ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 17, 2013-07-09 13:00

יואל רזבוזוב: צהריים טובים, אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בנושא ההסברה הישראלית בתפוצות.

יואל רזבוזוב: החלטתי לקיים את הישיבה הזאת כי לא פעם אני שומע מכל מיני גופים וארגונים בחו"ל – ואני כמי שהסתובב המון בחו"ל, הייתי ספורטאי, הייתי שגריר של המדינה בתחום הספורט – שישנה בעיה, ותמיד אומרים שמשהו בהסברה שלנו לא עובד.

יואל רזבוזוב: כמו בעוד תחומים בהם עוסקת הוועדה, גם בתחום הזה יש המון גופים, אין ראש אחד, אין מדיניות אחת, ואני מזהה איזשהו קושי.

יואל רזבוזוב: וכששואלים למה אתם לא עושים את זה טוב, לא יודעים למי לתת ציון, כי יש המון גופים.

יואל רזבוזוב: בישיבה הזאת ביקשתי לזמן את הגופים שעושים הסברה, לשמוע אותם, לראות מה כל אחד עושה, וזאת לא הישיבה האחרונה בנושא.

יואל רזבוזוב: בכנסת הנוכחית חייבים להגיע לאיזשהו פתרון, לבנות איזשהו גוף או איזשהו שיתוף פעולה; שיהיה גוף אחד שייקח אחריות ותהיה מדיניות בנושא ההסברה, כי זהו אחד הדברים החשובים למדינה שלנו.

יואל רזבוזוב: אנחנו מתכבדים בנוכחותו של חבר הכנסת דב ליפמן, חבר הוועדה – נושא הדיון ידוע לך.

יואל רזבוזוב: אתה רוצה להגיד כמה מילים?

דב ליפמן: רק לחזק את מה שאמר יושב-הראש: אני יושב בלשכה שלי, וזה קצת בדיחה לפעמים, כי יש כל מיני גופים וכל מיני גורמים, ואנחנו מנסים לבדוק בדיוק מה כל אחד עושה והאם יש שיתוף פעולה בכלל, או שכל אחד הולך לבד.

דב ליפמן: ואני חושב שאם נצליח, דבר ראשון, להביא למצב של שיתוף פעולה, ואולי נעבוד יחד על המסרים, ואם נוכל להגיע למצב, ואולי זה חלום, שיהיה גוף שמנהל את הנושא, זה רק יחזק אותנו כמדינה.

דב ליפמן: כי ברגע שיש פילוג, כמו שאנחנו רואים עכשיו, זה מביא לא לנזק, אבל זה לא עוזר כמו שיכול לעזור.

דב ליפמן: אני מקווה שנגיע למצב שיהיה איזשהו שולחן עגול, ולמצב שעובדים יחד ויוצרים את הגוף שאתה תיארת.

יואל רזבוזוב: אני מסכים אתך מאוד, ואני לא מפחד מהמילה "נזק".

יואל רזבוזוב: זה באמת נזק.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו, כחברה ישראלית, חברת היי טק וניו-מדיה, לא מצליחים להגיע למקומות מסוימים, ואם מגיעים אז רק בצורה שלילית, אני חושב שזה לא נכון.

יואל רזבוזוב: יש לנו הרבה חיובי, יש לנו הרבה מה למכור.

יואל רזבוזוב: דניאל סימן, סמנכ"ל ההסברה, נציג משרד ראש הממשלה, בבקשה.

<דניאל סימן: כבוד חברי הכנסת, אולי זה טוב שאני כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה מתחיל, כי אני אולי מהוותיקים ביותר, לפחות מתוך שירות המדינה.

<דניאל סימן: השנה חגגתי 30 שנה בכל מיני תפקידים, ובארבע השנים האחרונות זה הדיון השביעי אליו אני מוזמן, כל פעם בתפקיד אחר – הייתי מנהל לשכת העיתונות, הייתי סמנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות, ועכשיו בתוך משרד ראש הממשלה – וזה, במקרה הטוב, הדיון הרביעי שבו שואלים את אותה שאלה.

יואל רזבוזוב: בוועדה הספציפית הזאת?

<דניאל סימן: זה לא משנה איזו ועדה, אני זומנתי לכנסת, אני כבר לא זוכר אם זה היה בוועדת החוץ והביטחון, או בוועדת העלייה, היו המון ועדות.

<דניאל סימן: כמה שאני אנסה שזה לא יישמע כביקורת כלפיכם, כי אני, כעובד מדינה, לא רוצה להישמע כמי שמעביר עליכם ביקורת, אבל בדיקה קצרה ביותר במרכז המחקר והמידע של הכנסת, בטלפון אחד הייתם יודעים את התשובה לשאלה הראשונה שלכם – יש גורם שמתאם, יש תיאום בין הגופים.

<דניאל סימן: אך לפני חצי שנה, במבצע בעזה, ראינו, אני לא רוצה להגיד: שינוי מדהים במערך ההסברה הישראלית, אבל ראינו עליית מדרגה כתוצאה מהדברים - - -

יואל רזבוזוב: סליחה, מי הגורם המתאם?

<דניאל סימן: מטה ההסברה במשרד ראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: זה אתה?

<דניאל סימן: זה לא אני, אני כרגע נכנסתי לתפקיד.

יואל רזבוזוב: אם הגורם המתאם הוא האחראי, אז אני רוצה לבקר אותו, כי אני חושב שאנחנו נכשלים בהסברה.

<דניאל סימן: הרשה לי, קודם כל, לתקן אותך, כי לבוא עם הכרזה כל-כך נחרצת, לצערי הרב, בלי לדעת את העובדות, וכפי שאני לא רוצה לבקר אתכם, אני חושב שזה עושה עוול לעובדי המדינה שמשקיעים המון שעות; ולא רק לעובדי המדינה, גם לציבור שהכשרנו במשך ארבע השנים האחרונות במשרד ההסברה והתפוצות זה עושה עוול.

<דניאל סימן: כי יש שינוי מהותי – ואני כמי שעוסק בזה 30 שנה, ולא חסכתי את הביקורת שלי לאורך השנים – ובהחלט יש שינוי מהותי בשמונה השנים האחרונות, במיוחד מאז מלחמת לבנון, שאז לדעתי, הגענו, אני לא רוצה להגיד: שפל, אבל כבר אז, הפגמים שבמערך ובכל הפעילות התודעתית של מדינת ישראל נתגלו לעיני כל.

<דניאל סימן: בעקבות ועדה של ישראל מימון, מזכיר הממשלה בשעתו, ומסקנות שהונחו מטעם מבקר המדינה בכמה דיווחים שחוזרים עוד לפני 11–12 שנה, בהם ביקר את מערך ההסברה הישראלית, הוקם בתוך משרד ראש הממשלה מערך ההסברה הלאומי, שהיום בראשותו של לירן דן.

