ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 52, 2013-07-10 09:30

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: ישיבת ועדת העבודה והרווחה והבריאות, יום רביעי, ג' במנחם אב תשע"ג.

שולי מועלם-רפאלי: והנושא הוא לעניות דעתי משלב אור וחושך.

שולי מועלם-רפאלי: אור גדול, כי איזה זכות יש למדינת ישראל וליהודים בעולם כולו, לעלות לארץ ישראל, לעלות, לחזור אל החיבור שבין העם והארץ שלו.

שולי מועלם-רפאלי: אותה ארץ שמתפללים בכל העולם היהודי, לא משנה באיזה שלב, ל-ותחזינה עינינו בשובך לציון ואנחנו ככה בימים שעולים אל תשעה באב, אל חורבן הבית ואנחנו מדברים פה על אחד החורבות שנבנות בחזרה של יהודים לארץ ישראל והחיבור הזה שנעשה מחדש בין העם היהודי לארצו, העלייה במדרגה הרוחנית שלנו מקומה רק דתית גם לקומה לאומית, מדינה של יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: ובתוך האור הגדול הזה, נקודה גדולה של חושך.

שולי מועלם-רפאלי: חושך אמיתי, שמשלב באופן בלתי נתפש הרבה סימני שאלה של גזענות, של התנשאות, של פטרונות, של זלזול בבני אדם כבני אדם, בראש ובראשונה ותחושות קשות שעולות גם למקרא הדו"ח של ה- ממ”מ, גם בשיחות עם אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהחושך הגדול, בעיקר מבחינתי, הוא שהיה פה תהליך שלא, אף אחד בשום שלב, לא עוצר וחושב.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד לא אומר, בשום שלב, וזה תהליך ארוך ואנחנו תכף נפתח אותו פה, מתחילתו, ונראה סופו מי ישורנו בעזרת השם, אבל אף, באף שלב, אף אחד, בכיר או זוטר, ארגון כזה, פרטי או מדיני או ממשלתי, לא עוצר ואומר – קורה פה משהו שדורש עצירה ומחשבה נוספת, שדורש שיח אמיתי עם האנשים שמולם אנחנו עובדים בארץ וכבר באתיופיה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מקווה שבסוף הדיון הזה, שלי הוא עושה הרבה כאבי בטן.

שולי מועלם-רפאלי: מדובר בסך-הכל בבני-אדם שזה בעצם הדבר העיקרי בכל החיים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מקווה שבסוף הדיון הזה גם נצא עם תובנות של איך בעצם אנחנו נביא את עצמנו לסיטואציה שבה לא יקרה שוב דבר כזה.

שולי מועלם-רפאלי: לא נהיה שוב במקום שלא עוצרים לחשוב, איך אנחנו מתקנים גם ביחס לנושא הספציפי שעליו אנחנו מדברים, מתן הזריקות של דפו – פרוברה לנשים ממוצא אתיופי, מה המחויבות של מדינת ישראל, מה המחויבות של גופים אחרים שהם לא גופי המדינה ואיך אנחנו יוצרים מצב שבו לנשים וגברים יש את הזכות לבחור בכלל על החיים שלהם וביתר שאת על הבחירה שלהם ללדת ילדים או לא ללדת ילדים.

שולי מועלם-רפאלי: לקיים איזה שהוא הליך מחשבתי פנימי, או משותף עם אחרים, שלוקח בחשבון את הרצון של משהו שנורא קשה לי להגיד אותו אפילו, שקוראים לו בספרים תכנון המשפחה, אני באופן אישי, קשה לי הביטוי הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני הייתי רוצה לקחת את זה למקום שהוא יותר החלטה אישית, מושכלת, של כל אחת מהנשים וכל אחד מהגברים, על הרצון שלהם האמיתי ללדת ילדים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לבקש מחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שבכנסת הקודמת העלתה את הנושא הזה ובזכותה ה- ממ"מ, מחלקת המחקר ומידע של הכנסת סיפקה לנו את הדו"ח ואורלי, בבקשה, תציגי את הנושא.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, שולי, אני מברכת אותך על ניהול הישיבה והדברים שאמרת באמת מאוד מרגשים וגם אני חושבת שצריכים ככה לגעת בכל אחת ואחד מאיתנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני הגעתי למחקר הזה, וזה באמת היה כבר כשיצאנו לפגרה, אני חייבת לומר, נחשפתי לנתונים של גל גבאי הכתבת, וזה היה נראה לי הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שמבפנים אני אמרתי לה אפילו בשיחה הראשונה – גל, את מוציאה את דיבתה של הארץ רעה.

אורלי לוי אבקסיס: והיא אמרה לי – אורלי, בואי תראי חלק מהנתונים שנמצאים אצלנו, ובואי נראה מה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי – אם רק רבע מהדברים הם נכונים, זה צריך לזעזע את החברה.

אורלי לוי אבקסיס: ולמעלה מזה, אני אמרתי כמי שכבר עובד ולא בראשונה עם מחלקת המחקר של הכנסת, אני רוצה נתונים שיש להם איזה שהוא כיסוי, שאני יודעת שאני עובדת עם משהו שזה לא בגדר שמועה, כמו עם הדיור הציבורי, היה שם את הנושא שנגנב הכסף של הדיור הציבורי והכל היה באוויר ואף פעם לא יכולת לשים את האצבע, איפה הוא הלך ומה נעשה אתו.

אורלי לוי אבקסיס: פניתי למחלקת המחקר של הכנסת, העליתי בפניהם באמת את מה שעלה באמת מאותן כתבות גם של גל גבאי ושל חברים, אני יודעת שחברת הכנסת פנינה תמנו שטה היתה גם שותפה, אז עוד לא הכרנו ועוד לא היתה חברת כנסת, אבל היתה שותפה בחלק מהתהליך ומהטענות והאמת היא, אני חייבת להגיד שגם ביקשתי את מי שערך את המחקר של הדיור הציבורי והוא נמצא פה איתנו, איתי פידלמן ושלי ממחלקת המחקר ואני חייבת להגיד שהם באמת נזהרו שלא לקבוע עמדה, אלא להציג נתונים יבשים ועם זה כל אחד יוכל לעשות את האיזונים ולהסיק את המסקנות.

אורלי לוי אבקסיס: אין הרבה לאן לברוח.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם הם נזהרים מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו רואים את המחקר המאוד מקיף הזה, עם העובדות היבשות המאוד מטרידות הללו, יש כמה שאלות שלדעתי צריכות להיות פה על השולחן ואותן אנחנו צריכים לבדוק ומהם להסיק מסקנות ואני מאמינה שתכף הוא גם ייתן לנו איזה סקירה קטנה, כי הוא לא סתם פה, אם תבחרי, אבל חלק מהנקודות הן למשל, כל הנושא של מה שקורה עם העולות החדשות בטרם הגיען לארץ, הנושא של המרפאה בגונדר, הנושא של מה ניתן שם ואז אנחנו מגלים שמי שלקח חלק באמת, האנשים שלקחו חלק באותה מרפאה, תחת הכותרת תכנון המשפחה, כ- 90% מהן לקחו את הדפו-פרוברה.

אורלי לוי אבקסיס: האם היו חלופות?

אורלי לוי אבקסיס: האם הסבירו להן?

אורלי לוי אבקסיס: את דיברת על זכות הבחירה.

אורלי לוי אבקסיס: הקדוש ברוך הוא נתן לנו את זכות הבחירה?

אורלי לוי אבקסיס: פה נלקחה זכות הבחירה בידי בני-אדם?

אורלי לוי אבקסיס: ומה שעולה מכאן זה עוד, גם התנערות נוספת שהעלית את הנושא, והיא ההתנערות של גורם, של הריבון מאחריות, משרד ראש הממשלה מגיב ואומר – אנחנו מעולם לא התקשרנו עם הג'וינט בעניינים של רפואה וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: זה נעשה ב- 2010 ואומרים לא - - -

<איתי פידלמן: אמרו שהם פנו באופן חד-פעמי.

אורלי לוי אבקסיס: באופן חד-פעמי, באמת, רק על אירוע ספציפי ב- 2010, כאשר עשו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מברכת מאוד גם את השרה וגם את המנכ"ל שלה, שהצטרפו אלינו, שזה מעיד אני חושבת על הרצינות גם של משרד הבריאות לוקח את הדברים וכמו שאמרתי, אז באמת אחד מהנושאים היו שמדינת ישראל אמרה, פנתה באופן חד פעמי לארגון הג'וינט, וזה נעשה ב- 2010.

אורלי לוי אבקסיס: מחלקת המחקר של הכנסת, העורכים של המחקר מגלים שכבר שנתיים קודם לכן יש מכתב משר הפנים, בצורה מאוד שלא משתמעת לשני פנים, שמבקשת מארגון הג'וינט שימשיך לתת את הסיוע המאוד מאוד נחוץ למדינת ישראל שקשור לבריאות של העולות וזה אחד מהדברים שאני אומרת – או שיד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה, או שאין פיקוח, אין בקרה, או שזה התנערות מתוך מחשבה שאף אחד לא יעלה על זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם רוצה לשבח את איתי ואת שלי, שהם חפרו בארכיונים כדי למצוא את אותו מסמך, את אותו מכתב של שר הפנים דאז.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מסתכם בזה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מסתכלים ואני רוצה להפנות את כולכם בבקשה, יש התוויות, הן של משרד הבריאות הישראלי והן של ה- FDA, והם קובעים בעמ' 8 מתוך 27, במחקר – יש לתת דפו פרוברה כאמצעי למניעת היריון רק כאשר יש צורך רפואי בכך ולא ניתן לתת טיפול למניעת היריון בצורה פומית.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, רק כאשר החלופות האחרות לא קיימות או יש באמת קושי אמיתי ורק אז זה כברירת מחדל אחרונה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מסתכלים ב- FDA גם יש את העניין של צפיפות העצם וגם מחייבים שבמתן תרופה בצורה ממושכת יש חובה לעשות, לאותן נשים, אחרי שנתיים, בדיקה של צפיפות העצם, גם אפילו אצל צעירות, כדי לראות בשיא של הצפיפות איפה זה נמצא, אנחנו לא רואים במשרד הבריאות שזה נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רואים שהתהליך של הביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים עוד משהו – שמשרד הבריאות בעצם, כשמבקש את התיקים ותסלחו לי, אני יודעת שזה קרה בטרם זמנכם, אבל כשהוא מבקש את התיקים הרפואיים, מאותה מרפאה, מה שמעניין אותו זה רק החיסונים.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, איך העולים האלו ישפיעו על האוכלוסייה הכללית.

אורלי לוי אבקסיס: העיקר שלא ידביקו חלילה וחס בשחפת.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם יש סכנה כזו או אחרת, אפילו שולחים אותם לבדיקות רנטגן, כדי להבין.

שמעון סולומון: ומעכבים עלייה בגלל זה.

אורלי לוי אבקסיס: ומעכבים עלייה בגלל זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל התיקים האחרים, אבל יש פה עוד משהו מפתיע, שהם לא מבקשים, קודם כל, למה לא מבקשים?

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים לדעת?

אורלי לוי אבקסיס: הם הולכים להיות אזרחים שלנו, לא רוצים לדעת מה מצבם הבריאותי?

אורלי לוי אבקסיס: עם איזה שהוא המשך?

אורלי לוי אבקסיס: אבל נורא מפתיע שאם זה נכון, איך ייתכן הדבר שברגע שהם מגיעים לארץ, פתאום משהו שהוא לא שכיח במדינת ישראל, הקופות כביכול לא מקבלות את התיק, נותנות באופן שוטף או באופן מאוד מאוד לא - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא מאוזן.

שולי מועלם-רפאלי: לא מאוזן ביחס לאוכלוסייה הכללית.

אורלי לוי אבקסיס: לא מאוזן, נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לא מאוזן ביחס לעליות קודמות מאתיופיה.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לתת לכם דוגמה בבקשה מהמחקר.

אורלי לוי אבקסיס: תפתחו עמ' 20 מתוך 27.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי בדיקה.

אורלי לוי אבקסיס: כי נורא היה קשה גם להשיג נתונים מהקופות, כי הם בתוך הליך משפטי מול תובעים תביעה ייצוגית, אז היתה עבודה קשה למחלקת המחקר, אבל הם לא התייאשו והם לקחו אזורים שבהם יש קיבוץ אוכלוסייה גדול יחסית של עולות מאתיופיה ואני דווקא רוצה לקחת את בית אלפא, כי יש שם מרכז קליטה שהוקם ב- 2007, ותראו איזה פלא.

אורלי לוי אבקסיס: קחו את בית אלפא, עד 2007, היתה רק אישה אחת שקיבלה את הזריקה דפו פרוברה כאמצעי מניעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הולכים הלאה, זה מייד עלה ל- 34 ובסוף – 81.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה זה, אם אנחנו נעשה בדיקה, אני רק משערת שלנשים בגיל הפריון בתוך מרכז הקליטה, נגלה שכנראה שם ה- 81 נשים או 80 נשים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה מעיד גם בדברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה שנפתח מרכז קליטה, פתאום אתה רואה עלייה תלולה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, ניסו להסביר לנו בדו"ח, אנחנו יכולים לראות את זה בעיקר לקראת הסוף, על הנושא שטוב, חבר'ה, מה אתם רוצים, כשאוכלוסייה שמגיעה ממדינה מתפתחת למדינה מפותחת, באיזה שהוא שלב היא מתחילה לזהות ולקחת על עצמה גם דפוסי התנהגות של האוכלוסייה הכללית באותו מקום.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, זה נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אם היתה באמת שיעור, אם היה שיעור ילודה מאוד גבוה אצל האתיופיות - - -

שולי מועלם-רפאלי: לפני הגעתן לארץ.

אורלי לוי אבקסיס: לפני הגעתן לארץ, אנחנו רואים שבעלייה הראשונה והשנייה, באמת בהתחלה הן באו בשיעור ילודה גבוה ולאט לאט, עם השנים, ככל שהן יותר זמן בחברה הישראלית, זה מתחיל להתאזן ולהיות דומה למה שקורה אצל הנשים בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מסתכלים על 2009, 2010, יש פה משהו שהוא מאוד מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה הוא מדהים?

אורלי לוי אבקסיס: הוא מדהים כי אז אנחנו מגלים שדווקא העולות המאוד מאוד טריות, החדשות, השיעור ילודה שלהן, וזה ממש לא מתאים להסברים של הסטטיסטיקה, השיעור ילודה אצלן נמוך אפילו יותר מהאוכלוסייה היהודית המקומית, הוותיקה.

