תאשימו אחד את השני, תאשימו את עצמכם.

<אבנר עורקבי: אם אתם היום לא מגיעים למשא ומתן, אם אתם לא מגיעים לפתרון לנושא, זה אבוי למדינת ישראל.

<אבנר עורקבי: יילכו הרבה נכים, הרבה ילדים נכים יילכו קיבינימט.

<יאיר פרומר: קודם כל בשם ועד העובדים אני רוצה להציע הצעה כאן על השולחן הזה, שאותם נציגים שנמצאים כאן בבקשה, יישבו איתנו אחר כך, כיוון שאנחנו רוצים לפתור את אותן בעיות של מקרים שלא נפתרו בוועדת חריגים.

<יאיר פרומר: ואני אסביר רגע את הקווים המנחים של ועדת החריגים, כפי שהיו עד היום.

<יאיר פרומר: אז שוב אני אומר, קודם כל בשם ועד העובדים, אני מבקש גם את העזרה של מזכירות הוועדה, לקבל את השמות של אותם ארגונים, גם אלה שלא נוכחים פה, אבל ודאי אלה שנוכחים כאן, כדי שנשב אחר כך ונפתור את אותם מקרים שזקוקים לטיפול מיידי ובוודאי שאנחנו נבדוק אם היו דברים שנפלו בין הכיסאות.

<יאיר פרומר: אין לנו שום כוונה במהלך הסכסוך הזה לגרום לנזק בלתי מידתי ובלתי סביר, לא באזרח ולא בשום גורם אחר.

<יאיר פרומר: עכשיו דבר חשוב שאני רוצה להגיד.

<יאיר פרומר: ועדת החריגים שלנו עובדת מהיום הראשון של הסכסוך ועובדת בשקיפות מלאה, ותיכף אולי יושב ראש ועדת החריגים שנמצא כאן יוכל גם לדבר.

<יאיר פרומר: יכול להיות שדברים נפלו בין הכיסאות, אבל כתובת המייל, וכאן אני רוצה לנצל גם את הבמה הזאת של הוועדה, זו הדרך להעביר אל ועדת החריגים את הפניות, זה , וכל אזרח וכל גורם שנפגע, דרך אגב בכל אחד מהעיצומים, לאו דווקא בנושא הזה של סיעודיים, מתבקש לפנות אליה.

חיים כץ: ומה המייל של קובי אמסלם?

<יאיר פרומר: אינני יודע.

<טובה אבן-חן: סליחה, היושב ראש, זה פשוט לא עובד.

חיים כץ: המייל של קובי אמסלם?

חיים כץ: לא בסדר.

חיים כץ: אני אדבר איתו.

חיים כץ: אני מבטיח לך שאני אדבר עם קובי אמסלם ואני אגיד לו שהמייל לא עובד.

חיים כץ: אני מבטיח לך.

<יאיר פרומר: ועדת החריגים של ועד עובדי משרד החוץ, שעוסקת פה בסכסוך, קודם כל בתוך העיצומים כל נושא שהוא מסכן חיים או מסכן בריאות נמצא מחוץ לעיצומים בכלל.

<יאיר פרומר: כאשר יש מקרים שיש לגביהם שאלה, ועדת החריגים מונחית קודם כל לבדוק את זה לגופו של מקרה, ודבר שני, הוצאנו כמה הנחיות מאוד בסיסיות, זו הנחיה שיצאה מראשי הוועד.

<יאיר פרומר: בנושא הזה למשל של עובדים סיעודיים הנחינו שכל אדם שזקוק לטיפול סיעודי ואין אדם אחר שיטפל בו, לא ימתין חודש ולא ימתין עד לסיום סכסוך העבודה אלא יקבל מיד את השירות וכך נעשה.

<יאיר פרומר: ושוב אני אומר, אני מבקש שאת - - -

חיים כץ: כך נעשה?

חיים כץ: כך ייעשה.

<יאיר פרומר: נוודא שכך ייעשה, ואם צריך גם נעשה יותר.

<יאיר פרומר: כיוון שאני מסכים עם כבוד היושב ראש שהנושאים האלה אינם צריכים להיות חלק מ - - - לא כאן צריכים להיות הקורבנות של סכסוך העבודה.

<יאיר פרומר: אבל אני אומר, בסופו של דבר, וכאן חשוב שוב להדגיש, יש נזק רב ונזק מצטבר כתוצאה מסכסוך העבודה הזה והגורם היחיד שיכול להביא לפתרונו, משרד האוצר, שצריך לשבת למשא ומתן בתום לב, ואנחנו מוכנים הלילה לסיים את סכסוך העבודה הזה בהסכמה, כאשר נגיע להסכמה, אין לנו בעיה לשבת אל תוך הלילה.