<דניאל סימן: תחתיו יש את מטה ההסברה הלאומי שאחראי על תיאום בין כל הגופים, שכולל את משרד החוץ שאחראי על ההסברה הישראלית בחוץ-לארץ, בשעתו את משרד ההסברה והתפוצות, והיום את התפוצות בלבד; את דובר צה"ל שעוסק בהסברת צה"ל בלבד – אחד הלקחים הגדולים מהמבצע בלבנון היה שנטיית המדינה להישען על צה"ל לעשות את ההסברה והדוברות כי זה מאוד נוח, והם מאוד מאורגנים ונמצאים בשטח, היא לא מקובלת.

<דניאל סימן: אבי בניהו בתפקידו כדובר צה"ל, תיקן את זה במבצע בעזה כשהיה דובר צה"ל.

<דניאל סימן: היום ההובלה וההנחיה ניתנות ממשרד ראש הממשלה, וכל הגופים הסכימו ששם צריכה להיות ההובלה, והתיאום נעשה עם כל הגופים.

<דניאל סימן: זה לא שנציג ראש הממשלה קובע לבד; מתכנסים מדי פעם, כל שבועיים-שלושה, כל הגורמים, משטרת ישראל, משרדים ממשלתיים רלוונטיים לנושאים מסוימים, מעלים נושאים, ממליצים לממשלה, יועץ ראש הממשלה יושב בדיונים של ממשלת ישראל כך שיש גם הפקת לקחים תמידית.

<דניאל סימן: למשל, משרד ראש הממשלה זכה בפרס על התיאום ההסברתי בביקור נשיא ארצות-הברית.

<דניאל סימן: כשאנחנו מצליחים אף אחד לא יודע מזה, וזה טוב שלא יודעים, כי זה אומר שהדברים נעשים כמו שצריך.

<דניאל סימן: שאלת קודם מה תפקידי – עברתי ממשרד ההסברה והתפוצות למשרד ראש הממשלה כדי להקים, בהנחיית ראש הממשלה – הוא קורא לזה: חוד החנית של ההסברה הישראלית – להקים אגף אינטראקטיבי, או מדיה חברתית על בסיס ההצלחה שהיתה במבצע בעזה לפני שישה וחצי חודשים, למצוא את הדרך לתאם בין הגופים הממשלתיים לגופים הלא-ממשלתיים, על בסיס פעילות של האזרחים הישראליים.

<דניאל סימן: ושוב, כי היום, בכל האלמנט של המדיה, לא רק החברתית, אלא גם הדיפלומטיה הציבורית, היום לציבור יש תפקיד חיוני, אולי עקרוני, בהצגת עמדותיה של מדינת ישראל במאבק התודעתי, ולכן אנחנו הולכים לפעול בדיוק בתחום הזה.

דב ליפמן: מה ההפרש בין מה שקורה במשרד ראש הממשלה ומשרד החוץ, ואיך זה הולך?

<דניאל סימן: יגאל, אתה רוצה להשיב, או שאתה בשביתה?

<דניאל סימן: יגאל ואני מכירים המון שנים, ואנחנו מתואמים לגמרי.

<דניאל סימן: יש למשרד החוץ, עם הניסיון הרב והעובדה שהם אנשים שפועלים גם בחוץ-לארץ, לא כמוני שתקוע בתפקידים מסוימים במשך 30 שנה, הם עוברים כל ארבע שנים לתפקיד אחר ומקבלים תמונה הרבה יותר רחבה של הדברים.

<דניאל סימן: הם פרטנר יסודי מאוד של משרד ראש הממשלה בהתוויית הכיוונים ההסברתיים.

<דניאל סימן: לדוגמה, הדיון האחרון שהיה לנו בשאלה כיצד אנחנו מעלים את נושא ההקצנה, ואני משתמש כבר בתיקון שעשינו בדיון – רצינו לדבר על האסלאמיזציה של עזה, אבל הגענו למסקנה שהשימוש במונח הזה ייראה כפגיעה באסלאם והחלטנו להשתמש במונחים של הקצנה.

<דניאל סימן: אז ההצעה הזאת הועלתה בדיון הזה לראש הממשלה שנתן את ההנחיות, אישר את המלצות הוועדה, וכל הגופים מתואמים, כל אחד בתחומו, כל אחד לפי הפעילות שלו, ובפעילויות שאפילו בדיון כזה אני מעדיף לא להרחיב עליהן את הדעת, כי מה שחשוב הוא שהדברים ייראו כפעילות של הציבור ולא משהו שמונחה מלמעלה על-ידי המדינה.

<דניאל סימן: ודרך אגב, כפי שהדברים מתנהלים היום במדיה החברתית, שום מדינה לא יכולה להוביל את הדברים.

<דניאל סימן: הציבור מוביל.

<דניאל סימן: המדינה יכולה לקוות שהציבור ירצה לקבל את הכיוונים, אבל בסופו של דבר, גם לטובת המדינה טוב שהציבור יביע את עמדות מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: השאלה היא: יש לנו מחלקת הסברה במשרד החוץ, במשרד ראש הממשלה, במשרד התפוצות, ובטח יש עוד כמה משרדים שיש בהן מחלקת הסברה – האם אנחנו צריכים כל-כך הרבה מחלקות, או שמספיק שגוף אחד ירכז את זה, שתהיה לו אג'נדה, שתהיה לו מדיניות, והוא יעשה את זה הכי טוב שאפשר?

יואל רזבוזוב: ואגב, זה הכול תקציבים?

יואל רזבוזוב: זה הכול תקנים?

יואל רזבוזוב: יכול להיות שאני טועה - - -

<דניאל סימן: אני יכול להגיד, רק מהניסיון של משרד ההסברה והתפוצות – שוב, אני מבקר את הבוס שלי עכשיו – שאני חושב שזאת היתה טעות לסגור את זה, מסיבה מאוד פשוטה.

<דניאל סימן: כשדיברת על תקציבים, ואני מנוסה הרבה שנים בשירות המדינה, גוף אחד לא יקבל את התקציבים שהרבה גופים יקבלו.

<דניאל סימן: אבל לא בגלל זה צריך שיהיו כל הגופים האלו.

<דניאל סימן: אף אחד במשרד ראש הממשלה לא יכול להיות בעל ההתמחות שיש לנציגי משרד החוץ.

<דניאל סימן: לאנשי משרד החוץ שעוסקים בעיקר בדיפלומטיה לא יכולה להיות ההתמחות של אנשים שמתעסקים בדיפלומטיה ציבורית.

<דניאל סימן: אף אחד מאתנו לא יכול לקבל את ההתמחות שיש לאנשי דובר צה"ל.