אורלי לוי אבקסיס: לכו תסבירו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו הסתכלנו, אני רוצה עוד נתון אחד ובזה אני אנסה - - -

פנינה תמנו: אני חושבת שחשוב גם להתייחס לכמה זה צומצם בעשור האחרון.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק, שאנחנו מגלים, אז יש פה ירידה של 50%.

אורלי לוי אבקסיס: תשמעו, זה לא נורמאלי.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו באים ומסתכלים וניסינו לקבל תשובות מהקופות, אז אתם יודעים שחלק מההתוויה של דפו פרוברה ב- 500 עד 1,000 או משהו כזה, ו- 1,000 זה לטיפול לסרטן נשי עם גרורות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: וב- 150, זה בעצם למניעת היריון, מה שגם, דרך אגב, אחר-כך גם כן פוגע בביוץ, גם כאשר מפסיקים בחלק מהמקרים וניסו הקופות להגיד – אולי כשאנחנו רואים עלייה גדולה, מאיפה אתם יודעים?

אורלי לוי אבקסיס: אולי זה בכלל לא למניעת היריון אלא לטיפול בסרטן.

אורלי לוי אבקסיס: אז או שיש לנו באמת אוכלוסייה מאוד רחבה בקרב אלה שחולות בסרטן, אבל אם ככה, צריך לפטר את כל אותם רופאים, אתה יודע למה, אדוני המנכ"ל?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל ה- 150.

אורלי לוי אבקסיס: או שהם נתנו התוויה שלא מתאימה לסרטן, לחולות סרטן, או שאני לא יודעת מה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה שוב פעם מראה על הניסיון לטייח.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חושבת שהמסמך הזה ואני, יש עוד כמה דברים שעולים, יש פה המון דברים, לא ניתן לו הסבר אחר.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות אני לא מוצאת, למרות שמחלקת המחקר, אנחנו נזהרים מלהגיד.

אורלי לוי אבקסיס: לי יש תחושה שהיתה פה יד מכוונת.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה האקדח המעשן?

אורלי לוי אבקסיס: מיהו אותו אקדח מעשן?

אורלי לוי אבקסיס: מי קבע את זה?

אורלי לוי אבקסיס: לא הצלחנו לענות.

אורלי לוי אבקסיס: איננו יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה תפקידו של המבקר, כי גם למחלקת המידע והמחקר של הכנסת יש קושי בלהגיע למקומות מסוימים ולחשיפה למסמכים מסוימים.

אורלי לוי אבקסיס: התמונה פה היא עגומה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יכולים לעבור עליה לסדר היום.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להקים ועדת חקירה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברה, שמתיימרת להיות חברה נאורה, השלדים האלו ירדפו אותנו כל הזמן אם לא נדע לטפל בזה וגם להבא, לדעת מה קורה הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה הלאה לא רק עם האוכלוסייה הזו, עם בכלל, מאחריות, בריאות, תחת הכובע של מי.

אורלי לוי אבקסיס: האם יכולים ארגונים כאלו ואחרים לקבוע מהו המסלול, או שאפילו בלי לדעת שיש מישהו שמפקח ומי שמבקר ומי שדואג לאוכלוסיות הללו, ובאמת אני רוצה להגיד תודה רבה לגל גבאי שעדיין לא נכנסה, היא בדרך לכאן היום, העוזרת שלי הלכה להביא אותה, שהיא חשפה מסמך לדעתי, אני בדיוק מדברת, גל - - -

שולי מועלם-רפאלי: עוד זה מדבר וזה בא, גל שלום.

שולי מועלם-רפאלי: אורלי בדיוק מודה לך על החשיפה החשובה שעשית לטובת הנושא.

אורלי לוי אבקסיס: ובאמת ללא המעורבות של גל והגיוס שלה וההסבר שלה שנראה לי בהתחלה באמת הזוי, אז אני לא יודעת אם המסמך הזה היה יוצא לאור וחושף את הדברים הללו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

<רחלי מנגולי: המסמך יצא ב- 2008, כשחשפתי את הפרשה עם דני עדינו.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, אמרתי, היו כמה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אז אני רוצה לדייק.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להתנצל, גם גל אמרה לי כמה פעמים שזה נחשף קודם, אבל אני אומר לך עוד משהו, עשיתם עבודה מצוינת, העליתם באמת נקודה חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לצערי הרב, החשיפה הראשונה לא גרמה לרעש.

<רחלי מנגולי: אבל היא גרמה לזה - - -

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז הכל בחיים, אני חושבת שזה פועל יוצא, נכון, ללא, אני חושבת, העבודה שלכם, לא היתה מגיעה העבודה של גל, ללא העבודה של גל, לא היה מגיע המסמך הזה שזימנתי.

<רחלי מנגולי: זה היה מאוד קשה, מאוד קשה לגייס נשים כדי שתפתחנה ותיתנה איזו עדות כלשהי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: רחלי, רק תגידי מי את, לפרוטוקול, כדי שידעו.

<רחלי מנגולי: אני יושבת ראש ויצ"ו וחשפתי את הפרשה ב- 2008, ביחס עם דני שבאמת עשה עבודה נהדרת.

<רחלי מנגולי: היה מאוד מאוד מאוד קשה.

<רחלי מנגולי: וגם להגיד תודה לטבקה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה גם להגיד תודה לרחלי ולדני ולטבקה ותכף יהיו פה עוד ועוד ארגונים שיתנו את ה- input שלהם, גם ארגונים רשמיים וגם ארגונים עצמאיים.

פנינה תמנו: כן, אבל בואו תחסכו מאיתנו את התודות, אנחנו לא באנו בשביל להודות.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק, זה בדיוק מה שרציתי להגיד, פנינה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהנקודה המהותית בדיון הזה, הוא הדיון ומתוך ההבנה של חשיבות העניין והרצון שלנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: תראי, גם לפעמים כשאנחנו שותים מים, אנחנו צריכים לדעת להגיד תודה לזה ששאב את המים.

אורלי לוי אבקסיס: אז לכן אני אומרת, זה גם צריך.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה בבקשה לפתוח עם שרת הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שחשיבות הנושא היא זאת שגרמה לשרה להגיע לדיון הזה.

שמעון סולומון: שרה ומנכ"ל.

שולי מועלם-רפאלי: זהו.

שולי מועלם-רפאלי: ולהגיד שנהיה לנו ברור לגמרי, בוועדת העבודה והרווחה, שבנושאים שנוגעים לבריאות, המנכ"ל תמיד נמצא ולכן לא הודיתי לו, אולי צריך להגיד גם את החשיבות שבהגעה של שרה ומנכ"ל כמי שמובילים את העניין.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, גברתי, שרת הבריאות, הגב' יעל גרמן.

יעל גרמן: אז קודם כל, תודה רבה ליושבת הראש ותודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי ואני חייבת לומר שאני נחשפתי לנושא דרך חברתי, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, זה היה אחד הנושאים הראשונים שכשאנחנו נפגשנו, היא סיפרה לי והדהים אותי ודרכה אני הבנתי את הפגיעה הכל-כך קשה בחברה האתיופית.

יעל גרמן: עד כמה זה, כמה הנושא של הדפו פרוברה פגע בהם.

יעל גרמן: ולכן אני אתחיל מהסוף.

יעל גרמן: אני חושבת שצריך להקים ועדת חקירה פרלמנטארית ופנינה ואני משתדלות לעשות זאת ואנחנו נעשה את הכל כדי שהוועדה אכן תוקם.

יעל גרמן: אני מקווה שהוועדה היום תגיע למסקנה הזאת ותעודד ותיתן לו רוח גבית ובסופו של דבר, להערכתי, צריך להקים כאן באמת ועדה שתבדוק את מכלול הנושאים.

יעל גרמן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, נתנה כאן פרטים רבים.

יעל גרמן: אני, שדרך אגב במכלול התודות צריך גם לומר תודה רבה ל- ממ”מ, למכון המחקר שאספו את המידע.

יעל גרמן: מה שאותי הפתיע זה, בנתונים של קופת חולים מאוחדת וקופת חולים לאומית, שאנחנו רואים שמספר המרשמים לדפו פרוברה בשנים האחרונות, ב- 2010, 2011 ו- 2012, הכפיל את עצמו.

יעל גרמן: אז ניחא, בשנים שבהן באמת נתנו את זה בגונדר או באדיס אבבה, אבל כאן?

יעל גרמן: ולכן, באמת צריך לנסות ולהבין מדוע ולמה צריך יהיה להגיע לחקר ולשורש הבעיה.

יעל גרמן: אני יודעת שמנכ"ל משרד הבריאות מהרגע שהוא נחשף לבעיה, פעל באופן אקטיבי ועשה מספר דברים ואני אניח לו שיספר גם על החוזר וגם על מה שהוא עשה.

יעל גרמן: אבל כמו שאמרתי, הדבר החשוב ביותר שתהיה היום ועדת חקירה אובייקטיבית, שתלמד את הנושא, שתאיר אור, אם היו כשלים על הכשלים ושממנה אולי נלמד לקח.

שולי מועלם-רפאלי: פנינה, בבקשה.

פנינה תמנו: קודם כל, תודה לשרה שהגעת לכאן, אני חושבת שזה מעיד על הנכונות שלך ועל הלויאליות שלך לנושא הזה וזה לא מובן מאליו בעיני ואני חושבת שצריך להודות על כך, גם לחברת הכנסת אורלי לוי, על כך שאת הזמנת את המחקר הזה.

פנינה תמנו: אני חושבת תמיד, כשמדברים אתי, על נושאים של בני הקהילה, אז אני תמיד אומרת, כשאני רואה שזה מישהו שלא חבר כנסת אתיופי שפועל בנושא של הקהילה, אני חושבת ששם זה הישג.

פנינה תמנו: לא חושבת שכל הנושאים שקשורים לקהילה צריכים להיות בידיים שלי או של שמעון.

פנינה תמנו: מאוד חשוב שבבית הזה אנשים יפעלו ויסת

פנינה תמנו: כלו על הקהילה האתיופית כאזרחים שווי-זכויות.

פנינה תמנו: אני רוצה לומר משהו.

פנינה תמנו: אחד הדברים שהיו מאוד מאוד, שמאוד הפתיעו אותי, יותר נכון, עם הפרשה הזאת, זה שאנשים באו ואמרו לי – אולי הנשים הללו רצו את התרופה.

פנינה תמנו: הן בחרו לקחת אותה.

פנינה תמנו: אני אומרת – זה פשוט בניגוד לכל שכל ישר, לכל, אני לא מבינה, אנשים חושבים שאולי נשים יוצאות אתיופיה מוחלות על בריאותן, לעומת אחרים?

פנינה תמנו: הרי ברור שתרופה שפוגעת כל-כך קשה ולא התייחסנו לזה, ברמה הנפשית, כשהן נמצאות במחנות, בלחץ כל-כך קשה, האם הן יעלו לארץ, לא יעלו, שהן מבחינתן, זה צומת כל-כך חשובה לחייהן, אז לבוא ולומר שהן רצו לקחת את התרופה?

פנינה תמנו: זה, אני חושבת שהגדרת את זה יפה מאוד, גברתי יושבת ראש הוועדה, כשאמרת זה פטרוני, זה מתנשא, לבוא עם תרופה כזאת ולבוא ולומר שאולי היתה יד מכוונת.

פנינה תמנו: אני רוצה לומר לכם, אמנם אין לנו את השורה התחתונה, 50% צמצם ילודה, זה לא אולי.

פנינה תמנו: היתה מדיניות.

פנינה תמנו: השאלה של מי.

פנינה תמנו: ואני הבהרתי בפני השרה ודיברתי אתך על הנושא הזה, שאחד הדברים שמאוד מאוד מאוד חשובים, את יודעת, במקום, אמרו לי – תסתכלי קדימה, עכשיו איך מצמצמים את השימוש של התרופה בידי נשים, איך בכל-זאת מגדילים את ההסברה.

פנינה תמנו: אני חושבת שצריך גם להסתכל אחורה ולראות שלצערי, אמנם לא בזמנך, השבר בין משרד הבריאות לבני הקהילה הוא מתמשך.

פנינה תמנו: האמון הוא כמעט בלתי, התיקון של האמון הוא כמעט בלתי ניתן להפיכה, מהסיבה הפשוטה, אם אנחנו לוקחים את פרשת הדם, ואחר-כך אנחנו הולכים עשר שנים אחרי שהתפוצצה הפרשה הראשונה, ב- 1996, ואז אנחנו רואים ב- 2006, את הפרשה השנייה ועכשיו את הדפו פרוברה ומדינת ישראל, אין פה ספק בכלל, אין פה שאלה, לא יכולה לכסות את הסיפור הזה בוועדה כמו זאת.

פנינה תמנו: זה צריך להיות בוועדה מאוד רצינית.

פנינה תמנו: ולכן אני מודה לך שאת דורשת ועדת חקירה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה, זו ועדה מאוד רצינית.

פנינה תמנו: לא, לא שאני מזלזלת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ועדת חקירה, זה - - -

פנינה תמנו: אני חושבת שזו צריכה להיות ועדה לא של דיון אחד ולא של שניים.

פנינה תמנו: זו צריכה להיות ועדת חקירה פרלמנטארית, אם לא ממלכתית.

פנינה תמנו: 50%, מישהו לא רצה את הילדים האתיופיים, ברור.

פנינה תמנו: לפחות כך התחושה שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, כיוון שגם חברות הכנסת וגם השרה הכניסו אותנו ככה לתוך עומק הסוגיה, אני רוצה רגע לצאת החוצה אל אנשי המקצוע ולבקש משני אנשים לתת את המימדים שלהם, מול השאלות הקשות שעולות כאן.

פנינה תמנו: אבל באמת, שאלה אחת אחרונה, שאני רק אומר שאתמול פנתה אלי מישהי מהג'וינט, היו גורמים נוספים.

פנינה תמנו: הרי ברור שהיו מספר גורמים במחנות, שצריך גם לבדוק את כל הנושא הזה ופגשתי מישהי שהיא נציגה של הג'וינט, אתמול, באחד המסדרונות בכנסת והיא אמרה לי – למה אתם מסתכלים אחורה?

פנינה תמנו: למה?

פנינה תמנו: אני חושבת שאתם צריכים להתמקד עכשיו איך אתם ממזערים את זה.

פנינה תמנו: זה פשוט בושה וכלימה.

פנינה תמנו: ההתגוננות הזאת.

עדי קול: יש לי שאלה, לא נאום.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

עדי קול: פשוט, ב- 2005 הייתי חלק מוועדה של האו"ם שדיברה על צמצום בכלל מקרי האיידס באפריקה ועלה הנושא של הדפו פרוברה ודיברו על זה שבשום אופן לא משתמשים ולא מוכנים לעודד את זה כתופעה.