חיים כץ: מה המחלוקות?

חיים כץ: הוא לא רוצה להגיד, מה המחלוקות?

<יאיר פרומר: אני אומר מה המחלוקות.

<יאיר פרומר: אני אתייחס למחלוקות, בקצרה.

<יאיר פרומר: בסכסוך העבודה הזה ישנם כמה סעיפים, כאשר הסעיפים החשובים ביותר נוגעים לאובדן ההכנסה שחווים שליחי משרד החוץ.

<יאיר פרומר: שליחי משרד החוץ שיוצאים למסכת של חיי נדודים שהיא לא קלה, ואני חושב שגם חבר הכנסת ריבלין מכיר את הדבר הזה מקרוב ואני חושב שהוועדה כאן הייתה מאוד ערה לזה, גם בסכסוך העבודה הקודם, ועזרה מאוד לפתרון הסכסוך הקודם, יש כאן מחיר כבד מאוד, אישי, משפחתי וכלכלי, שמשלמים שליחי משרד החוץ שנאלצים לצאת כל שלוש או ארבע שנים לארץ אחרת, לפעמים למקומות קשי שירות, כאשר בן הזוג או בת הזוג שהם חלק מהתא המשפחתי, שבארץ היו בתנאים רגילים תורמים גם לכלכלת המשפחה, נאלצים לוותר על קריירה, לוותר על המקום שלהם, למעשה לוותר על חיים נורמליים, להיות איזה שהוא בן זוג נלווה לשליח, מה שנקרא.

<יאיר פרומר: אני לא מדבר כאן על הנזק הפסיכולוגי וכו' שנגרם לילדים, כי על זה אין לנו פיצוי, אבל אנחנו מדברים כאן על הנזק הכלכלי בעיקר, כאשר הנזק הזה מסתכם, לפי החישובים שעשינו ביחד עם כלכלנים, בכ-3-4 מיליון שקלים במושגים נומינליים לתא משפחתי.

<יאיר פרומר: הדבר הזה, לא ניתן לו היום פיצוי והמשפחה מסיימת בסופו של דבר, כאשר משפחה של דיפלומטים מתחילה קריירה היום, דיפלומט שנכנס לשירות החוץ - - -

חיים כץ: איך הגעתם למספר הזה?

<יאיר פרומר: עשינו חישובים.

חיים כץ: איזה חישובים?

חיים כץ: בוא נגיד שבן אדם מרוויח 10,000 שקל.

חיים כץ: זה 120,000 שקל לשנה, זה 1.2 מיליון לעשר שנים.

חיים כץ: באיזה גיל נוסע משרד החוץ?

חיים כץ: אתה מפריז קצת במספרים, אבל יאללה.

חיים כץ: נו.

<יאיר פרומר: עשינו את החישוב, אני אגיד לך עכשיו, אדוני היושב ראש, אני אעשה לך בעל פה.

<יאיר פרומר: הכנסה ממוצעת ל - - -

חיים כץ: באיזה גיל נוסע שליח שהוא נשוי כבר ואשתו מאבדת - - - בן כמה הוא, בן 12?

<יאיר פרומר: 35.

חיים כץ: 35, יש לו 30 שנה.

<יאיר פרומר: 32 שנים.

חיים כץ: גג, 30 שנה, גג.

חיים כץ: במקרה הטוב, שהילדים שלו מאבדים.

חיים כץ: אם אתה מגיע לשלושה מיליון תמחא כפיים, אבל לא חשוב.

<קריאה: הוא לא כל ה-30 שנה בחו"ל.

<קריאה: גם הפנסיה אחר כך.

חיים כץ: לא, לפנסיה אין שום קשר.

<יאיר פרומר: אנחנו מדברים גם על אובדן הכנסה, גם על אובדן פנסיוני ואנחנו מדברים גם על מרכיב מאוד חשוב, שוב, של שחיקת השכר.

<יאיר פרומר: כאן אני יכול לתת נתונים מאוד פשוטים לשחיקות שכר, כאשר ברוב מדינות העולם לא עודכן השכר של עובדי משרד החוץ במשך עשור, אנחנו מדברים על שחיקות של בין 30% ללפעמים 60% בכמה מדינות, כאשר התיקונים שמשרד האוצר עושה, אחת הבעיות הכי מהותיות כאן וזה גם נושא מאוד מהותי, זה שלמעשה כל תנאי השכר והשירות בחו"ל נקבעים חד צדדית על ידי האוצר, בכלל אין מערכת הסכמים.