<דניאל סימן: משטרת ישראל גם כן, הרי מה שעובר על השוטרים – אדם מבחוץ, או אני, מוכשר ככל שאהיה, ואני רוצה לקוות שאני כן, ועם כל הקשרים שפיתחתי לאורך השנים, הגם שמפכ"ל משטרת ישראל היה הסמ"פ שלי בצנחנים , עדיין, אני לא אוכל לקבל ממנו את מה שמחלקת ההסברה במשטרת ישראל תוכל.

<דניאל סימן: ולכן קיומם של אותם גופים היא חיונית כדי לקבל את המידע מתוך הגופים, כל עוד יש גוף מטה שמתאם את הדברים, ויש את הגוף המתאם שמקובל על כולם, וזה בתוך משרד ראש הממשלה.

<דניאל סימן: זה היה בעקבות מסקנות הוועדה של ישראל מימון, שנמשכה לאורך שנתיים, שראיינה לא רק גורמים ממשלתיים, אלא גם חוץ-ממשלתיים, והמסקנה היתה שכל הגופים חייבים להיות תחת הנחיה.

<דניאל סימן: המטה הוא לא פועל אלא מנחה ומתאם, אבל ההנחיה חייבת להיות, והיא גם מקובלת על כל הגופים של ראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: אז משרד ראש הממשלה הוא האחראי על האג'נדה?

יואל רזבוזוב: הוא יודע לנתב את כל הגופים?

יואל רזבוזוב: לכל אחד יש תחום אחריות?

יואל רזבוזוב: כי נשמע עכשיו גופים ויכול להיות שנראה הרבה חפיפות.

<דניאל סימן: סליחה שאני קוטע אותך, אבל יש גם תיאום עם הגופים החוץ-ממשלתיים, גם עם עמותות, גם ישראליות וגם כאלה שפועלות לטובת ישראל, גם יהודיות וגם לא יהודיות.

<דניאל סימן: והיום, באמצעות המדיה החברתית, קל יותר להגיע.

<דניאל סימן: אחד התפקידים של המערך שאני מקים כרגע יהיה גם לתאם ברמה הזו כי יותר קל להגיע להרבה יותר אנשים ויותר מהר, וגם בזה יהיה תיאום.

<דניאל סימן: לא מחייבים אף אחד, אבל אנחנו חושבים שגופים שרוצים לייצג את האינטרסים של מדינת ישראל – הגוף העיקרי, משרד ראש הממשלה, שגם יכול, לא רק באמצעות תקציבים, גם באמצעות הסמכות שהמעמד מקנה למשרד.

<דניאל סימן: רק לאחרונה חברה אמריקאית, יהודים אמריקאים שעובדים בחברת יחסי ציבור, שכבר עשר שנים תורמת את התובנות שלהם – אני לא רוצה להיכנס יותר מדי למה שהם עושים, אבל תובנות שהם פיתחו לגבי פעילות הדיפלומטיה הציבורית והתודעתית של מדינת ישראל הם תורמים לנו, ואת זה לא כל גוף עצמאי יכול לקבל.

<דניאל סימן: משרד ראש הממשלה, המערך הממשלתי, כן יכול.

<דניאל סימן: התפקיד שלנו הוא להוריד את זה מלמעלה, מהרמה הממשלתית, לשפר את העברת הדברים האלה גם לגופים הפרו-ישראליים, כדי שכולנו נהיה מתואמים והמסר שייצא ממדינת ישראל, הוא לא יהיה אחיד, בסופו של דבר אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל לפחות שיהיה מסר חזק שיישמע בקול גדול ברחבי העולם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לשמוע מה המשרדים האחרים עושים.

יואל רזבוזוב: משרד החוץ, יגאל, בבקשה.

<יגאל פלמור: כפי שדני אמר, יש גוף מתאם – מטה ההסברה הלאומי, ואני חייב להגיד שגם אני סוחב די הרבה שנים בתפקידי הסברה ודוברות במשרד החוץ, והקמתו של הגוף הזה מקלה מאוד על עבודת ההסברה מול כל הקהלים ומול כל המדינות בחו"ל.

<יגאל פלמור: יש למשרד החוץ פריסה במאה מדינות בערך, עם נציגויות שלא תמיד מאוישות כפי שהיו צריכות להיות, כידוע, אבל עדיין יש נוכחות ויש פעילות.

<יגאל פלמור: אנחנו מחזיקים במומחיות בהגעה לקהלי יעד שונים, ומשונים, לפעמים, ברחבי העולם, ובזה אנחנו עושים שירות לכל מדינת ישראל.

<יגאל פלמור: אנחנו לא מייצגים את משרד החוץ, אנחנו מייצגים את מדינת ישראל כולה, את הממשלה ואת המדינה.

<יגאל פלמור: ואנחנו עושים את זה בכל השפות הרלוונטיות ולכל הציבורים, גם לציבורים יהודיים כמובן, ובעדיפות, אבל לא רק.

<יגאל פלמור: יש ציבורים אחרים שהם ציבורים משפיעים ושמולם אנחנו עובדים.

<יגאל פלמור: אנחנו מדברים על חברי פרלמנטים ועל מעצבי דעת קהל, על אקדמיה, על חוקרים ואינטלקטואלים, על סטודנטים, על קבוצות צעירים, על ארגוני חברה אזרחית, גורמים מסחריים וכולי.

<יגאל פלמור: את כל זה אנחנו עושים בחו"ל באופן כמעט בלעדי, מטעם המדינה באופן בלעדי, והמסרים שמגיעים הם מסרים שמעוצבים יחד באמצעות מטה ההסברה הלאומי.

<יגאל פלמור: כאמור, אני לא יכול לדעת מה קורה בצה"ל.

<יגאל פלמור: אבל פתאום עולה איזו שאלה בעייתית מאוד שנוגעת לצה"ל, או שאלה שנוגעת למתאם הפעולות בשטחים, או למשטרה, או למשרד הפנים – אני צריך לקבל מהם את המידע, כי את המידע הזה אין לי במשרד, ואת זה אני יכול לעשות באמצעות שיתוף פעולה בילטרלי, כלומר, להרים טלפון למשרד הרלוונטי, או דרך מטה ההסברה הלאומי אם צריך לא רק מידע אלא גם ליישר קו, כדי שכל המשרדים והגורמים הנוגעים בדבר ידברו בשפה אחת.

<יגאל פלמור: זה הדבר החשוב, כי לפני שהיה מטה ההסברה הלאומי, כל אחד גיבש לעצמו איזשהו קו, ובהמולה הגדולה של המשבר, אם זה היה מבצע צבאי או משבר מדיני או משהו כזה, כל אחד אמר פחות או יותר מה שהוא הבין, מה שהוא רצה להגיד.