עדי קול: זה היה דיון של שבע שעות באו"ם, ואני מנסה להבין איפה - - -

שולי מועלם-רפאלי: לכן, לכן אני רוצה ששני האנשים הבאים שידברו, אני רואה את ספיקת הכפיים של חלק מהרופאים שיושבים סביב השולחן.

שולי מועלם-רפאלי: גם אתם תדברו, חברים, גם אתם תדברו.

שולי מועלם-רפאלי: כל מי שירצה, ידבר פה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רק רוצה, את מירה קידר מהסוכנות ואת המנכ"ל של משרד הבריאות, פרופ' רוני גימזו.

שולי מועלם-רפאלי: כדי לנסות להבין את התופעה באופן כללי מתמשך.

שולי מועלם-רפאלי: מה היה בגונדר ובאדיס אבבה, של מי האחריות?

שולי מועלם-רפאלי: האם האחריות היא של הסוכנות?

שולי מועלם-רפאלי: של משרד ראש הממשלה?

שולי מועלם-רפאלי: של משרד הקליטה?

שולי מועלם-רפאלי: של משרד הבריאות?

שולי מועלם-רפאלי: של ארגונים כמו הג'וינט ואחרים?

שולי מועלם-רפאלי: של מי האחריות?

שולי מועלם-רפאלי: מי עשה שם תכנון משפחה או ריסון ילודה או איך שכל אחד מאיתנו יקרא לזה, ומה קרה במעבר של העולים מלהיות ממתינים לעלייה, ברגע שהם הגיעו ארצה.

שולי מועלם-רפאלי: למי עברה האחריות?

שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות שדפו פרוברה, שהיא תרופה שבהחלט לא ניתנת ברוב העולם המערבי כתרופת בחירה ראשונה, אני מסכימה עם התגובות שאני שומעת פה כבר בשקט, שזאת אכן בשנים האחרונות התרופה שניתנת הרבה במדינות עולם שלישי, נכון.

שולי מועלם-רפאלי: היא תרופה יותר זולה, מקובל עלינו שבמקומות מסוימים היא ניתנת.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל, לצורך העניין, וגם אני חושבת אזורי ההמתנה לעלייה, הם לא נכנסים בתוך הקונטקסט הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אז מירה קידר, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שתתני לנו את המעטפת, איך הדברים התנהלו, לא בשנים הראשונות, לא בעליות הגדולות.

שולי מועלם-רפאלי: שם אנחנו לא רואים את זה.

שולי מועלם-רפאלי: לא ניתנה דפו פרוברה לעולות במבצע שלמה או במבצע משה.

שולי מועלם-רפאלי: בואי נדבר על השנים אחרי העלייה הגדולה של ביתה ישראל.

<מירה קידר: אני אתייחס.

<דני אבבה: אני רוצה להעיר הערה.

<דני אבבה: אחרי מבצע שלמה היתה ישיבה במשרד הבריאות עם נציגי הג'וינט, הארגונים היהודיים האמריקאיים, הוחלט לתת את התרופה הזו.

<דני אבבה: בואו לא נעטוף את העניין הזה.

<דני אבבה: יש מסמך כתוב, יפה, יולי 1992, אצלכם, לכו תבדקו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו, כל יושבי השולחן הזה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אפילו מחלקת המחקר של הכנסת לא הצליחה להגיע לזה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו תכף נקבל על זה מענה מהמנכ"ל.

<דני אבבה: נורא פשוט, פשוט מאוד.

שולי מועלם-רפאלי: אז אין לי אלא לקחת את המשפט האחרון שלי אחורה ולהגיד – מירה, בואי תתני לנו את הכל.

<מירה קידר: אני לא יודעת מה זה הכל, אני אתייחס לגבי הפעילות של הסוכנות באתיופיה.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

<מירה קידר: עד לפני שנתיים, אנחנו הפעלנו שליח עלייה שישב באדיס אבבה.

<מירה קידר: היתה פעילות של הארגונים היהודיים בגונדר, אושרה זכאות עלייה באמצעות אנשים של משרד הפנים, שישבו באדיס.

<מירה קידר: המשפחות שאושרו הגיעו לאדיס ושם היה, יש את המרפאה, משרד הבריאות איתר, סיפר על המרפאה שלו ואנחנו טיפלנו בנושא של העלייה לישראל.

<מירה קידר: במהלך רוב השנים הללו, היה השליח קבוע, היו שנים, כשהעלייה הידלדלה, שהיו הפסקות לפי ההסכמים של הממשלה שהיה שליח נייד מטעמנו שהיה יוצא ונפגש עם מועמדים לעלייה.

<מירה קידר: לפני כשנתיים, באמצע 2011, אנחנו קיבלנו לידינו בעקבות החלטת ממשלה והתייחסות של ממשלת אתיופיה לגופים היהודיים, ל"נקוטש" בהקשר הזה, קיבלנו את פניית הממשלה ונענינו בחיוב לקחת את האחריות על הפעילות בגונדר לפרק זמן קצוב שהוא אמור להסתיים בחודש הבא, באוגוסט, עד לסיום העלייה או המועמדים הללו שאושרו.

<מירה קידר: בתוך מה שנקרא המתחם בגונדר, זה לא ממש מתחם כי אנשים מתגוררים בשכונות במה שידם משגת, אבל מה שמפעילה שם הסוכנות זה בית-ספר לילדים שבתחילת שנת הלימודים הזו יהיו 500 ילדים, אגב, עם משרד החינוך מישראל והרבה מאוד מתנדבים מכאן ואנחנו מקיימים שם למבוגרים את הנושא של הכנה ליהדות, באמצעות משרד ראש הממשלה, תוכנית מאוד מסודרת, כדי להקל.

<מירה קידר: כל האוכלוסייה או רוב רובה של האוכלוסייה שמגיעה לישראל בחוק הכניסה, מחויבת לעבור הליך גיור, מעוניינת לעבור הליך גיור והניסיון לימד אותנו שהפעילות שם של המורים ליהדות הם מרככים את התהליך וגם הם מקצרים אותו.

שולי מועלם-רפאלי: מירה, מה קורה עם הפעילות בנושא בריאות.

<מירה קידר: אז הנה, אני מגיעה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל עד אז ייגמר לנו הזמן.

<מירה קידר: לא לא, אז הנה, עכשיו קצר.

<מירה קידר: בסדר.

<מירה קידר: הליבה זה בית-הספר ולימודי היהדות.

<מירה קידר: אנחנו, העובדים שלנו, הכנסנו את הנושא של סדנאות.

<מירה קידר: בנינו סדנאות, אני בניתי אותן, שעוסקות בכמה נושאים.

<מירה קידר: אף אחת מהן לא עוסקת בתכנון משפחה.

<מירה קידר: גם לי, אגב, השם הזה קצת, הוא צורם.

<מירה קידר: אנחנו עוסקים בזוגיות.

<מירה קידר: יש לנו סדנה מאוד, אם תרצו, מי שיהיה מעוניין – נשלח לו, את מערכי השיעור בהקשר של זוגיות, בהקשר של הורות, שאלה הנושאים המרכזיים שמעוררים קשיים כאן במעבר לישראל.

יעקב מרגי: ידעתם על השימוש בזריקה?

שולי מועלם-רפאלי: יש לסוכנות מרפאה?

<מירה קידר: לא.

<מירה קידר: אנחנו לא מפעילים, לא.

<מירה קידר: לא.

<מירה קידר: יש מרפאה של הג'וינט.

<מירה קידר: המרפאה של הג'וינט עוסקת ככל הנראה גם בתכנון משפחה, כל הנושא של לידה וסביב העניין הזה והמרפאה של משרד הבריאות, כמו שכתוב במסמך, בנושא של - - -

יעקב מרגי: הסוכנות ידעה על הזריקות?

<גל גבאי: רק ברשותכם, הערה קטנה.

<גל גבאי: בפרק שלנו.

<גל גבאי: אני גל גבאי, מהטלוויזיה החינוכית ואקו"ם.

<גל גבאי: בפרק שעשינו מופיע בעל תפקיד מטעם הסוכנות, מטעם הסוכנות היהודית, שמספר על סדנאות לתכנון המשפחה.

<מירה קידר: חד משמעית אין.

<מירה קידר: אני אשמח לקבל את החומרים, גל, ברשותך.

<גל גבאי: תראי את זה באינטרנט.

יעקב מרגי: בסדר, אפשר לכבס את זה ב"הורות" וב"זוגיות".

אורלי לוי אבקסיס: גל, אם יש לך עוד משהו.

<מירה קידר: אנחנו מדברים על הורות וזוגיות ומעבר לחברה דמוקרטית.

<מירה קידר: אלו שלושת הסדנאות שאנחנו מריצים שם.

<גל גבאי: באופן בולט, דיברנו עם עשרות נשים, עשרות נשים שלא לומר מאות, המשותף בין כולן זאת העדות על זה שלא ניתנה להן, לא סיפרו להן שהן יכולות להגיד לא, והיה צריך להגיד להן שזאת אופציה.

<גל גבאי: לא סיפרו להן על אלטרנטיבות לדפו פרוברה.

<גל גבאי: הנגישו להם ספציפית את הדפו פרוברה והדבר הנוסף שכולן אומרות זה שהסבירו להן באופן חד משמעי וברור שבישראל לא יולדים הרבה ילדים ושאם הן תעלינה לישראל עם הרבה ילדים, הן לא ממש תוכלנה להסתדר.

שולי מועלם-רפאלי: לא ישכירו להן בתים, אמרה שם מישהי.

<גל גבאי: לא ישכירו בתים, הם לא יוכלו לפרנס אותם וכו'.

<גל גבאי: חלקן מספרות על איום מקופל וגם על איום ברור.

<גל גבאי: חלקן מספרות על זה שנאמר להן שאם הן לא תשתמשנה ולא תשתפנה פעולה, הן לא תוכלנה לעלות לישראל.

<גל גבאי: לחלקן נאמר שהן לא תקבלנה טיפול רפואי.

<גל גבאי: עכשיו צריך לשאול – מי האנשים שפגשו אותן ואמרו את זה.

<גל גבאי: הג'וינט אומר – לא אנחנו.

<גל גבאי: הסוכנות היהודית אומרת – לא אנחנו.

<גל גבאי: אלה לא היו שדים ורוחות.

<גל גבאי: אלו לא נשים שמדמיינות.

<גל גבאי: וזו לא אחת ולא שתיים.

שולי מועלם-רפאלי: גל, את נכנסת, אני שמחה מאוד על השאלות שלך, כי זה המשך לשאלות שאנחנו העלינו.

שולי מועלם-רפאלי: מה שאנחנו נעשה עכשיו, מוזמנים יקרים, אנחנו נאפשר למנכ"ל משרד הבריאות ואחר-כך פשוט נעשה חבר כנסת אחד ומישהו מהארגונים.

עדי קול: אני מבקשת, אם אתם אומרים שזה לא אתם שדיברתם, אז השערה, מי אתם חושבים היו האנשים האלה שדיברו בפני הנשים.

עדי קול: כי הרי שוב, זה לא היה שדים ורוחות.

שולי מועלם-רפאלי: ומהמנכ"ל אני אבקש תשובה, האם אתה מודע למסמך הזה שדני אדינו אבבה מדבר עליו, מיולי 1992, של איזה שהיא פגישה של 11 איש במשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אז היית באיכילוב, לא?

שולי מועלם-רפאלי: בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו שואלים את השאלות.

<רוני גמזו: אז הייתי סטודנט לרפואה.

<רוני גמזו: אני פרופ' רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות.

<רוני גמזו: לא, אני לא מודע לדבר שכזה ובהחלט, לנסות להתחקות בדיוק מה היה, זה קשה.

<רוני גמזו: אני אתן גם ברשותך, יושבת הראש, לפרופ' לבנטל, שהיה ומכיר את הנושא יותר טוב ממני בהמשך, לומר כמה מילים.

<רוני גמזו: אני פגשתי את ההערות ואת האמירות הללו בסוף שנת 2012, ולא חשבתי דקה.

<רוני גמזו: כי תפקידי גם כגינקולוג, לדחוף לרפואה נכונה ולתהליכים נכונים ומה שעשינו, פשוט הוצאנו את המכתב לארבעת המנהלים הרפואיים של קופות החולים ואתם מכירים את אותו מכתב, אגב, עורר מאוד מאוד סערה לכאורה שהמדינה מודה בזה.

<רוני גמזו: אני ניסחתי את המכתב בצורה מאוד זהירה, בלי להודות, אבל פשוט להגיד לאותם מנהלים רפואיים – רבותיי, דפו פרוברה זה לא אמצעי המניעה הטוב ביותר, הוא לא, הוא רחוק מלהיות הטוב ביותר, אני מכיר אותו היטב.

<רוני גמזו: אנא, בכל מקום שיש חידוש, שהגינקולוג יבצע שיחה עם האישה, לאו דווקא אתיופית, אלא כל אישה וינסה לברר מולה למה היא ממשיכה לקחת את אמצעי המניעה הלא טוב הזה ולאחר כחצי שנה התכוונו באמת לבצע איזה שהיא בדיקה ולראות מה קרה וזה בדיוק עשינו את זה בשבועיים-שלושה האחרונים, למול ארבעת הקופות והנתונים הם שכמעט בכל ארבעת הקופות, יש ירידה יחסית משמעותית בשימושים, בכמויות.

<רוני גמזו: אני יכול לתת לכם מספרים כרגע, אבל זה, בקופה מסוימת ירידה.

זהבה גלאון: מתי זה היה?

זהבה גלאון: מתי נתת?

<רוני גמזו: את המכתב אני הוצאתי ב- 20 לינואר, מכתב שפורסם בתקשורת העולמית אפילו והתחילה פעולה שבוצעה למול רופאי הנשים בכל אחת מקופות החולים.

<רוני גמזו: והירידה היתה משמעותית, ירידה של 30%, 40%.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שאם היו יודעים קודם - - -

<רוני גמזו: מה שאומר שהיתה כאן מודעות יותר גדולה שלא לחדש את המרשמים כטייסים אוטומאטיים, אלא לעצור באותו רגע, לשאול את האישה – האם, האם זה מתאים, את יודעת מה זה וכיוצא בזה.

<רוני גמזו: זה אמצעי מניעה, לא שהוא מפריע, אורלי, זה אמצעי מניעה לא שהוא פוגע בביוץ לאחר מכן, אבל יש לו באמת תופעות לוואי לא טובות וזה לא אמצעי המניעה הטוב ביותר.