<יאיר פרומר: בכלל אין הסכם קיבוצי.

<יאיר פרומר: אנחנו מנהלים פה משא ומתן קיבוצי, אבל האוצר מחזיק את הכול בידיו.

חיים כץ: כמה האוצר מוכן לתת לכם?

<יאיר פרומר: אחת הבעיות היא שאנחנו לא מקבלים - - כמו שנאמר, אנחנו פרשנו את הכול על השולחן, כולל כל הדרישות - - -

חיים כץ: אבל קיבלתם קצת תשובות, אתם יושבים כל יום.

חיים כץ: חוץ מבורקס, מה קיבלתם?

<יעקב ליבנה: כלום, רק שאלות.

חיים כץ: איך לא?

חיים כץ: אני רוצה לסיים את הדיון הזה, כי אנחנו באיחור.

חיים כץ: עזוב, אנחנו נפתור לך את הבעיה - - -

<יעקב ליבנה: כבוד היושב ראש, ממש בקצרה.

<יעקב ליבנה: ביקשו ממני לנהל את צוות המשא ומתן מול האוצר ואני חייב להגיד שאנחנו באמת יושבים והדינאמיקה במשא ומתן היא בערך כמו שראינו עכשיו.

<יעקב ליבנה: כלומר על כל דבר חוזרים בערך עשר פעמים, במקום תשובות אנחנו מקבלים שאלות ועוד פעם שאלות.

חיים כץ: בכל זאת, מה הם נתנו לכם?

<יעקב ליבנה: שום דבר.

<יעקב ליבנה: נכון לעכשיו, כלום, אפס, זירו, נאדה.

<יעקב ליבנה: שום דבר.

חיים כץ: שום תשובה?

חיים כץ: שום התקדמות?

<יעקב ליבנה: שום תשובה ממשית לא סוכמה, אפילו סוגיה אחת בודדה, למרות שאנחנו יושבים כבר עשרות שעות ובאמת אנחנו לא בונים פה טיל גרעיני, כמו שהיושב ראש אמר.

חיים כץ: אוקיי, אבל זה לא יהיה דיון לפה.

חיים כץ: אולי צריך לזמן דיון על המשא ומתן - - -

ראובן ריבלין: עם השרים.

חיים כץ: לזמן דיון על המשא ומתן, לראות איפה נכנסים, איפה לוחצים.

<רן מלמד: אפשר אולי להציע הצעה לפתרון, אדוני היושב ראש?

חיים כץ: אתה יודע מה אני הולך להגיד?

חיים כץ: אם אתה יודע, תגיד.

<רן מלמד: לא, אני יודע מה אני רוצה להגיד.

חיים כץ: יחד עם זה, אמרנו בתחילת דרכנו, ובגילוי נאות אני בא מארגון עובדים.

חיים כץ: יש כללים ויש קווים במה לא נוגעים.

חיים כץ: אז אמרתם 'אנחנו לא מסכנים חיים ואנחנו לא פוגעים באיכות החיים של האוכלוסייה הכי חלשה'.

חיים כץ: אני לא מדבר איתך על הסכם כלכלי, זה תפור, תהרוס, לא מעניין.

חיים כץ: מעניין, אבל לצורך העניין הזה אלה הכלים שלנו, אם נוותר על כל הכלים לא עשינו כלום.

חיים כץ: ובכל זאת באו אלינו פניות על הרבה מאוד אנשים שאיכות החיים שלהם נפגעת בגלל שהם, מה לעשות, גם נכים, גם לא מסוגלים, גם הזדקנו וגם המדינה החליטה שהם צריכים עזרה 24 שעות ביממה, או חלק מהזמן.

חיים כץ: אנחנו פה בוועדה קוראים לכם, גלו לארג'יות, אני לא אומר של מנצחים, כי לא ניצחתם, אבל תגלו לארג'יות ותשחררו, תהיו נדיבים בטיפול לאלה שנזקקים ואנחנו נראה איך אנחנו מטפלים מול האוצר בשביל לנסות לפתור לכם את הבעיות.

חיים כץ: הייתי רוצה לשמוע אותך, לפרוטוקול, יושב ראש הוועד העובדים, שאתה אומר שאתה מקבל את זה.

<יאיר פרומר: מקובל עליי לחלוטין.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה רבה, הישיבה נעולה.