<יגאל פלמור: זה, כמובן, יצר קקופוניה שלא שירתה את האינטרס של אף אחד.

<יגאל פלמור: ובאמצעות הסמכות של משרד ראש הממשלה ומטה ההסברה הלאומי אנחנו מצליחים להביא ליישור קו.

<יגאל פלמור: זה לא אומר שתמיד המלצות משרד החוץ מתקבלות, אבל ברגע שמדובר על הסברה כלפי חו"ל, העמדה של משרד החוץ בדרך-כלל מתקבלת.

<יגאל פלמור: יש העדפות שמגיעות אלינו לפעמים מצד משרד ראש הממשלה, זה לגיטימי לגמרי ואנחנו מבצעים את זה, והם הגוף שמנחה את הגורמים האחרים כדי שיידעו מהו הקו שעליו הוחלט.

<יגאל פלמור: אני חייב להגיד שזה עובד, זה עובד טוב.

<יגאל פלמור: יש פה ושם חריקות, כמובן, כמו בכל מערכת גדולה, אבל בסך הכול זה עובד טוב מאוד.

<יגאל פלמור: קיבלנו גם הדים מבחוץ – לפני פחות משנה הגיע לכאן כתב בכיר ממדינה ערבית, וישבנו עם עוד כמה כתבים על כוס קפה, ואז הוא אמר: אין לי מושג איך אתם עושים את זה, אבל נראה שכל הדוברים שלכם שמופיעים ברשתות הבין-לאומיות, כולם מיושרים על אותו מסר, וזה מאוד אפקטיבי; אתם כנראה מדינה מאוד מסודרת ומאוד ממושמעת, כל הכבוד.

<יגאל פלמור: אז גיחכנו קצת, כי הרבה דברים טובים אפשר להגיד על מדינת ישראל, אבל "מסודרת וממושמעת", בוא נגיד, זה לא במקום הכי גבוה ברשימה.

<יגאל פלמור: אבל ככה זה נראה להם מבחוץ, וזה עובד לא רע.

<יגאל פלמור: לגבי האפקטיביות של המסרים, זה נושא רחב מאוד שלא נמצה אותו היום בכלל, אבל אני רוצה להתחיל בדבר אחד.

<יגאל פלמור: אתה, כבוד היושב-ראש, הזכרת שפנו אליך יהודים ואמרו, ההסברה לא אפקטיבית, זה לא עובד, וכולי – מהיום הראשון בו נכנסתי למשרד החוץ ויצאתי לחו"ל, אני שומע אותם דברים מקהילות בכל העולם, במזרח ובמערב, הם אף פעם לא מרוצים משום דבר.

<יגאל פלמור: אם אתה עושה, אז אתה לא עושה טוב.

<יגאל פלמור: אם אתה עושה יותר, אז אתה עושה יותר מדי.

<יגאל פלמור: אם אתה קצת מרגיע, אז למה לא עשית.

<יגאל פלמור: ואם אתה עושה דברים, ולפעמים אתה חייב לעשות מתחת לרדאר כדי שזה יהיה אפקטיבי, ולא לעשות את זה עם חתימה של שגרירות או של מדינת ישראל, אז הם באים ואומרים לך, תראה איזה דברים נפלאים יש פה, למה אתם לא מסוגלים לעשות דברים כאלה?

<יגאל פלמור: אז יש תחושת אי שביעות רצון כללית בקרב הקהילות היהודיות, ואני מקבל שהיא קיימת, כמובן, אי אפשר בכלל להתעלם מזה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב קצת מעבר להסברה, למה היא קיימת.

<יגאל פלמור: כי ההסברה עובדת, הם מקבלים את כל החומרים ואת כל המסרים; הם משותפים – מי שרוצה, השגרירויות משתפות אותו.

<יגאל פלמור: אנחנו, משרד החוץ, למשל, עושים פעם-פעמיים בשנה סמינר מנהיגות יהודית צעירה, שנחשב לאחד הדברים הכי מבוקשים בקהילות; שולחים לשם אנשים אחרי תהליך מיון קפדני מאוד.

<יגאל פלמור: וכשהם חוזרים, כמעט בכל המקרים, אני שמח לספר שהמיון הוכיח את עצמו והם ממשיכים הלאה בתפקידים בכירים, חשובים ומשפיעים, במהלך הקריירה שלהם בתוך הקהילות ומחוץ לקהילות.

<יגאל פלמור: זה עוד יותר חשוב, כי הם מגיעים להשפיע בחברה הכללית.

<יגאל פלמור: יש עוד גורמים בארץ ובעולם שמביאים לפה צעירים יהודים ומשקיעים בהם, כמובן.

<יגאל פלמור: אנחנו מסייעים כך או אחרת לכל מי שמבקש, אנחנו משתפים את כל ארגוני ההסברה היהודים בעולם בחומרים' במידע ובמסרים, עונים לשאלות, מכוונים כשצריך לכיוונים שונים, מארחים פה קבוצות שהם שולחים או קבוצות שאנחנו מביאים.

<יגאל פלמור: ואני אפסיק כאן כי אני יכול לתאר עוד את כל פעילות אגף הסברה ותקשורת, גם במדיה החברתית, גם מול חברה אזרחית, גם מול ארגונים כאלה ואחרים, גם בתחומי העיתונות ובתחומי האקדמיה, יש פעילות עשירה מאוד.

<יגאל פלמור: מה שחשוב, לטעמי, זה לחזור לנקודה שממנה יצאנו והיא שהמסרים החשובים, המדיניים, הכבדים, תמיד מתואמים באמצעות מטה ההסברה הלאומי של משרד ראש הממשלה, מאז 2006, מאז מלחמת לבנון השנייה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בטוח שכאשר ישנה עשייה יש מחלוקות גדולות, כפי שאמרת, על אפקטיביות.

יואל רזבוזוב: האם זה נכון או לא נכון, לפחות מהפידבקים שקיבלתי כשהייתי בחו"ל, שליחים או אנשים מהפדרציות טוענים שקשה להם, ואפילו בקמפוסים, להביא תומכים של ישראל.

יואל רזבוזוב: יש הרבה דעה שלילית עלינו בכל הנושאים.

יואל רזבוזוב: ולדוגמה, כשמשהו קורה אצל הפלסטינים, הם איכשהו, בלי כל ההיי טק ובלי כל מחלקות ההסברה, פתאום זה בכל העולם ובכל הרשתות, והם מסכנים, ואנחנו פוגעים בהם.

יואל רזבוזוב: ואיך אנחנו עם כל המחלקות שלנו, עם כל המדיה, וכל ההיי טק, אנחנו לא מצליחים לגבור על זה.

יואל רזבוזוב: זאת השאלה שמעניינת אותי, וזה מה שמטריד.