<רוני גמזו: יש לו אינדיקציות - - -

זהבה גלאון: אבל למי ניתן אמצעי המניעה הזה?

זהבה גלאון: הוא ניתן לכל הנשים במדינת ישראל, אמצעי המניעה הזה, כאמצעי מניעה?

זהבה גלאון: זאת השאלה.

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: הדו"ח של מחלקת המחקר שמראה שהשיעור אצל האתיופיות הוא יותר גבוה מהאוכלוסייה האחרת, הוא נכון.

פנינה תמנו: 60% מכלל הנשים שמשתמשות בזה בישראל.

<רוני גמזו: הוא נכון והוא אושש.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אם לא היה האחוז הבלתי סביר הזה, הרי לא היינו מתכנסים כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אם הדפו פרוברה בקרב יוצאות אתיופיה היה כמו בכל האוכלוסייה, או הישראלית או הכללית, לא היה נדרש הדיון הקשה הזה.

<רחלי מנגולי: שלחה ילדה אחת לכיתה א'.

<רחלי מנגולי: זאת אומרת ששבעה שנתונים נמחקו.

<רחלי מנגולי: שבעה שנתונים, לא שנתון אחד.

שולי מועלם-רפאלי: רחלי, אני אתן לך לדבר.

<רחלי מנגולי: אני חיה אותם, אני שם.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבינה את זה.

שולי מועלם-רפאלי: אני אתן לך לדבר.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי שזה יהיה חבר כנסת ואדם מאחד הארגונים.

<גל גבאי: הפער בין ישראל הרשמית לישראל המעשית הוא בפני עצמו שווה תחקיר מסוג מסוים.

<גל גבאי: אם יש קבוצת עולים כל-כך גדולה שאיש לא ידע ואיש לא פיקח, אז בואו נשאל את מדינת ישראל איך יכול להיות, מדינת ישראל שמשקיעה הון תופעות בלפתות יהודים ממדינות מאוד מאוד מסוימות, איך יכול להיות שדווקא בנוגע לעולים האלה, אין לה מושג מי היה אחראי עליהם?

<גל גבאי: זה לא חתולים, זה אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לאפשר.

שולי מועלם-רפאלי: גל, אני רוצה לאפשר למנכ"ל לסיים ואז נעבור הלאה.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נאפשר רק למנכ"ל לסיים את הנקודה הזאת ונוכל לעבור הלאה.

<רוני גמזו: יש לי את המספרים.

עדי קול: הפגיעה בצפיפות עצם, רק שזה, דיברת על הפגיעה.

<רוני גמזו: יש ירידה במספרים.

<רוני גמזו: כפי שאמרתי לכם, ירידה של 30%, 40%, תלוי בכל אחת מהקופות, יש לנו מספרים מרוב הקופות.

<רוני גמזו: אחת מהקופות, קשה לה למצוא את המספרים של תחילת 2012 אבל אנחנו מדברים פה על ירידה מאוד משמעותי וזה אומר, הירידה קרוב לוודאי היא לא רק בחידושים, הירידה היא גם בהתחלות של הדפו פרוברה.

<רוני גמזו: גם במרשמים הראשוניים, ואני לא יודע אם זה רק כי לא פיצלנו את זה לאתיופיות או לא, אבל זה בא ואומר שיש כרגע בהחלט מודעות יותר גבוהה, כתוצאה מהפעולה שנקטנו בה בינואר 2013.

<רוני גמזו: מספרים כאן, יכול להיות שאנחנו נפרסם אותם לאחר מכן, זה לא משהו שאני, אין טעם להסתיר אותם.

<רוני גמזו: קופה אחת זה יורד מ- 700 ל- 400, קופה אחרת זה יורד מ- 5,000 ל- 3,600 וכיוצא בזה.

<מרים חסין: בחצי שנה?

<רוני גמזו: לא, מי אמר בחצי שנה?

שמעון סולומון: אם פרסמת בינואר.

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: הקופות נתנו לנו, חלק מהקופות נתנו לנו נתוני חצי שנה מול חצי שנה, אז בהחלט זה - - -

שולי מועלם-רפאלי: הירידה היא דרמטית, איך שלא מסתכלים על זה.

שולי מועלם-רפאלי: וביתר שאת אם היינו מסתכלים על זה - - -

יעקב מרגי: גם השימוש עדיין ברמה גבוהה.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני המנכ"ל, גם אם חושבים על זה, זאת אומרת, אם מקבלים זריקה פעם בשלושה חודשים, אז זאת אומרת שכבר בפעם השנייה שהיא הגיעה, היא אמרה – אוקיי, עם המידע הזה, אני לא רוצה יותר לקחת את זה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שמראש, לא היה את ההסברה ולא היה את הבחירה החופשית.

<רוני גמזו: מעירים לי כאן שחלק מהמספרים הם לא מתואמים.

<רוני גמזו: אני אסתכל שוב על המספרים.

<רוני גמזו: אבל יש ירידה.

<רוני גמזו: עכשיו, השאלה היא, שאני שואל את עצמי, האם זה מספיק מה שביצענו.

<רוני גמזו: האם ההנחיה שאני הוצאתי, לבוא לשאול לקיים שיחה, היא מספיקה.

<רוני גמזו: אני מחזיק בידי טיוטה של חוזר מנכ"ל שיכול להיות שהוא יופץ.

<רוני גמזו: אני צריך לקבל החלטה ואני אתייעץ עם הגורמים המקצועיים שלי, השבוע, האם לחייב כל רופא נשים שמבצע, שנותן מרשם לדפו פרוברה, לבצע חתימה על טופס של הסכמה מדעת.

<רוני גמזו: כלומר, לוודא, כך אני יכול לוודא, גם הנהלת הקופה יכולה לוודא שבוצע תהליך של הסבר – שאלת, אמרת, אתה יודע, האישה חתמה לך, תיעדת את זה וכיוצא בזה.

עדי קול: רגע, אתה מכיר את זה קצת?

עדי קול: "פה את צריכה לחתום כדי לקבל את הזריקה, תחתמי".

עדי קול: אנחנו כולנו עוברות את זה יום יום.

<רוני גמזו: סליחה, תראו, אם אתם, אפשר גם להגיד שעושים אותו דבר, אפשר להגיד שכולם לא בסדר ושכולם פושעים.

<רוני גמזו: יש ערך לטופס החתמה מדעת.

<רוני גמזו: באותו רגע, הרופא מחויב.

<רוני גמזו: אם הוא לא עשה את זה, הוא עבר עבירה.

<רוני גמזו: כשהוא נותן מרשם, הוא לא מחויב ברמה הזו.

<רוני גמזו: זה מעלה את רמת החובה על הרופא.

<רוני גמזו: אז אפשר לזלזל בזה, אבל אני לא חושב שזה נכון.

פנינה תמנו: לא, אבל היא אמרה משהו חשוב.

שולי מועלם-רפאלי: זה רק חלק ממכלול של דברים, המנכ"ל.

<רוני גמזו: אז אני רק אמשיך, אני רק אמשיך במכלול.

<רוני גמזו: המכלול גם מחייב אותנו לחנך ולהגדיל את המודעות של האוכלוסייה ואת הידיעה שלהם.

<רוני גמזו: את הנושא הזה, התמזל מזלי ופנה אלי רופא ממוצא אתיופי, גינקולוג, סליחה, רופא משפחה, פנה אלי ובסופו של דבר החלטנו ביחד לקיים כנס שאני אגיע, יחד עם גורמי מקצוע של המשרד, בבית-שמש בשלב הראשון, כנס ראשון, שוב, לאוכלוסייה אתיופית, כדי שאנחנו נסביר מה זה האמצעי מניעה וחשוב לדעת ולהבין כדי שלא נימצא במצב של חוסר ידיעה.

<רוני גמזו: למה זה חשוב לי?

<רוני גמזו: מעבר לדפו פרוברה.

<רוני גמזו: אחד הדברים שמחלקת המחקר לא כתבה בדו"ח שלה, זה הנושא של ההפלות.

<רוני גמזו: שיעור הפסקות ההיריון באוכלוסייה האתיופית גבוה פי ארבעה משיעור הפסקות ההיריון ביתר האוכלוסייה.

<רוני גמזו: זאת אומרת, עכשיו, אני לא בא פה לפרש ממה זה נובע.

<רוני גמזו: אבל ברור, ורובן כמובן שמגיעות להפסקות היריון, רובן לא לוקחות אמצעי מניעה.

<רוני גמזו: וזה בעיה שקשורה בהבנה.

יעקב מרגי: יש לכם פילוח גילאים?

<פקדו גדמו: זה בעיקר צעירות.

<רוני גמזו: חברים, אני יכול לעשות פילוח גילאים, אני יכול לעשות הכל.

<רוני גמזו: זה כרגע נתון שיש לנו.

<רוני גמזו: אני חייב לראות את זה.

<רוני גמזו: זה בדו"ח פומבי שמשרד הבריאות מוציא, דו"ח ההפלות השנתי.

שולי מועלם-רפאלי: יש פילוח גילאי של זה?

זהבה גלאון: יש פילוח גילאי, זה מדובר על נערות צעירות, כמו שנאמר כאן, בפנימיות, שנכנסות להיריון ועושות הפלות וזה לא קשור לזה.

<רוני גמזו: לאחר מכן אפשר לראות את הפילוח הגילאי.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני רוצה להחזיר אותנו לדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו ב- 10:20 והמליאה מתחילה ב- 11.

<רוני גמזו: יש בהחלט צורך, גם בגלל הנושא של הדפו, וגם בגלל מה שתיארתי כרגע, לתת הסברה ולתת מודעות.

<רוני גמזו: אני לא רוצה לטשטש משהו שאם היה בעבר, אני לא רוצה.

<רוני גמזו: מטרתי כרגע, כמנכ"ל, לתת בריאות טובה ולהסתכל, מבחינתי, מבחינתי קדימה.

אורלי לוי אבקסיס: רוני, נתת הוראה לבדיקת צפיפות העצם אצל כל אותן נשים שלקחו דפו-פרוברה שנתיים?

<יעקב סגל: לא, גם לא צריך.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי הן אתיופיות, אז לא צריך.

<יעקב סגל: לא, לא, לא.

<יעקב סגל: לא צריך.

אורלי לוי אבקסיס: ההוראה של משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: לא אני המצאתי אותה.

אברהם נגוסה: אדוני המנכ"ל, מה עשית בעניין הזה, מאז שנכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: לא לא, הוא עשה, אי-אפשר להגיד שהוא לא עשה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהוא נחשף הוא עשה.

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.

אברהם נגוסה: תעזוב את הסיפורים.

אברהם נגוסה: תגיד לנו מה עשית לנו.

עדי קול: למה אמרת שלא צריך?

עדי קול: זה מעניין.

<יעקב סגל: כי יש החלטה.

שולי מועלם-רפאלי: סליחה, המנכ"ל.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, רגע.

שולי מועלם-רפאלי: מנכ"ל משרד הבריאות הוא לא פה על דוכן הנאשמים.

אורלי לוי אבקסיס: גם זה לא חל בתקופתו.

שולי מועלם-רפאלי: וגם זה לא היה בתקופתו.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להגיד שאם מישהו עשה משהו, כנראה זה הוא, כך אומרות לי החברות היותר מומחיות ממני, מ"טבקה" וחברות הכנסת המומחיות בנושא.

שולי מועלם-רפאלי: אז בואו נעצור את המתקפה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רק לרגע רוצה לתת לרוני לסיים במשפט האחרון.

שולי מועלם-רפאלי: אחריו ידבר חבר הכנסת שמעון סולומון ואחריו ידבר נציג אחת הקופות והשאלה שלי לקופות ותתכוננו, היא – איך זה עבד כל השנים?

שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות שאישה באה פעם בשלושה חודשים ובמין טייס אוטומאטי, המנכ"ל הגדיר את זה ככה, ממש חסך לי צורך למצוא, רופאים המשיכו לחתום על התרופה הזאת, בלי לעשות את מה שבינואר האחרון נכתב לכם במכתב.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, המנכ"ל יסיים, חבר הכנסת סולומון.

<רוני גמזו: לא, אני חושב שסיימתי.

אורלי לוי אבקסיס: צפיפות העצם, רוני.

אורלי לוי אבקסיס: בדיקות.

<רוני גמזו: יש הגדרות רפואיות וצריך לעמוד בהן.

<רוני גמזו: אני אכתוב את זה בחוזר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שמעון סולומון.

שמעון סולומון: תודה.

שמעון סולומון: קודם כל, הגעתי קצת באיחור, היתה עוד ועדה אחרת שדנה בנושא המשכנתאות לצעירים, שזה לא פחות, גם אנחנו מותקפים בכל-כך הרבה קשיים, שצריך להיות בכל מקום.

שמעון סולומון: לצערי הרב, בנושא הזה של עולים חדשים, אני מוכרח להגיד שאני הייתי באתיופיה שנתיים ולא שמעתי על זה אף פעם.

אורלי לוי אבקסיס: כי אתה לא אישה.

שמעון סולומון: אולי בגלל זה.

שמעון סולומון: וזה משהו שמקומם ודבר שהוא בלתי מתקבל, זה מזכיר אפילו תקופות חשוכות.

שמעון סולומון: התרופה הזאת, למי שסוקר בהיסטוריה של הקולוניאליזם, מתי נתנו את התרופות האלה ולמה, זה פשוט לא יכול להיות, זה לא ייאמן שבמדינת ישראל נותנים את הדבר הזה.

שמעון סולומון: זה לא אתיופים או לא אתיופים, אנחנו כולנו פה צריכים להיות ביחד, לדרוש שמי שעשה את זה, שישלם את המחיר, ריבונו של עולם.

שמעון סולומון: יש לנו פרשת הדם, יש לנו זה, כל פעם יש ועדה, כל פעם יש קבוצה שקמה.

שמעון סולומון: בסופו של דבר, שום דבר, ב- 96' פרשת הדם, אני הייתי בתוך הוועדה שקמה ודיברה על זה.

שמעון סולומון: בסוף, אף אחד לא שילם מחיר.

שמעון סולומון: אף אחד לא משלם, מישהו עומד ואומר – אתה עשית את זה, לך, תזוז מפה.

שמעון סולומון: אנחנו חייבים לעשות את זה.

שמעון סולומון: יש את הגזענות בקריית מלאכי, אז דיברנו אותו דבר, מישהו שיש לו מסמך שאומר לא להשכיר דירה, מראה את זה, הוא לא משלם מחיר.

שמעון סולומון: אז הפכנו להיות פילוסופים ואנחנו לא רוצים להיות פילוסופים.