<יגאל פלמור: אני אנסה לתת התחלה של תשובה, כי דיון ממצה ומקיף בשאלה הזו ייקח לנו את כל היום.

<יגאל פלמור: אנחנו יושבים על זה הרי ימים, ושבועות וחודשים כדי לנסות להבין מה האפקטיביות של מסרים מסוימים.

<יגאל פלמור: אנחנו מנסים לגבש מדדים, לעשות סקרים ולראות מה עובד ואיפה עובד, והתמונה מורכבת מאוד.

<יגאל פלמור: לגבי המצב הגנרי שאתה תיארת – אין ספק שמי שנתפס בתקשורת כקורבן באותו רגע, מי שיכול להציג חולצה עם כתם דם, הוא ניצח באותו רגע בהובלת הספין של החדשות.

<יגאל פלמור: אתה יכול לראות את זה ממש מאתמול, תראה מה קרה בקהיר, אנחנו יודעים שחבורות של תומכי האחים המוסלמים, לא בדיוק אנשים שידועים במתינותם, הסתערו באלימות על אתר מבוצר של הצבא, ורק לאחר שעברו שעות של מתקפה כזו, ונהרגו ונפצעו חיילים שהגנו על המתחם, התחילו לירות עליהם.

<יגאל פלמור: עדיין התוצאה היא שבתקשורת המערבית – אני לא מדבר כרגע על שום דבר אחר – רואים את האזרחים שנהרגו.

<יגאל פלמור: לאזרח תמיד יהיה יתרון בטלוויזיה לעומת לובש מדים.

<יגאל פלמור: אזרח שיש לו כתם דם על הפנים או על החולצה תמיד נראה טוב יותר ועושה אימפקט גדול יותר מאשר מישהו שלובש מדים, או אפילו אדם באזרחי אבל שהוא דובר רשמי של מדינה או של ממשלה.

<יגאל פלמור: כך שיש כאן איזושהי א-סימטריה מובנית בכל הכיסוי החדשותי, זה עוד לפני שהתחלנו לדבר על הטיה והעדפה, ועריכה מגמתית, או דברים כאלה.

<יגאל פלמור: לפני כל זה, נתוני היסוד הם בעייתיים מאוד במצבים כאלה משום שהמצב הוא שיש לנו את צה"ל, וצה"ל חזק, ואני לא חושב שאנחנו צריכים להתנצל או להצטער על זה לרגע אחד.

<יגאל פלמור: אבל כשאנחנו מדברים על מה שמצטלם, צריך לזכור שטנק לא מצטלם טוב, בחברה של היום, במערב, ששם לצבא כערך אין כמעט לגיטימיות.

<יגאל פלמור: תסתובב במערב אירופה, תדבר אתם על צבא, אפילו במדינה כמו צרפת שעושה כל שנה מצעד צבאי בלב פריז – כולם מוזמנים להסתכל ב-14 ביולי על המצעד, זה מחזה יפה מאוד ומועבר בשידור חי בטלוויזיה הצרפתית – עדיין, כשאתה מדבר בחברה הכללית על ערכים כמו: צבא, או לאומיות, או דת, שהם ערכים חזקים מאוד בשיח הציבורי בישראל, שם אלה ערכים שוליים ולפעמים הם גם נראים שליליים.

<יגאל פלמור: בארצות-הברית זה קצת שונה, וזה אחד ההסברים לשאלה מדוע בכל הסקרים אנחנו רואים תמיכה הרבה יותר מסיבית בישראל בארצות-הברית בהשוואה למערב אירופה.

<יגאל פלמור: אבל גם בארצות-הברית, מי שקובע את הטון בשיח הציבורי הם ארגונים של חברה אזרחית, הם צעירים, הם אנשים שהרגישות שלהם היא אחרת, היא לא בהכרח לטובת ערכים של צבא, והגנה עצמית וכולי, ולכן יש קשיים במצבים כאלה.

<יגאל פלמור: אגב, זאת אחת הסיבות שבגללה אנחנו מדגישים מאוד בהסברה את כל ההיבטים שנקרא להם לצורך הדיון: ההיבטים הרכים, כלומר, start-up nation, וחדשנות ישראלית ודברים כאלה, לא כדי להחליף את המסר הביטחוני ההיסטורי, התרבותי, המדיני שלנו, אלא כדי לקדם במקביל אליו שיח נוסף שיהפוך את ישראל למדינה מורכבת יותר בעיני הקהל הזה, ושיחבר אלינו קהלים אחרים שלא מתחברים לשיח המסורתי שבו תמיד השתמשנו.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: נציג הסוכנות היהודית, אבי מאיר, בבקשה.

<אבי מאיר: אדוני היושב-ראש, אדוני חבר הכנסת, עמיתים יקרים, אני יושב פה היום, אל"ף, כנציג הסוכנות היהודית, ובי"ת, כמישהו שפעיל בתחום הזה, אבל גם כמי שהיה סטודנט באוניברסיטה בחו"ל עד לפני מספר שנים ושחווה את הנושא הזה על בשרו.

<אבי מאיר: ואני חייב להגיד שהקשיים היום הם מורכבים יותר, עם זאת, אני חושב שההתמודדות היא מוצלחת יותר, אבל יש לנו גם כמה דברים שטעונים שיפור.

<אבי מאיר: אנחנו, בסוכנות היהודית, מאמינים שההזדהות עם ישראל נובעת בהכרח מהקשר שבין כל יהודי ויהודי לעם ישראל, לחיים היהודיים ולמדינת ישראל.

<אבי מאיר: הדבר הזה נובע ממחקרים חוזרים ונשנים שמראים שככל שהאדם חווה יותר את החיים בישראל או את ישראל בכלל, הקשר שלו עם ישראל רק הולך ומתחזק.

<אבי מאיר: והדבר הזה קיים, אגב, גם אם מפגישים בין היהודי לבין המורכבות שבישראל והאתגרים שניצבים בפני מדינת ישראל.

<אבי מאיר: לא מדברים רק על המפגש בין היהודי לבין מראה של ישראל כמשהו סטרילי או משהו מנותק מהמציאות, אנחנו מביאים אנשים לארץ כדי שיחוו את החיים האמיתיים בארץ, וזה רק הולך ומחזק אתם את הקשר.

<אבי מאיר: אנחנו פועלים בשני מישורים מקבילים.

<אבי מאיר: ראשית, אנחנו מביאים צעירים מרחבי העולם לישראל - --

יואל רזבוזוב: את הנושאים האלה אנחנו מכירים – "תגלית", "מסע".

יואל רזבוזוב: אני מדבר על ההסברה בחו"ל.