שמעון סולומון: יש כאן החלטות טובות, באמת, יש החלטות טובות מאוד של הוועדות, מצוינות, דיונים מעמיקים, הכל בסדר.

שמעון סולומון: אבל ברמת השטח, החלטה, כמו פרשת הדם, ההוא ממגן דוד אדום, לא שילם מחיר.

שמעון סולומון: מתי הוא שילם מחיר?

פנינה תמנו: למה?

פנינה תמנו: יש מחיר, אני ואתה לא יכולים לתרום דם.

פנינה תמנו: זה גם מחיר, עד היום.

שולי מועלם-רפאלי: זה המחיר שאת משלמת, לא הוא.

שולי מועלם-רפאלי: שמעון, תסיים בבקשה, כדי שנוכל להמשיך.

שמעון סולומון: מה שאני מבקש זה אחריות אישית שהוועדה שתקום, שיהיו לה שיניים, שתהיה לה אחריות, שתהיה לה היכולת לא רק לתת מסקנות, אלא מסקנות עם שיניים, של אחריות אישית.

שמעון סולומון: אנחנו חייבים לדרוש את זה וזה לא בגלל שאנחנו שונאים אדם.

שמעון סולומון: אדם עשה טעות, פעל בניגוד לאנושיות, בניגוד למקצוע שלו, בניגוד למה שמתקבל על הדעת, בניגוד לחוק, חייבי לדרוש שמי שעשה את זה בתוך הוועדה הזו שאנחנו נמצא, פשוט לתת אחריות אישית.

שמעון סולומון: באמת, תסתכלו – פרשת הדם, אותו קצין, אותו קצין שסירב לטפל בחייל יוצא אתיופיה, לא סילקו אותו מהצבא.

<יפת אלמו: למה?

שמעון סולומון: זאת אומרת, פה, יחד עם פנינה ויחד עם כל חברי הכנסת פה, באמת, אני מאוד שמח לראות שכולם משלבים ידיים, חייבים לדרוש שינוי הפעם שלא רק מדברים לצאת ידי חובה, אלא אחריות אישית על מי שביצע את זה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שמעון סולומון: תראו, אני שמעתי הרבה דברים באתיופיה, לא קישרתי את זה.

שמעון סולומון: כשנציג אחד המקומות אמר – צריך לייבש את הביצה הזאת של אתיופים.

שמעון סולומון: אמירה כזאת, אני באתי לארץ, כשניסיתי לדבר עם אותם גורמים, אף אחד לא הקשיב לי.

שמעון סולומון: זה הפטרוניות.

שמעון סולומון: זה הגישה.

שמעון סולומון: מה גם שאנחנו מדברים על יהודים שמגיעים לפה בסוף.

שמעון סולומון: צריך לבדוק, לעשות את שיעורי הבית.

שמעון סולומון: אותם גורמים, אז אומרים ג'וינט עולמי, ג'וינט זה.

שמעון סולומון: נכון, יש ג'וינט עולמי, ניו-יורק, ויש ג'וינט ישראל פה.

שמעון סולומון: אבל מה שמשותף לכולם, כולם יהודים וכולם עוסקים בבני אדם יהודים שמגיעים בסופו של דבר לפה.

שמעון סולומון: לכן, מספיק עם הפרשנות, מספיק עם המריחה, מספיק עם ההסברים.

שמעון סולומון: בסופו של דבר, צריכה הוועדה לתת אחריות אישית ואנחנו צריכים לדאוג פה שמי שעשה טעות, שילך הביתה.

שמעון סולומון: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

שולי מועלם-רפאלי: נציג אחת הקופות.

<רחלי מנגולי: לא קוראים לזה טעות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רק אגיד את הסדר הבא.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי נציג הקופות ידבר חבר הכנסת מרגי, אחריו – רחלי מוויצ"ו וחברת הכנסת זהבה גלאון.

שולי מועלם-רפאלי: אחר-כך אתה.

שולי מועלם-רפאלי: יש, אמרתי, חבר כנסת – ארגון.

אברהם נגוסה: אולי הארגונים נדבר, העניינים במישור העובדתי, יהיו מסודרים.

שולי מועלם-רפאלי: יפת ביקש לדבר וגם רחלי וגם אתה, בשמחה.

שולי מועלם-רפאלי: כן, נציג של אחת הקופות, בבקשה.

<ארן שביט: קוראים לי ד"ר ארן שביט, אני הרוקח הראשי של קופת-החולים מאוחדת.

<ארן שביט: אנחנו גם אלה ששיתפנו את מרכז המחקר של הכנסת בנתונים, כי אני חושב שאין לנו מה להתבייש בהם.

<ארן שביט: התרופה, אני רק רוצה לצטט, הוגשה לסל הבריאות ב- 2010, על-ידי יושב-ראש החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית.

<ארן שביט: אי-אפשר להגיד, לכן, שזו תרופה רעה או מזיקה.

<ארן שביט: הוא גם אומר, אני רוצה לצטט מתצהיר שהוא נתן, כי יש תביעה ייצוגית, אתם יודעים, שמתנהלת היום גם לכן הוא כנראה לא פה.

פנינה תמנו: היום ממש הדיון.

<ארן שביט: נכון ולכן אני מצטט, אני מקווה ברשותו, מדבריו.

<ארן שביט: הוא מתייחס לשאלה האם מדובר בזריקות בעלות פוטנציאל לגרימת נזקים חמורים ביותר, כפי שנטען בכתב התביעה.

<ארן שביט: הוא אומר – מדובר בטענה מקוממת ומופרכת.

<ארן שביט: הדפו פרוברה נחשב כאחד מאמצעי המניעה היעילים והבטוחים ביותר.

<ארן שביט: בעבר הועלה חשד ששימוש ממושך בדפו פרוברה עלול לגרום לבריחת סידן מהעצמות.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נבלבל את הקהל.

אורלי לוי אבקסיס: בסל התרופות התרופה הזו נכנסה כאמצעי לטיפול בסרטן, לא כאמצעי מניעה.

אורלי לוי אבקסיס: היא התקבלה רק כתרופה לטיפול בסרטן.

אורלי לוי אבקסיס: אל תבלבל פה את הקהל.

שולי מועלם-רפאלי: ד"ר ארן שביט, אני אאפשר לך להמשיך.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שמה שאתה מצטט - - -

<קריאה: מנסים להכשיר את השרץ?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שמה שאתה מצטט, תורם לדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אני אסביר לך למה.

שולי מועלם-רפאלי: ההכנסה של התרופה הזאת לסל התרופות ב- 2010, לא נעשתה כתרופת בחירה למניעת היריון.

<רחלי מנגולי: יש הפרה של חוק זכויות החולה.

<ארן שביט: אני מבקש את רשות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: לא נמצאות בכלל בסל.

שולי מועלם-רפאלי: אומרת לי שרת הבריאות וזה שרת הבריאות, שתרופות למניעת היריון הן בכלל לא נמצאות בסל.

<ארן שביט: תנו לי לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: התרופה זאת היא רק לסרטן.

<ארן שביט: התרופה הוגשה לסל הבריאות, נדחתה.

<ארן שביט: היא הוגשה.

אורלי לוי אבקסיס: אז סל הבריאות דחה.

<ארן שביט: דחה מאותה סיבה בדיוק, כי הוא דחה את כל אמצעי מניעת ההיריון, כמו הגלולות המשולבות.

<ארן שביט: ולכן הוא דחה, לא בגלל סיבות בטיחות.

<ארן שביט: התרופה, כמו שנאמר פה, היא אחת התרופות הבטוחות שיש.

אורלי לוי אבקסיס: נאמר על-ידי מי?

<ארן שביט: נאמר על-ידי פרופ' זיידמן, יושב-ראש - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא?

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא?

<ארן שביט: הוא יושב-ראש החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית.

<ארן שביט: אחד מהגינקולוגים - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש לו קשר לחברות תרופות?

שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט, אם זאת כזאת תרופה מומלצת, חברים, תנו לי רגע לנהל את הדיון.

<ארן שביט: אם אפשר, שנייה, להשלים את מה שאני רוצה להגיד, אני אשמח אחר-כך לענות על שאלות.

<ארן שביט: רק אם אפשר.

<ארן שביט: בתרופות, כל מי שעוסק פה בתרופות יודע, חלק מאוד גדול זאת שאלה של מינון.

<ארן שביט: דוגמה – אחת התרופות שמשרד הבריאות נלחם עכשיו להביאה לארץ בהצלחה, לשמחתי הרבה, היא דיגוקסין.

<ארן שביט: דיגוקסין, לכל מי שיודע, רעל מסוכן מאוד.

<ארן שביט: יחד עם זאת, במינון הנכון, אחת התרופות החשובות שיש לנו היום לטיפול באי-ספיקת לב.

שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט, כאחות מומחית בטיפול נמרץ, אני לא מתווכחת אתך על הדיגוקסין.

שולי מועלם-רפאלי: אני מתווכחת אתך על הדפו-פרוברה שהיא כזאת תרופה מופלאה, וראה זה פלא, היא לא מוצעת לנשים ממוצא ישראלי.

שולי מועלם-רפאלי: היא לא מוצעת על-ידי שום גינקולוג.

פנינה תמנו: יותר מזה, גברתי יושבת הראש, זה מוצע לנשים שהן חוסות, ושסובלות מפיגור שכלי או לוקות בנפשן.

<ארן שביט: נשאלתי שאלה ואני מבקש לענות.

<ארן שביט: העברנו רשימה, כמו שאתם יודעים, העברנו גם למרכז המחקר של הכנסת.

<ארן שביט: אצלנו אין פילוח לפי ארץ מוצא, בדיוק בגלל התנאים, לא לגרום לטיפול על-פי מוצא.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, תאפשרו לו לדבר.

יעקב מרגי: אין לכם בתיעוד, לא בשימוש.

<ארן שביט: אם אתם חושבים שאנחנו מועלים בתפקידנו, אז אנחנו יכולים לסגור וללכת הביתה.

<ארן שביט: אני אומר את הדברים בשיא הרצינות.

שמעון סולומון: באמת, אתה בשיא הרצינות.

<ארן שביט: באמת, אני לא יכול להשלים משפט.

שולי מועלם-רפאלי: אתה יכול.

<ארן שביט: העברנו לעורכי-הדין שמייצגים את הקופה במשפט, 1,100 מספרי תעודות זהות שאיתרנו מתוך מסד הנתונים שלנו, שהשתמשו בתרופה בתקופה האמורה.

<ארן שביט: מתוך 1,100 שמות שהם זיהו, הם זיהו 40 שמות, עם כל המגבלות של אמצעי הזיהוי האלה - - -

עדי קול: אבל זה בגלל ששינו את השמות, אתה יודע.

עדי קול: זה עוד דבר.

<ארן שביט: מתוך 1,100.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, תנו לו לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: תנו לו לסיים.

<ארן שביט: אני חייב להודות שאני, אני מתקשה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, ד"ר שביט.

<ארן שביט: מתוך 1,140 השמות, רק 40 נמצאו כשמות שמזוהים עם העדה האתיופית.

<ארן שביט: אז לכן אני חושב שלהגיד שיש פה מגמה, לפחות במה שקורה בקופה.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתם מזהים שמות עם שמות של העדה האתיופית?

שולי מועלם-רפאלי: אורלי, זה לוקח את הדיון למקום שאני לא רוצה להגיע אליו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא צריכים לדבר פה עכשיו על עוד עוול שנעשה לעולים מאתיופיה, בשינוי השמות שלהם בעלייה.

שולי מועלם-רפאלי: אז בואו נניח לזה.

שולי מועלם-רפאלי: ד"ר שביט.

<ארן שביט: אנחנו מטפלים לפי מספרי תעודות זהות, כדי להימנע מטיפול בשמות.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

<ארן שביט: ולכן זה הועבר לעורכי-הדין שיעשו את זה, ולא אנחנו.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

שולי מועלם-רפאלי: אם זו תרופה כל-כך מופלאה, למה היא לא תרופת הבחירה הראשונה שמוצעת לכל אישה במדינת ישראל.

<ארן שביט: אני אענה בשני חלקים.

<ארן שביט: אל"ף, אין תרופה שהיא תרופה מופלאה, כל תרופה יש לה תופעות לוואי, מכל תרופה צריך להתייחס אליה ברמת כבדהו וחשדהו, אני לא בעד שימוש אוטומאטי בתרופות כמו שאמרתי קודם, אני גם לא מאמין שיש רופא, אני רוצה להאמין שאין רופא שנותן איזו שהיא תרופה, לא חשוב איזו, באופן אוטומאטי.

שולי מועלם-רפאלי: כי זה מה שהיה פה.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שהיה פה ואם מישהו מהחברים שם מהקופות הוא רופא, אני רוצה תשובה מכם.

<ארן שביט: מייד.

<ארן שביט: אני גם דרך אגב, לצורך המחקר של הכנסת, זה לא עולה.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, בואו נאפשר לו לסיים ונעבור הלאה.

<ארן שביט: גם מדו"ח המחקר של הכנסת, אני לא הצלחתי לראות בקריאה חוזרת ונשנית, ויתקנו אותי עורכי המחקר, אם יש באיזה שהוא מקום עדות למתן אוטומאטי, כזה או אחר, של תרופה כזאת או אחרת.

<גל גבאי: אני אגיד לך איך הוא בא לידי ביטוי.

<קריאה: אבל יש פה את עורכי המחקר.

אורלי לוי אבקסיס: בית אלפא.

אורלי לוי אבקסיס: בית אלפא.

<ארן שביט: האם יש עדות שאתה יכול להצביע עליה כעדות מחקרית, שעונה על תנאי המחקר המדעי, שאומרת שיש, היה, מתן אוטומאטי של התרופה הזאת, למישהו?

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה רוצה, שרופא יגיד – נתתי באופן אוטומאטי?

אורלי לוי אבקסיס: אבל בית אלפא, עד 2007, עד הקמת מרכז הקליטה, רק אחת קיבלה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה מתעלם מהמספרים.

שולי מועלם-רפאלי: בין אחת ל- 81 במקום שמהרגע שיש בו מרכז קליטה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מודה לך.

<רחלי מנגולי: את שאלת שאלה למה נותנים את זריקת הדפו פרוברה, מנהל קופת-חולים כללית, כשניגשתי אליו, ברח' יונתן, אמר לי למה.

<רחלי מנגולי: הוא אמר – כי נשים עולות מאתיופיה, הגיעו ממדינת עולם שלישית, פוחדים שיביאו הרבה ילדים, בגלל זה אנחנו נותנים להן את הזריקות.