יואל רזבוזוב: אני מבין שאותם אנשים שמגיעים, הם השגרירים שלנו אחרי כן; הם מדברים על ישראל, מספרים לכולם, יש לזה אפקט מצוין, ואני מסכים עם זה מאוד.

יואל רזבוזוב: מה אתם עושים מעבר לזה?

יואל רזבוזוב: האם יש לכם נגיעה?

<אבי מאיר: יש לנו פריסה של מאות שליחים ברחבי העולם, ואני רוצה לדבר על שתי קבוצות מבין השליחים הללו.

<אבי מאיר: הקבוצה האחת נמצאת ממש עכשיו במחנות קיץ בארצות-הברית ובקנדה, יש לנו 1,200 שליחים צעירים שנמצאים במקומות הללו, הם נוגעים בחייהם של למעלה מ-100,000 ילדים יהודים, וזה דבר מדהים.

<אבי מאיר: הקבוצה השנייה שאני רוצה לדבר עליה נובעת מביקור שיושב-ראש הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, ערך לפני מספר שנים בקמפוסים בארצות-הברית.

<אבי מאיר: הוא חזר לארץ ואמר שראה שהקמפוסים הם "שטחים כבושים", שהנרטיב האנטי-ישראלי הוא ששולט בשטח, ואנחנו נמצאים בנסיגה.

<אבי מאיר: הוא טיפח את התוכנית שאנחנו קוראים לה "עמיתי ישראל", ה-Israel Fellows, שליחים לבתי "הלל" בקמפוסים ברחבי צפון-אמריקה.

<אבי מאיר: כרגע יש לנו פריסה ב-70 קמפוסים, אנחנו מחשיבים אותם כחוד החנית שלנו וכאחד הדברים הכי מוצלחים בהסברה הישראלית בחו"ל, ואנחנו רק הולכים ומרחיבים את הפריסה שלהם בעידן הנוכחי.

<אבי מאיר: התפקיד שלהם הוא אל"ף, לעודד את הקשר עם ישראל בקמפוסים, ובי"ת, כפי שאמרת, גם לחזק את הקשר עם אלה שבאים לארץ, שחווים את החיים פה, ואז חוזרים לחו"ל לדאוג לכך שהם תמיד יישארו קשורים לארץ ולנעשה פה.

<אבי מאיר: אני חייב להגיד, כמי שפעיל בתחום הזה, שלמרות שיש תיאום מסוים בין גופי ממשלה וגם תיאום מסוים בין ארגונים לא ממשלתיים, התיאום הנוכחי טעון שיפור ניכר.

<אבי מאיר: אני חושב שהמסרים שיוצאים, לפחות במרחב המקוון, שזה המרחב שבו אני פעיל, לרוב לא מתואמים ולא מסונכרנים, בעוד, כפי שאמרת, הצד השני מסונכרן מאוד והמסרים שלהם אחידים מאוד.

יואל רזבוזוב: רגע, אז מי הגוף שלא מסונכרן?

<אבי מאיר: אני מאמין שבעוד משרדי ממשלה עושים עבודה מצוינת בסנכרון בינם לבין עצמם, הסנכרון ביניהם לבין ארגונים אחרים טעון שיפור.

יואל רזבוזוב: אינפורמציה לא עוברת מספיק?

יואל רזבוזוב: פה אנחנו רוצים להתייעל בסופו של דבר.

<אבי מאיר: כן, נכון מאוד.

<אבי מאיר: קמפיינים למיניהם.

<דניאל סימן: אנחנו נותנים לזה את המענה עכשיו.

<דניאל סימן: תמשיך בביקורת, אתה לא תהיה בזה.

<דניאל סימן: נגיע גם אליך, אל תדאג.

<דניאל סימן: לא כאיום, לא כאיום, את זה צריך למחוק מהפרוטוקול.

<אבי מאיר: שוב, אני חושב שאנחנו עושים עבודה טובה יותר מבעבר, אבל הנושא הזה טעון שיפור.

<אבי מאיר: ורגע לפני סיום, אני רק רוצה להציג – יש לנו פה בחורה בשם איימי אלברטסון, שהיא אחת מסיפורי ההצלחה של ההסברה הישראלית בתפוצות.

<אבי מאיר: היא פגשה שליחה בפורטלנד, אורגון, ולמעשה היא ייסדה את הקבוצה הפרו-ישראלית בקמפוס שלה, היא הגיעה לפה עכשיו במסגרת פרויקט "תגלית", ונמצאת פה כמה שבועות.

<אבי מאיר: אנחנו מקווים מאוד ליצור עוד כמה סיפורי הצלחה, בדיוק כמו איימי, בשנים הקרובות.

<אבי מאיר: תודה רבה.

דב ליפמן: האם השגרירים או המנהיגים של התוכניות בסוכנות יושבים בפגישות במשרד ראש הממשלה, לגבי התיאום וכל זה?

דב ליפמן: או שזה מנותק, ואתם יודעים בעצמכם בדיוק מה להגיד או איך לעשות את זה?

<אבי מאיר: לא ממה שאני מכיר.

יואל רזבוזוב: קרן קיימת לישראל, אורית כהן, בבקשה.

<אורית כהן: שלום.

<אורית כהן: אני אספר קצת על הפעילות ההסברתית שקק"ל מקיימת בקרב הקהילות היהודיות בחו"ל.

<אורית כהן: אני אחלק את זה לשני תחומים, ברמת השטח וברמת התקשורת.

<אורית כהן: ברמת השטח, קק"ל פעילה בכ-45 מדינות ברחבי העולם.

<אורית כהן: בכל מדינה לשכה פעילה שעובדת באופן ישיר מול הקהילה היהודית למטרת גיוס תרומות לפיתוח הארץ, למטרת הטמעת ערכי אהבת הארץ, קשר עם הקרקע וכולי.

<אורית כהן: מעבר לזה, לקק"ל אגף חינוך שפעיל אף הוא בעשרות מדינות בעולם, פעילות חינוכית בקרב הנוער והצעירים.

<אורית כהן: בכל שנה מגיעים לארץ בעקבות משלחות קק"ל מאות אלפי תלמידים, צעירים, יהודים מכל רחבי העולם, לסיורים ממוקדים שהדגש שלהם הוא חיבור לקרקע, חיבור לאהבת הארץ וכולי.

<אורית כהן: ברמה התקשורתית, אנחנו עובדים מול תקשורת זרה, גם גלובלית וגם יהודית.

<אורית כהן: אנחנו לא נוגעים ברמה המדינית, כמובן.

<אורית כהן: אנחנו פועלים להטמעת מסרים חיוביים על מדינת ישראל בתחומים שאנחנו פועלים בהם, תחומי איכות הסביבה, אקולוגיה, פיתוח הארץ וכולי.