<רחלי מנגולי: ודבר נוסף שהוא אמר לי, דבר נוסף שהוא אמר לי, רגע, אני חיה את - - -

<קריאה: מי פוחד, המשפחות או הממסד?

<רחלי מנגולי: הממסד.

<רחלי מנגולי: ודבר נוסף שהוא אמר לי – את יודעת מה?

<רחלי מנגולי: אחרי שהתווכחתי אתו, ממחר לא יהיו אצלי זריקות, הן תקבלנה גלולות.

<רחלי מנגולי: בהינף יד.

<רחלי מנגולי: בהינף יד.

שולי מועלם-רפאלי: כיוון שד"ר שביט הפנה שאלה לאיתי, אנחנו נאפשר לו לענות ונעבור לחבר הכנסת מרגי.

<איתי פידלמן: אני רק רוצה להגיד משהו בקשר - - -

<ארן שביט: אני עוד לא השלמתי את התשובה שלי אלייך.

יעקב מרגי: לא חייב, לא חייב.

יעקב מרגי: אנחנו לא נמצה את הדיון היום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

עדי קול: לכן צריך ועדת חקירה פרלמנטארית, כי אנחנו לא מספיקים לשאול את כל השאלות שלנו, בטח שלא מספיק לעומק.

עדי קול: אני חושבת שזה ברור שזה לא ייגמר היום.

<איתי פידלמן: נראה לי שיש קצת בלבול בעובדות.

<איתי פידלמן: הנתונים שד"ר שביט העביר לקופת החולים, אינם מפולחים לפי עדה, אין, לא ידוע למי ניתן מה.

<איתי פידלמן: זה סך הנשים שקיבלו את הגלולות וכשאתם ציינתם את העלייה בבית אלפא, זה נתונים של קופת-החולים הכללית.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל זה מעיד על משהו.

אורלי לוי אבקסיס: שאם עד להקמת המרכז היתה שם רק אחת, כל השנים.

<איתי פידלמן: בקופת-החולים הכללית נתנו יותר דפו פרוברה.

פנינה תמנו: זה לא רק בית אלפא, זה צפת שיש שם מרכז קליטה.

פנינה תמנו: תסתכלו על כל הערים.

פנינה תמנו: ככל שיש פילוח עדתי.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חושב שאסור לנו להתפתחות ולהפוך את הדיון פה לדיון מדעי.

יעקב מרגי: השולחן לדיון המדעי, יהיה בוועדת חקירה פרלמנטארית, כל ועדה שתקום.

יעקב מרגי: צריך לגשת למסר העיקרי שיצא מהמסמך הזה ואני רוצה להתייחס לדברים שאמרה חברת הכנסת פנינה תמנו שטה וחבר הכנסת שמעון סולומון ואני אומר לכם מה לעשות, ממרומי גילי, כמי שגדל במשפחה ברוכת ילדים בבאר-שבע, משפחה מרוקאית, אל תתנצלו ואל תרגישו, וזכותכם לדרוש להעמיד לדין או להעמיד את האחראים, לא כדי, כביכול, להרגיע את מצפונך או שעשית משהו, לדורות הבאים.

יעקב מרגי: אנחנו הבלגנו והרגשנו לא נוח ואמרו לנו – בואו, תתקדמו, תעזבו, אל תוציאו את השד.

יעקב מרגי: וזה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה אמרתם?

יעקב מרגי: אני אסביר, אני אסביר.

יעקב מרגי: זוכרים את ה- DDT?

יעקב מרגי: ירדנו מהעצים.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, והמדינה לא למדה כלום.

יעקב מרגי: והמדינה לא הפיקה שום לקח, לא בקליטת עלייה, לא בפטרונות.

<גל גבאי: כי זאת מדיניות.

יעקב מרגי: זה בדיוק.

יעקב מרגי: יש קבוצה בתוך, וגם אם השרה תתחלף ויבוא שר אחר, יש גרעין שמעביר את הלפיד, גרעין מקצועי מובנה.

יעקב מרגי: זו משנה סדורה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אני לא מאלה שאוהב להתבטא בצורה כזו, אבל זו משנה סדורה.

יעקב מרגי: יש מי שחושב פה שהישראלי המצוי צריך להיראות ככה, לבוש ככה, חושב ככה, והכל מודל אחד.

יעקב מרגי: רק להזכיר להם שבהיסטוריה העולמית היה ניסיון אחד לעשות דברים אחדים, שפה אחת, דברים אחדים ויצא בלבול אחד גדול.

יעקב מרגי: אנא, מספיק.

יעקב מרגי: החברה הישראלית צריכה להתבגר ולהבין שיש את השונה וזה כור ההיתוך שלנו, זה היופי שבנו, ואף אחד לא בא פה ועשו לו טובה שהוא בא לפה.

יעקב מרגי: ואני אומר – רבותיי, אני זוכר גם כילד, כילד באותה משפחה ברוכת ילדים, שהביאה ברכה למדינה ואני אומר לכם, זוכר את אותה אחות שבשלב מסוים היה לה חלוק כחול ואחר-כך חלוק ירוק, זוכרים אותן?

יעקב מרגי: בינתיים הפריטו אותן, והיא היתה באה לאימא שלי, שאז דיברה בשלוש שפות, אז היא דיברה בשלוש שפות וכתבה בשלוש שפות, ניסתה להסביר לה מה זה תכנון המשפחה, עם חוברת.

יעקב מרגי: זה לא היה מוסתר, זה היה עם חוברת.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, רבותיי, זו משנה סדורה וצריך לבדוק אותה וצריך לעקור אותה מן השורש.

יעקב מרגי: אם יש בעיות רפואיות – צריך לטפל בהן, לא להתבייש.

יעקב מרגי: אבל מכאן, מכאן, ולנסות לטשטש את זה ואדוני הרוקח הראשי של קופת-החולים המאוחדת, יכול להיות שאתה מנסה לדבר בצורה מקצועית, אבל אני אומר לך, אי-אפשר להיתמם, הנתונים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אם נעלם שנתון שלם,

<רחלי מנגולי: לא שנתון, שבעה שנתונים.

יעקב מרגי: בסדר, אני מבין את הרגישות שלך.

יעקב מרגי: בבדיקה מצאו ששנתון נעלם ואחריו זה לאורך הכל, זה עולמות, גברתי רחל, זה עולמות שלמים שנעלמו, מישהו צריך לבדוק את זה לעומק.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: למען ידעו הדורות הבאים.

יעקב מרגי: למען סוף סוף, ריבונו של עולם, מספיק.

יעקב מרגי: כדי שנתחנך אנחנו כאן.

יעקב מרגי: נשאיר משהו יפה לדורות הבאים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: יפת, יושב-ראש הארגונים.

<יפת אלמו: תודה רבה.

<יפת אלמו: קודם כל, תודה ליושבת הראש ובאמת תודה לחברי הכנסת, זה שעכשיו דיברת, זה כל-כך מדבר חזק אלינו וכשאנחנו באים גם להשמיע, לפחות, פחות זמן מקבלים ואתם לא שומעים אותנו.

<יפת אלמו: תדעו לכם, השרים מתחלפים, אנשים שיש להם דעה מאוד מוקדמת, נשארים במשרד, נותנים להם את העצות איך לטפל בנושא אתיופיה.

<יפת אלמו: אפילו פעם במשרד החינוך, היו אומרים, לא היום, אני לא רוצה להאשים את אף אחד שם – אל תיגעו בנושא אתיופים, זה אסור לנגוע, שהיו אומרים את זה.

<יפת אלמו: אותם פקידים, משאירים אותם שם, נותנים להם אותה דרך, וזה ככה מכשילים את זה.

<יפת אלמו: היום דווקא אני רוצה להגיד לכולם, זה באמת, אנחנו בחודש אב, בחודש אב שכל יהודי באשר שהוא מאמין שהוא יהודי, שצריך לעשות חשבון נפש ואת חשבון הנפש הזה אנחנו צריכים לשאול שאלות קשות גם כלפינו וגם כלפי מעשינו, כי אנו בני-אדם, בני תמותה, כולנו.

<יפת אלמו: ולכן, מה שנעשה, אתם רואים במשך כל השנים, בנושא של העלייה, כשזעקנו, אף אחד לא שמע אותנו.

<יפת אלמו: אבל עכשיו תראו – גם להשאיר את האתיופים, את היהודים שם, הרבה שנים, פלוס זריקה, זה מוות ומוריד מספר אנשים.

<יפת אלמו: קל להמשיך אותו זריקה, מוריד מספר אנשים.

<יפת אלמו: מה זה אומר לנו?

<יפת אלמו: כאן אני רוצה על השולחן שיהיה.

<יפת אלמו: יש גזענות מובנית וצריך להילחם בה.

<יפת אלמו: לא כולם אני מאשים.

<יפת אלמו: יש גזענות מובנית.

<יפת אלמו: היום גם אנחנו רואים את זה.

<יפת אלמו: רוב האתיופים היום, בואו נעשה סדר חשב לעצמנו, אוקיי?

<יפת אלמו: מה שנעשה – נעשה, בוא נתקן את העוולות, ולא נמשיך את העוולות שישנן.

<יפת אלמו: למשל, אני רוצה להגיד לכם, עוולות, מה זה?

<יפת אלמו: אני מתכוון בנושאים חברתיים היום.

<יפת אלמו: אותם ילדים שבאו לעולם, חיים בתנאי עוני קשה מאוד ואז העוני מתגלגל.

<יפת אלמו: אז למה הממשלה לא לוקחת אחריות ולא משנה את זה?

<יפת אלמו: חברות כוח-אדם, מעבידים אותם כמו עבדות ומשלמים להם שכר עוולות וזה לא יכולים לגדל את הילדים בצורה שווה בין שווים, זה מעשה נכון?

<יפת אלמו: נכון, זה לא הנושא, לא האג'נדה, אבל זה גם אותם שבאו לעולם, לעולמנו, אנחנו מגדלים אותם בתנאים מאוד מאוד לא נעימים.

<יפת אלמו: למה אנחנו לא מתקנים?

<יפת אלמו: למה הממשלה לא לוקחת אחריות?

<יפת אלמו: למה?

<יפת אלמו: למשל, אני רוצה סתם לזרוק שאלות.

<יפת אלמו: אני מבקש מהשרים החדשים וגם במשרדיכם, אנא, כאנשים, קחו אנשים אחרים חדשים, שתשמעו מהאנשים, מבחוץ, ולא מאותם המשרדים שבאמת אני גם קראתי בעבר, למשרד החינוך קראתי, למשרד הרווחה קראתי ואמרתי – יש במשרדים אנשים שכל כולם, שכל כולם תפושים בתפישה הכי לא נכונה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מעריכה את מה שאתה אומר, אני רק חושבת שאני לא רוצה להתפזר על כל הדברים הנוראיים שעשים.

<יפת אלמו: נכון.

<יפת אלמו: אוקיי, אני רוצה לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: רק על העניין הזה, בוא תסיים, בבקשה.

<יפת אלמו: מאחר ואנחנו בחודש הזה, בחודש אב, מאחר שכולנו צריכים לעשות חשבון נפש ואני קורא לכל אחד ואחד לא לחזור על הטעות וזה באמת אחד הדברים, גם למצוא את האנשים שעושים איזה שהוא גזענות, להעניש אותם עונש.

<יפת אלמו: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, יפת.

שולי מועלם-רפאלי: ואחריה – גל גבאי וזיווה.

זהבה גלאון: תודה רבה, גברתי.

זהבה גלאון: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשניים.

זהבה גלאון: אחד, על מה שהיה ואחד – על מה שקורה.

זהבה גלאון: בהתייחס למה שהיה.

זהבה גלאון: אני מודה שאני הייתי בשוק כשראיתי את הכתבה של גל גבאי, שיושבת כאן, בתוכנית ואקום.

זהבה גלאון: חשבתי שיש דברים שלא יעלו על הדעת, אבל מתברר שכל מה שלא עולה על הדעת – עולה על הדעת.

זהבה גלאון: ולכן אני רוצה להעיר את ההערה הבאה.

זהבה גלאון: אם הטענות שהעלתה גל, כפי שהיא קיבלה מאנשים שהיא ראיינה אותם נכונות, שהיתה מדיניות שיטתית, אני אגיד את זה בצורה קצת בוטה, לדלל את האוכלוסייה האתיופית, במחנות המעבר, הדבר הזה הוא לא נושא לוועדת חקירה פרלמנטארית בכל ההערכה והכבוד, הדבר הזה הוא נושא לבדיקה של מבקר המדינה תוך מיצוי.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר.

זהבה גלאון: בזמנו, כששמעתי שהשר ליצמן מבקש להקים ועדה בכל הכבוד, זה לא עניינו של משרד הבריאות לוועדת בדיקה פנימית.

זהבה גלאון: זה עניינה של ועדה של המבקר, שתוכל למצות את הדין, גם עם מי שהיה אחראי לשיטה, לקשר בין משרד הבריאות, הג'וינט, הסוכנות, כל הדבר הזה צריך להיבחן ואנשים צריכים לתת על זה את הדין.

זהבה גלאון: אם היתה כאן מדיניות שיטתית, שזו היתה המטרה שלה, מכל הסיבות שכבר הושמעו כאן, אני לא רוצה לחזור, כבר הצלצול ברקע.

זהבה גלאון: והערה שנייה היא לגבי עכשיו, בהמשך לדברים שאמר המנכ"ל גמזו.

זהבה גלאון: אני חושבת שבאמת מהדברים שתיארת, הם מנסים לעשות כאן ניסיונות, כדי, אני מודה שהטופס של הסכמה מדעת, אולי זה פן אחד במכלול צעדים, בסדר, אני לא משתגעת עליו, אני חייבת לומר, זה קצת, אני לא רוצה להשתמש במילה "כסת"ח" כי אני יודעת מה זה כשבאים, אמרה את זה עדי קול, באים לרופא, הוא אומר וזה לא מתוך רוע לב של הרופא, זה הכל בשיטת הסרט הנע.

זהבה גלאון: צריכה להיערך כאן בדיקה מקיפה, האם התרופה, האם השימוש בתרופה הזאת, אני לא יודעת איך לקרוא לה, לצורך העניין, האם השימוש בתרופה הזו, בזריקה הזו, הוא לגיטימי ולמי הוא ניתן וכמו שאנחנו יודעים היום, הוא ניתן לקבוצה מאוד מאוד מסוימת, גם לקבוצה חוסה, לקבוצה חוסה, לקבוצה לא מפותחת, אני אקרא לזה, מאותגרת שכלית, נקרא לזה כך, והוא ניתן לנשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: חברים, חברת הכנסת גלאון מדברת.