<אורית כהן: דבר אחד שאני חושבת שלא ממש יודעים כאן בארץ ולא נחשפנו אליו, מכיוון שהוא לא טופל כאן באמצעי התקשורת אבל בעולם הוא נהיה בשנים האחרונות לתופעה רחבה מאוד, הוא התקפות קשות, אדירות, חסרות רסן כלפי לשכות קק"ל בעולם.

<אורית כהן: כפי שידוע לכם, קק"ל מנהלת שטחי יער; זה המנדט שלנו כאן במדינה; מעבר לייעור השוטף בתמ"א 22, תוכנית מתאר ארצית ליער וייעור, קק"ל מבצעת נטיעות בשטחי מדינה בלבד, חשוב לציין, לבקשת מינהל מקרקעי ישראל בעיקר בנגב.

<אורית כהן: את העובדה הזאת מנצלים ארגונים פרו-פלסטינים, ארגוני שמאל קיצוניים, ותוקפים את לשכות קק"ל בעולם, כאשר הטענות שמפנים כלפינו הן טענות רחבות הרבה מעבר לעניין הזה, הן טענות שקריות וחסרות כל בסיס.

<אורית כהן: קק"ל היא לא ארגון ממשלתי, כפי שכולכם כמובן יודעים, והדבר הזה גורם נזק.

דב ליפמן: כאשר קורה משהו כזה, האם יש לכם יחסים או צינור להעביר את זה לגופים אחרים, לתאם תגובות?

<אורית כהן: ביצענו עבודה מקיפה של איסוף נתונים, של בדיקת הגורמים שעומדים מאחורי המתקפות, דרכי מימונם, ונעביר את החומר בצורה מסודרת ראשית לגורמי הביטחון.

<אורית כהן: ההתקפות האלה הן התקפות בכל הכיוונים, גם באמצעי התקשורת, גם התקפות ישירות של הפגנות באירועים שקק"ל מקיימת ברחבי העולם, וכמובן, בניו-מדיה יש הפצה גדולה של סרטונים שקריים לחלוטין, עם עובדות מופרכות לחלוטין, סרטונים שמופצים ברשת ומופצים לשלטונות בחו"ל.

<אורית כהן: התופעה הזאת רחבה מאוד, היא לא מגיעה לתקשורת בארץ מכיוון שהנתונים שהיא מתבססת עליהם שקריים, הכתבים ואמצעי התקשורת כאן מבינים ויודעים את המציאות.

<אורית כהן: וכמובן, חשוב לציין שההתקפות האלה הן במסגרת הכללית של התקפות כנגד מדינת ישראל.

<אורית כהן: יש כאן התקפה מכוונת, מאורגנת, וקק"ל כזרוע ביצועית, כזרוע שמפתחת, כזרוע שיש לה קשר חזק מאוד עם קהילות יהודיות בעולם, היא יעד שהם תפסו והם תוקפים.

יואל רזבוזוב: האם המשרד הלאומי להסברה יודע על ההתקפות האלה?

יואל רזבוזוב: הם עושים משהו בנדון?

יואל רזבוזוב: אם יודעים שיש התקפה מסוימת במקום מסוים, האם מפנים את כל המשאבים?

יואל רזבוזוב: אם זו שריפה שמנסים לכבות אותה, כן עושים או לא עושים?

<יגאל פלמור: בכל מקום בו יש משרד קק"ל ויש שגרירות או קונסוליה, מניסיוני, יש קשרים טובים מאוד בין הנציגים.

<יגאל פלמור: אם יש התקפה פיזית, אז אני מניח שמוגשת תלונה למשטרה המקומית, ואז זה בטיפול השלטונות המקומיים.

<יגאל פלמור: אם יש התקפות מילוליות והתקפות תעמולה, בדרך-כלל פונים בעיקר לנציגי השגרירות כדי להגיב על כל מיני האשמות, כי האשמות נגד קק"ל הן בעצם האשמות נגד מדינת ישראל באופן כללי ונגד הציונות, וזה כבר הולך למרחבים מאוד נרחבים והשגרירות היא זו שעונה עליהם באמצעות השגריר, הדובר, אנשי ההסברה וכולי.

<יגאל פלמור: אני יכול להזכיר אנקדוטה שקשורה לקק"ל ממש מהתקופה האחרונה.

<יגאל פלמור: בדרום-אפריקה, אחד מארגוני החרם על ישראל חשף ששגריר דרום-אפריקה בישראל שסיים את תפקידו לפני זמן מה, קיבל עם פרידתו מתנה ממשרד החוץ, תעודה שניטעו 18 עצים לכבודו ביער דרום-אפריקה.

<יגאל פלמור: והנה, כותבים אותם ארגוני חרם, היער הזה נמצא על אדמה שנגזלה מפלסטינים, ואתם מכירים את כל השיח הזה – נגזלה, גורשו, נטבחו וכולי, ואיך יתכן.

<יגאל פלמור: ואז, אותו שגריר לשעבר פרסם מיד מכתב שקיבל תהודה בתקשורת בדרום-אפריקה, ובו הוא אומר שהוא לא ידע והוא לא היה מודע לזה, והוא דוחה את המתנה הזו והוא יכתוב למנכ"ל משרד החוץ וידרוש להסיר את 18 העצים האלה מהמקום.

<יגאל פלמור: הוא לא רוצה שזה יהיה שם, והוא לא רוצה לתת יד לכיבוש ולגזל, וכולי.

<יגאל פלמור: אז כמובן שפרסמנו תגובה לעניין הזה.

<יגאל פלמור: לא היה לנו שום עניין שזה יהפוך לשערוריה גדולה בדרום-אפריקה משום ש - - -

יואל רזבוזוב: השאלה היא אם קק"ל יודעים על התגובה שפרסמתם.

<יגאל פלמור: אני חושב שכן.

<אורית כהן: זה פורסם באמצעי התקשורת.

יואל רזבוזוב: החיבור הזה, זה מה שחסר לי.

יואל רזבוזוב: כשיש לכם ראיונות עם תקשורת בחו"ל, האם אתם מקבלים מסרים ממטה ההסברה הלאומי, או שאלה מסרים שלכם?

<אורית כהן: הנושא הזה מורכב.

<אורית כהן: היתה הידברות מול התקשורת של מינהל מקרקעי ישראל, שהיא בעצם הגורם המבצע.

<אורית כהן: כל הטענות כלפי קק"ל, היו אמורות להיות מופנות, כביכול, כלפי מינהל מקרקעי ישראל.

<אורית כהן: היתה הידברות, ניסינו לתאם עמדות, הנושא לא כל-כך התקדם, אבל כרגע אנחנו נמנעים מלדבר על הנושא הזה.

<אורית כהן: כפי שאמרתי, בארץ זה כמעט ולא קיים, ובחו"ל אנחנו פשוט מנסים להנמיך את הלהבות עם תגובות שהעניין אינו נכון.