זהבה גלאון: והוא ניתן גם אם הבדיקה שעשו כאן, כפי שתיארו עכשיו במאוחדת, הוא ניתן לנשים ספציפיות באוכלוסייה, הנציגים שלהם יושבים כאן, בואו נקרא לזה בשם, הוא ניתן לאוכלוסייה האתיופית.

זהבה גלאון: הדבר הזה מצריך, בעיני, אני הייתי עוצרת כרגע, לא שיש לזה, לא שאני יודעת מבחינה מדעית, אין לי מושג.

זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת מרגי בצדק, הדיון הוא לא - - -

<רוני גמזו: מה היית עושה?

זהבה גלאון: אני אגיד לך מה הייתי עושה.

זהבה גלאון: יש מספיק אמצעים לעשות מניעת או לעצור מכל הזריקות, את מבינה בזה יותר ממני, באמת.

<רוני גמזו: אני מבין בזה.

<רוני גמזו: בואי, תגידי לי, מה היית עושה?

זהבה גלאון: אני הייתי עושה, אפילו כאיזה מסר הצהרתי, אפילו כמסר הצהרתי, הייתי מודיעה לקופות – אני עוצרת עכשיו את השימוש בדפו פרוברה, כרגע, כרגע.

<רוני גמזו: לא לא, חברת הכנסת גלאון - - -

זהבה גלאון: בסדר, תן לי, רגע.

<רוני גמזו: אני גניקולוג, יש לזה אינדיקציות.

<רוני גמזו: לא צריך, זה לא הצעה טובה.

<רוני גמזו: בוא נזכור שעדיין, עדיין אנחנו מדברים על אוכלוסייה שצריכה את השימוש באמצעי המניעה הזה, הוא מתאים לה, הוא אמצעי מניעה שיש לו את האוכלוסיות המתאימות לו.

<רוני גמזו: לדוגמה, הזכרת חלק מהם.

זהבה גלאון: אז רגע.

פנינה תמנו: אדוני המנכ"ל, כאשר החליטו לצאת לפרויקט רישום שמות - - -

זהבה גלאון: יכול להיות שההצעה שלי היא לא טובה מאוד, אבל אפשר לשדרג אותה.

<רוני גמזו: בואו, תציעו.

זהבה גלאון: תנו לי, אני מנסה לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: תאפשרו בבקשה לחברת הכנסת גלאון לסיים, כדי שנוכל להמשיך.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתקרבים אל סוף הזמן שניתן לנו.

זהבה גלאון: אפשר לשדרג את ההצעה שלי.

<גל גבאי: לדני יש את האקדח המעשן.

<גל גבאי: הוא אמר פה את הדבר הכי דרמטי, ואנחנו מתעלמים.

שולי מועלם-רפאלי: שלחתי אותו להביא את האקדח.

שולי מועלם-רפאלי: אז בואי נחכה רגע.

<גל גבאי: לא, הוא לא יכול להביא את האקדח.

<גל גבאי: מרכז המחקר של הכנסת לא הצליח להביא את האקדח וגם זאת שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: אין, הוא נעלם.

<גל גבאי: לאן נעלם האקדח?

שולי מועלם-רפאלי: בואו רק שחברת הכנסת גלאון תסיים ואז נעבור אליך.

זהבה גלאון: אני רוצה להציע, אני רוצה לשפר את ההצעה שלי, מהצעה רעה להצעה יותר טובה, לא, אני רצינית, אני אומרת את זה, יכול להיות שאני לא רואה את כל ההיבטים ולא נותנת את הדעת על הכל.

זהבה גלאון: מאוד יכול להיות שהאוכלוסיות שאמרת עליהן קודם שאתם יודעים בוודאות שצריך לתת להם, אתם יכולים להמשיך ואתם יכולים להגיד כרגע, לעצור, כיוון שאנחנו מדברים על האוכלוסייה האתיופית, בואו נקרא לילד בשמו, וזה ברור.

זהבה גלאון: אפשר בשלב מסוים להגיד – אנחנו לשלושת החודשים הקרובים או לפרק זמן שתחליט שהוא נכון מבחינת השימוש, עוצרים את השימוש בתרופה לאוכלוסייה הזאת.

זהבה גלאון: אנחנו בוחנים מחדש מבחינה מקצועית, מדעית, רפואית, שאין לי את הכלים.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם פטרוניזם.

פנינה תמנו: אני חושבת שהפיתרון הוא הסברה אגרסיבית בתוך הקהילה.

<קריאה: אין תקדים.

זהבה גלאון: מה זאת אומרת אין תקדים לזה?

זהבה גלאון: אין תקדים לזה שמשרד הבריאות - - -

<רוני גמזו: מסכים אתך, מסכים אתך, פנינה.

יעל גרמן: אני מציעה שמנכ"ל משרד הבריאות, שכמו שהוא אמר, הוא פרופסור וגינקולוג, יודע בוודאי יותר טוב מכולנו, ישב, אני סומכת עליו ועל צוות המשרד, יחשוב ויגיש איזה שהיא תוכנית מה ניתן לעשות.

<רוני גמזו: בדיוק.

<רוני גמזו: מסכים להסברה.

<רוני גמזו: הסכמנו על זה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לעבור לדני.

זהבה גלאון: בכל הכבוד, גם במשרדים הקודמים ישבו פרופסורים ואנשי מקצוע והם נתנו הצעות אחרות.

<רחלי מנגולי: אני רוצה להציע משהו.

<רחלי מנגולי: יש לנו את ארגון טנא בריאות.

<רחלי מנגולי: טנא בריאות מעבירה בקופות החולים הרצאות מאוד מאוד יפות שאני נכחתי בהן כמה פעמים.

שולי מועלם-רפאלי: הם הבאים שרציתי לפנות אליהם.

<רחלי מנגולי: אפשר לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפנות לטנא בריאות.

<רחלי מנגולי: עוד משהו שיש לי להגיד, שבקנדה כרגע מתנהלת תביעת ענק נגד חברת פייזר, נגד דפו פרוברה וגם באוסטריה שעשו את זה לצוענים.

אורלי לוי אבקסיס: עשו את זה גם לצוענים?

שולי מועלם-רפאלי: פנינה, משפט.

<רחלי מנגולי: הודיעו לי לפני שבועיים שמתנהלת תביעת ענק נגד חברת פייזר בקנדה.

פנינה תמנו: הרי ברור שאנחנו לא קהילה כזאת גדולה וכאשר רצו למשל לרכז את שמות הנספים בסודן, קצת מאוחר מדי אבל זה נעשה, אז היה פרויקט של שלושה חודשים והצליחו לאסוף כמעט את כל השמות.

פנינה תמנו: אני אומרת לך שצריך להתמקד בהסברה אגרסיבית ומסכים אתי המנכ"ל.

שולי מועלם-רפאלי: בזה אנחנו כמובן מסכימים וזה חלק ממה שאני אוציא.

פנינה תמנו: ואני אומרת לך שתוכל לצמצם ב- 50% בשלושה חודשים הראשונים.

שולי מועלם-רפאלי: אני לגמרי מסכימה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לאפשר לדני לדבר דקה ואז אליך, אדוני.

<דני אדינו אבבה: 20 שניות.

<דני אדינו אבבה: אני פונה אל יוצאי הקהילה, אני אומר, לנו יש אחריות לא פחות ממה שנעשה.

<דני אדינו אבבה: אנחנו ידענו, כן, כן, ארגונים שלכם ידעו.

<דני אדינו אבבה: סליחה, אתה רוצה שאני אוכיח לך שידעת?

אברהם נגוסה: מהפרסומים.

<דני אדינו אבבה: תקשיב טוב.

<דני אדינו אבבה: באדיס, בגונדר, ידעתם שאתם נותנים להם.

<דני אדינו אבבה: אז אל תבלבל את המוח, אני יודע בדיוק מי נתן.

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה אומר?

<דני אדינו אבבה: יש כמה ארגונים, קל מאוד להאשים את הג'וינט, שהוא לא צדיק גדול, מעבר לג'וינט יש ארגונים כמו ארגון צפון אמריקה, שמחזיק את המחנות מ- 1992, יושב פה נציגו.

<דני אדינו אבבה: הם ידעו על כל תרופה, על כל תרופה.

<דני אדינו אבבה: מי שהזמין אותן זה אנשים שלהם.

<דני אדינו אבבה: אני לא מאשים את אברהם, אברהם לא אשם בזה.

אברהם נגוסה: אני לא נציג נאג"ו.

<דני אדינו אבבה: אני לא מאשים אותך, תקשיב לענייננו.

<דני אדינו אבבה: זה דבר אחד.

<דני אדינו אבבה: דבר שני, האקדח המעשן.

<יפת אלמו: דני, אנחנו מכירים אותך, זה אחד האנשים שנלחמת לעלייתם של אותם אנשים שאנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, זה לא הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: יהיו אנשים מבסוטים שתריבו ביניכם לבין עצמכם.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון.

אורלי לוי אבקסיס: ונשכח את הנושא שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון שיקרה טוב בדיון הזה, האחרון, ובהגדרתו הוא יהיה רע מאוד, אם הארגונים יתחילו לריב.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, זה לא המטרה.

פנינה תמנו: ככה זה בכל מקום שיש יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה, אדוני.

אברהם נגוסה: לא, לא ניתן לו לדני.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, אני לא רוצה שתענה לדני.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שתענה לעניין של הדפו פרוברה.

אברהם נגוסה: אני אתמקד בנושא, אני אתעלם מהשטויות שלו, כרגיל.

אברהם נגוסה: אז אני מנסה, אני רוצה להסביר מבחינת המישור העובדתי, מה שהיה באדיס אבבה ובגונדר.

אברהם נגוסה: קודם כל, אני מנהל ארגון מכנף דרום לציון, סגן יושב ראש נציגי הארגונים של יוצאי אתיופיה בישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אז הוא הסגן שלך, יפת?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: בפעילות שלנו, מעל 20 שנה, בנושא עלייה מאתיופיה, היו שלושה ארגונים שהיו, טיפלו בנושא העלייה מאתיופיה.

אברהם נגוסה: בואו נעשה במישור העובדתי, נשים את העניים.

אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית היא אחראית בעניין העלייה, לעלות כל מי שזכאי.

אברהם נגוסה: הג'וינט, אחראית בעניין טיפול רפואי בלבד.

אברהם נגוסה: ארגון נאקוג', צפון אמריקה למען אתיופיה, היה אחריי בעניין חינוך ורווחה.

אברהם נגוסה: חינוך, כלומר סיוע כלכלי ודברים כאלה.

אברהם נגוסה: ענייני בריאות, נאקוג' והסוכנות לא טיפלו.

פנינה תמנו: אז איפה נציג הג'וינט?

אברהם נגוסה: רגע, אתם רוצים לשמוע?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים לשמוע אבל מה שאני רוצה להבין זה אם זה ככה, אם זה ככה - - -

פנינה תמנו: מי נציג הג'וינט?

אברהם נגוסה: בואי, אני אגיד לך.

אברהם נגוסה: אני אגיד לך.

אברהם נגוסה: הג'וינט העולמי - - -

עדי קול: אין פה נציג מהג'וינט?

שולי מועלם-רפאלי: אם זה ככה, אז מה זה המרפאה של משרד הבריאות?

אברהם נגוסה: אני אעבור לשם.

אברהם נגוסה: הפעילות של הג'וינט, הפעילות של הג'וינט - - -

פנינה תמנו: מה זה לא רוצים לדבר?

פנינה תמנו: אני לא מבינה.

פנינה תמנו: שהנציגים של הג'וינט יגידו שהם לא רוצים לדבר.

פנינה תמנו: אבל אברהם, אדון אברהם, אתה רוצה להתכנס לנושא?

פנינה תמנו: אתה רוצה שהנושא ימצה את עצמו לפחות בתור - - -

שולי מועלם-רפאלי: פנינה, אדוני, רגע.

שולי מועלם-רפאלי: אברהם.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו חמש דקות לסוף הדיון.

אברהם נגוסה: שתי דקות מספיק לי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שבדקה אחת תדבר על העולם הרפואי.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה שתגיד לי מה עשו בחינוך וביהדות.

שולי מועלם-רפאלי: זה כבר הבנתי שנעשה.

שולי מועלם-רפאלי: את כל החומרות, אנחנו רואים במערכת הבריאות וביתר שאת במתן הדפו פרוברה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה שתתמקד בנושא של הבריאות והזריקות שקיבלו נשים בתהליך.

אברהם נגוסה: אני אסביר את זה.

אברהם נגוסה: פשוט אני אמרתי, כדי שנדע מי אחראי על מי, מבחינה עובדתית, כי יש פה בלבול.

פנינה תמנו: אמרת דבר חשוב, לכן ביקשתי לשמוע את נציג הג'וינט.

אברהם נגוסה: הג'וינט טיפל בעניין הבריאות עד היום.

אברהם נגוסה: מ- 1991, אחרי מבצע שלמה, כמיטב ידיעתי, מה שהיה לפני זה אני לא יודע.

אברהם נגוסה: אבל מאז, עד היום הזה, הג'וינט מטפל באתיופיה, בתיאום עם משרד הבריאות הישראלי.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה, תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אני שואלת.

אברהם נגוסה: עכשיו אני רוצה להגיד.

שולי מועלם-רפאלי: לא, רגע, אברהם.

אברהם נגוסה: לא לא, סליחה, סליחה.

אברהם נגוסה: אני חושב שמנסים להסתתר מאחורי המשתמשים בעולם השלישי, זה פשוט פשע על פשע מה שעושים.

אברהם נגוסה: מה שנותנים שם, זה רק למפגרים, למפגרות.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה מכלילים אותנו לדבר הזה, זה עוד עוולה שעושים נגדנו.

אברהם נגוסה: שתיים, אני חושב שפה, מי שצריך לתת דין ואלה שטיפלו בתחום הבריאות, העלייה - - -

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להפנות שאלה.

אברהם נגוסה: צריך להקים ועדת חקירה ממלכתית.

אברהם נגוסה: ועדת חקירה ממלכתית.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו תכף נסיים את הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול את נציגי הג'וינט, אם אתם רוצים להגיב על האמירה שהג'וינט היה הארגון שהתעסק בנושאי בריאות, לאורך כל השנים.

<קריאה: שיתף פעולה.

<אמיר שביב: אני מהג'וינט העולמי, חד-משמעית הג'וינט טיפל ברפואה ומטפל בבריאות של האנשים באתיופיה, באמת ממבצע שלמה ועוד מלפניו.

<אמיר שביב: המרפאה שפועלת בג'וינט בגונדאר, היא מרפאה אתיופית שפועלת לפי החוק האתיופי בפיקוח משרד הבריאות האתיופי, היא לא פועלת בפיקוח ישראלי, היא פועלת לפי חוקי אתיופיה והמרפאה איננה מיועדת לא לתכנון המשפחה ולא לצמצום ילודה, היא מרפאה כללית לטיפול במשפחות שפונות.

<אמיר שביב: רק מי שפונה, זה לא מרפאה שמאלצת אנשים לפנות.

<אמיר שביב: השיטה היא שרק אדם או משפחה או מישהו שבא למרפאה הזאת, מקבל טיפול, בין אם זה מלריה או שחפת או לידה או דברים אחרים.

<אמיר שביב: הדגש, כל השנים האלה, היה בהורדת תמותת תינוקות, לא בתכנון משפחה, ולהגיע למצב שבו תינוקות נולדים בריאים, אין תמותת תינוקות, נשים יולדות ולא חולות והנושא של עזרה וייעוץ בנושא של אישה וגופה, נולד מתוך בקשות של פונות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אתה מסכים אתי שיש מכתב, ככה ברכה גדול, לרופא שלכם, שפועל - - -

<אמיר שביב: לא, אני לא מסכים.

פנינה תמנו: שמעת מה הוא אמר?

שולי מועלם-רפאלי: הוא מופיע בדו"ח של ה- ממ"מ, יש מכתב ברכה לרופא של הג'וינט, שמחזק אותו על ירידה בתמותת תינוקות, על העלאת מודעות לסל תזונה ועל עלייה בנושא של תכנון המשפחה.

<אמיר שביב: אז אני מציע לשאול את משרד הבריאות למה הם בירכו.

<אמיר שביב: אבל אני רוצה להסביר דבר אחד, שמבחינת הג'וינט, המרפאה הזאת, חברת הכנסת מועלם, המרפאה הזאת פועלת כשכל צוותה במרוצת כל השנים האלו, זה צוות שדובר אמהרית, שהוא צוות אתיופי, האחיות, החובשים, מלבד המנהל הרפואי שהוא אמריקאי, שאגב דובר אמהרית וחי באתיופיה, כך שכל ההסברה וכל האינפורמציה שניתנת לאנשים בכל נושא, נעשית מתוך הבנה ורגישות לתרבות המקומית, כי הדוברים הם מקומיים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: כן, זיווה.

<קריאה: קשה להתעלם ממה שהוא אמר.

<קריאה: אי-אפשר להתעלם.

שולי מועלם-רפאלי: היא תגיב על זה.

עדי קול: שאלה אחת.

עדי קול: רק שאלה אחת.

עדי קול: יש פה טענה על נשים ששמעו שלא כדאי להן להביא ילדים.

עדי קול: מי לדעתך אמר את זה?

עדי קול: אם אתה חושב שזה לא הנציגים שלכם, אז מי אמר את זה?

<אמיר שביב: כיוון שכל העולים וכל המועמדים לעלייה, ידעו את ההבחנה שלג'וינט אין לא מעמד, לא סמכות ולא יכולת להשפיע בנושא העלייה, יכול לומר דבר כזה רק אדם שיש לו סמכות בנושא העלייה.

<אמיר שביב: האבסורד לחשוב שרופא או צוות מרפאה, מה איכפת להם בכלל?

<אמיר שביב: האבסורד לחשוב שחובש - - -

עדי קול: אז מי אתה חושב?

עדי קול: מי אמר את זה?

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לאפשר לגב' זיווה לדבר וזיווה גם תגיב.

שולי מועלם-רפאלי: זיווה, בבקשה, תגיבי על הדברים של נציג הג'וינט.

עדי קול: אבל הוא לא ענה מי אתה חושב שאמר.

<זיוה מקונן-דגו: זה מקומם.

<זיוה מקונן-דגו: זה מקומם.

<זיוה מקונן-דגו: המרפאה הזאת קמה בשביל האוכלוסייה הזאת.

<זיוה מקונן-דגו: הג'וינט הקים את המרפאה הזאת, בשביל האוכלוסייה הזאת.

<זיוה מקונן-דגו: לא הרופאים האתיופים או המרפאה האתיופית הקימה את המרפאה הזאת.

<זיוה מקונן-דגו: זאת אחריות שלכם ועוד איך אחריות שלכם.

עדי קול: רגע, מי את חושבת שאמר?

עדי קול: אני רוצה לדעת.

עדי קול: תשמעו, אנחנו, שנייה, אני רוצה להגיד לך משהו – כמה זה נורא, אנחנו כולנו מסכימים, באמת.

עדי קול: אנחנו מנסים אבל להבין מי עמד מול הנשים האלה ואמר להן – כדאי לכן לקבל את הזריקה.

עדי קול: יש לך איזו השערה מי זה?

<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה להגיד שהאוכלוסייה הזאת, אוכלוסיית יהודי אתיופיה או השארית שלה, הם אנשים שלא חשבו ולא רוצים לתכנן כמה ילדים הם רוצים ללדת.

<זיוה מקונן-דגו: זאת אוכלוסייה שמאמינה שלידה, ילודה, זה ברכה.

<זיוה מקונן-דגו: ואם מישהו החדיר לאנשים האלה, עובדה שבשנות ה- 80', ובתחילת שנות ה- 90', אף אישה לא אמרה – זו המשפחה שמספיקה לי.

<זיוה מקונן-דגו: כי זה אנשים מאמינים.

<זיוה מקונן-דגו: סימן שמישהו שם הדריך אותם, הסביר להם וקבע להם מה הם צריכים לעשות.

<זיוה מקונן-דגו: עוד נקודה שאני רוצה להעלות, ב- 2008, כשאישה לאישה עשו את המחקר וחשפו ובאו וטענו משרד הבריאות סגר את הסיפור הזה, כאילו אין כלום.

שולי מועלם-רפאלי: תכף נאפשר לחדווה להגיד.

<זיוה מקונן-דגו: עוד נקודה, אני רוצה לסיים, שהסוכנות היהודית, היא השליחה של מדינת ישראל, שיושבת שם והיא אחראית ואלה הגופים.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר השלישי, משרד הקליטה, שקולט פה ומקבל את העולים האלה, איך הוא לא יודע ואיך הוא לא רואה ואיך הוא לא פותח ובודק.

<זיוה מקונן-דגו: משרד הבריאות בישראל, ואני שמחה מאוד שמנכ"ל משרד הבריאות לקח את האחריות וקיבל את המכתבים והוציא הוראות, אבל לא יכול להיות שמספרים כאלה, ואנחנו רואים גם, אני באחריות אומרת לכם, אותם היישובים שנמצאים פה ואותם יישובים, או שיש בהם מרכזי קליטה, - - -

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: זה גם נכתב על-ידי ה- ממ"מ, שיש בהם ריבוי אוכלוסייה אתיופית.

<זיוה מקונן-דגו: או שקלטו בשנים האחרונות את העולים החדשים.

<זיוה מקונן-דגו: אז משרד הקליטה, סליחה, צריך לשאול את השאלה, צריך לשאול אותו, הג'וינט, ומשרד הבריאות.

<זיוה מקונן-דגו: וזאת מגמה.

<זיוה מקונן-דגו: זה צמצום ילודה.

<זיוה מקונן-דגו: זו החלטה לצמצם את השחורים במדינת ישראל.

<זיוה מקונן-דגו: אין לי מה להוסיף.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, זיווה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת לסיים את הדיון באמירה שלי, לפני כן חדווה, דקה, של אישה לאישה, אי-אפשר שלא לתת את המקום למחקר המרשים שאתם עשיתם ועורר את העניין ואז אני אסיים, מתוך מגמה ברורה, ברורה ואני אגיד את זה גם בדברי הסיכום שלי, שמייד אחרי שנחזור מהפגרה, אנחנו נתכנס לעוד דיון שיהיה רק התחלה של הדבר היותר גדול שיצטרך להיות פה במדינה ואני תכף אגיד את זה.

<חדוה אייל: אני אנסה ממש לצמצם ולומר שני דברים שנראים לי כרגע חשובים.

<חדוה אייל: האחד הוא, ויש לי, אני מסכימה עם הרבה מאוד דברים שנאמרו מתוך הקהילה.

<חדוה אייל: אני רוצה גם שנזכור, מדובר כאן ונחזיר את זה גם, נוסיף לדיון הזה את הנושא של בריאות נשים.

<חדוה אייל: אמצעי המניעה הזה הוא באמת מאוד מאוד בטוח, הוא בטוח מפני ילודה.

<חדוה אייל: יש לו הרבה מאוד, כמו באמת לאמצעי מניעה אחרים.

<חדוה אייל: אבל ברגע שלא מספרים לנשים שיש אמצעים אחרים, פוגעים פגיעה אנושה בזכות לבריאות שלהן ואני חוששת שאנחנו נמשיך עם הקו הזה, אם חלק מההוראות לא יהיו לפעול במיידית לקבל מהנשים האלה, כן, אם לאישה מגיע היום אפשרות לראות רופא חמש דקות, שמהיום, כל מי שמקבלת דפו פרוברה, יהיה לה רבע שעה יותר מזה, כדי שיסבירו לה בדיוק מה המשמעות של אמצעי המניעה.

<חדוה אייל: אני חושבת שזאת חלק מהבעיה שהיא ממשיכה כאן.

<חדוה אייל: עוד דבר שאני מפנה את זה למשרד הבריאות, זה באמת כבר נאמר כאן, זה לא סיפור חדש, נשאלו שני שרי בריאות, הגעתי לישיבה של המועצה הלאומית לבריאות האישה שחוץ מלינץ', עשתה בלי הכל.

<חדוה אייל: ועדיין, אף אחד לא חשב לבדוק את זה כמו שצריך.

<חדוה אייל: יש כאן פגם שהוא מעבר לפגם המוסרי וכל הדברים ששמענו כאן, האופן שבו משרד הבריאות מתנהל מול התראות מהסוג הזה.

<חדוה אייל: ואנחנו ראינו את זה עם בדיקת הדם, זה שוב ושוב.

<חדוה אייל: למה לוקח כל-כך הרבה זמן?

<חדוה אייל: אני חושבת שצריך גם לעמוד על זה, כדי שלא יקרו דברים מהסוג זה.

<חדוה אייל: חוץ מזה, אני מברכת באמת את הפעילות של שר הבריאות ואני חושבת שלא די בזה.

<חדוה אייל: לצד זה, צריכה להיות ועדת חקירה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים את הדיון בכמה אמירות מוחלטות שתצאנה מהוועדה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: האמירה הראשונה, שהיא אולי המעשה הגדול שצריך לצאת מכאן, זה קריאה למבקר המדינה להקים ועדת חקירה בתוך משרד מבקר המדינה, לחקור את כל הגופים שנוגעים ונגעו בעליית יהודי אתיופיה ובקליטה שלהם בארץ.

שולי מועלם-רפאלי: משרד הבריאות, משרד הקליטה, משרד ראש הממשלה, ארגונים כמו הג'וינט ואחרים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא יכולים להתעלם מהאירוע הקשה הזה, שכמו שאמרתי בפתיחת דבריי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהכשל המרכזי בנוראיות הזאת של צמצום ילודה, תכנון משפחה, כל אחד יקרא לזה איך שהוא יקרא לזה, ריסון ילודה, ראיתי באיזה מאמר מאוד מאוד מקומם, אי-אפשר להתעלם מזה שלא היה לאף אחד נקודה אחת בתהליך שמישהו עצר ואמר – חברים, צריך לחשוב.

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, רואה במתן זריקות של דפו פרוברה באופן אוטומאטי, לנשים יוצאות אתיופיה, עולות מאתיופיה, תופעה חמורה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מגנים כל ניסיון לצמצם ילודה בקרב נשים יוצאות אתיופיה, על-ידי הפחדה, איומים, או על-ידי חוסר הסברה.

שולי מועלם-רפאלי: חוסר מתן אפשרות בחירה, שזאת האפשרות הראשונית שניתנה לנו, מותר האדם מן הבהמה הוא באפשרות הבחירה שניתנה לנו.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נדבר על זה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מחזקים את מנכ"ל משרד הבריאות ואת השרה בחוזר שהוא הוציא.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מחייבים את המנכ"ל בעזרת השם, להמשיך לבדוק מה קרה בתוך הקופות, מה קורה בתוך הקופות.

שולי מועלם-רפאלי: הנחיה של להפסיק את הדפו פרוברה, היא לא יכולה להיות יחידה.

שולי מועלם-רפאלי: חייבים ביחד עם זה, לעשות הנגשה של שירותי בריאות בתוך הקופות.

שולי מועלם-רפאלי: אותה הסכמה מדעת, היא תהיה רק אם לרופא יהיה גם מתורגמן לאמהרית, כי לא כל העולות מאתיופיה יודעות עברית כשהן מגיעות לרופא בפעם הראשונה או השנייה.

שולי מועלם-רפאלי: החוזר הזה יוכל באמת להשיג את המטרה של שימוש מושכל בדפו פרוברה על-ידי היותו חלק ממכלול.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הנוסף.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו קוראים לרופאים, למנכ"לי הקופות, לבדוק בתוך עצמם פעילות של גינקולוגים, באיזה דרך ניתנת התרופה הזאת, מחויבות של הקופות לירידה בשימוש בדפו פרוברה, ומעקב אחרי נשים שמקבלות את זה.

שולי מועלם-רפאלי: מקובל עלי, לי קשה האמירה – בואו נפסיק את זה באופן גורף אצל כולן.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בואו נקיים מעקב אמיתי אחרי נשים שבוחרות, אחרי שהסבירו להן והציגו להן את האלטרנטיבות, בוחרות עדיין לקבל דפו פרוברה, בואו נעקוב אחריהן ונעשה את הבדיקות שנדרשות גם במדינת ישראל וגם על-ידי ה- FDA.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לכל הארגונים, גם לטנא בריאות שבפעם הבאה נתחיל מכם, בעזרת השם, לארגונים מתוך הקהילה האתיופית ולארגונים אחרים, שפועלים להמשיך לעורר ולהתריע.

שולי מועלם-רפאלי: אני מצרה על האמירה ששמענו פה מחדוה אייל שהמשרדים מתעלמים מהתראות שחוזרות.

שולי מועלם-רפאלי: אני גאה שבמדינת ישראל קיימים אנשים כמו גל גבאי ודני, שמביאים לידי ביטוי עוולות שנעשות בקהילות רבות ואני שוב קוראת לכולנו לעצור ולחשוב, לא להסכים להיות חלק מאיזה קבוצה גדולה שלא חושבת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.