יואל רזבוזוב: תודה, אורית.

יואל רזבוזוב: נציג אוניברסיטת בר-אילן, פרופסור גרשון ג'ראלד שטיינברג.

<ג'ראלד שטיינברג: שלום, יש לי את הכבוד להציג את הארגון NGO Monitor, ואני חושב שאני אהיה הדובר הראשון שידבר ממבט לא ממשלתי ולא קוואזי-ממשלתי, אלא ממבט של מה שנקרא: חברה אזרחית.

<ג'ראלד שטיינברג: אני מברך על היוזמה, אני חושב שזה חשוב מאוד, והדגש על הצורך לשתף פעולה הוא מאוד במקום.

<ג'ראלד שטיינברג: המלחמה הזאת קיימת לפחות מאז ועידת דרבן שהתקיימה בדרום-אפריקה, וזה היה התחלת הניסיון לחבר בין ישראל והאפרטהייד.

<ג'ראלד שטיינברג: זה חלק מהמשך מלחמות הערבים כנגד קיומה של מדינת ישראל, לפחות מאז כ"ט בנובמבר, אם לא שנות ה-20 וה-30.

<ג'ראלד שטיינברג: אני אומר את זה אולי יותר מדי בציניות, לקח למשרדי הממשלה מספר שנים להבין שמדובר במלחמת קיום נגד מדינת ישראל.

<ג'ראלד שטיינברג: זו דה-לגיטימציה בכל המובנים, מהבדואים, ומה שלכאורה קק"ל עושה, משתמשים במסרים ובשפה של מוסר, פשעי מלחמה, אפרטהייד, כל הנושאים האלה ביחד.

<ג'ראלד שטיינברג: וזה דורש תגובה כמו במלחמה, ולצערי הרב, אני חשוב שזה עדיין לא נתפס בהרבה מקומות.

<ג'ראלד שטיינברג: אני לא אחזור על כל התופעות ששמענו, הן יומיומיות.

<ג'ראלד שטיינברג: אני לא הופתעתי מההתקפה על קק"ל, זה היה ברור שזה הולך לקרות.

<ג'ראלד שטיינברג: הולכים מארגון לארגון, ממסגרת למסגרת, ומחפשים תמיד משהו אחר, מקמפוסים לכנסיות ולכל מיני מסגרות אחרות, כדי להכפיש את מדינת ישראל במונחים מוסריים.

<ג'ראלד שטיינברג: אני לא אומר שישראל עמדה בחוסר אונים, אבל לקח הרבה שנים להבין שמדובר כאן בתעשייה שלמה ושצריכים התקפות נגד.

<ג'ראלד שטיינברג: אני חושב שהתקפות הנגד נגד הארגונים שמובילים את זה לא קלה למסגרות ממשלתיות, אני לא רואה, עם כל הכבוד, וכמה שאני מעריך את משרד החוץ ואת משרד ראש המשלה, הסוכנות היהודית וארגונים אחרים – זה צריך לבוא מהחברה האזרחית.

<ג'ראלד שטיינברג: זה NGO נגד NGO.

<ג'ראלד שטיינברג: אם זה Human Rights Watch, ואם זה Amnesty International, אם זה בתקשורת, אז צריכים להיות ארגונים שעומדים מול התקשורת.

<ג'ראלד שטיינברג: יכול להיות שיש מקום ליותר שיתוף פעולה, העברת האינפורמציה, ולבנות אסטרטגיה בין גורמים ממשלתיים וגורמים לא ממשלתיים, אבל לבקש מהממשלה לפתור את כל הבעיות האלה, אני חושב שזה לא ריאלי.

<ג'ראלד שטיינברג: צריך להסביר לאזרחי ישראל את התופעות – ההתקפות נגד קק"ל לא מגיעות לכותרות בישראל כי משום מה זה לא מעניין את העיתונאים, ואנחנו אפילו לא שומעים חברי כנסת שעומדים ואומרים: זה דבר שמאיים על קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

<ג'ראלד שטיינברג: צריכים להבין את גודל ההתקפה, ולחפש שם, כפי שאמרתי, אסטרטגיה, לא אד-הוק, לא לחפש פתרון לכל התקפה, לכל ארגון, אלא להבין את השורשים, את המממנים.

<ג'ראלד שטיינברג: מדובר במאות מיליוני אירו, או דולר, או פאונד, שנכנסים לארגונים האלה כל שנה.

<ג'ראלד שטיינברג: מובילים את זה מנהיגים פלסטיניים.

<ג'ראלד שטיינברג: אנחנו רואים כל יום מנהיג פלסטיני, אם זה מחמוד עבאס, אם זה שר החוץ שלהם, או כל מיני דוברים, שפונים לעיתונאים וחוזרים על אותם מסרים: מדינת ישראל היא מדינה לא מוסרית שגורמת את כל הבעיות בעולם, הכי בעייתית.

<ג'ראלד שטיינברג: באירופה יש סקרי דעת קהל, ואנחנו תמיד נמצאים בראש הרשימה, מעל איראן וצפון-קוריאה.

<ג'ראלד שטיינברג: מדובר על תהליך מדיני שמתרחש הרבה שנים.

<ג'ראלד שטיינברג: אני רוצה לדבר קצת על עניין התפוצות כאן.

<ג'ראלד שטיינברג: הכי מדאיג אותי הוא מספר היהודים הצעירים שקונים את הסחורה, ששומעים יום-יום על "תיקון עולם" במקום ציונות.

<ג'ראלד שטיינברג: "תיקון עולם" זה אומר שישראל צריכה להפסיק לגרום לפלסטיניים פשעי מלחמה.

<ג'ראלד שטיינברג: ארגונים כמו: "שוברים שתיקה", ארגון קטן מאוד שמקבל הרבה כסף להסתובב בעולם, לדבר בפני קהילות יהודיות, ולהגיד: אנחנו פושעים, אנחנו גרמנו את כל הנזק הזה.

<ג'ראלד שטיינברג: פרסמתי היום מאמר ב"מעריב" על זה, לקראת תשעה באב, שאחת מנקודות החיכוך שהולכת וגדלה בין ישראליים ובין יהודי התפוצות, במיוחד בצפון אמריקה ובאנגליה, במיוחד באוניברסיטה, זה הדגש על כאילו "תיקון עולם" נגד הציונות.

<ג'ראלד שטיינברג: אנחנו, כחברה, צריכים לעמוד מול זה.

<ג'ראלד שטיינברג: זה לא יכול להיות זה או זה.

<ג'ראלד שטיינברג: לא יכול להיות שרק "תיקון עולם", ואז אפשר להגיד שישראל אחראית לכל הדברים האלה.

<ג'ראלד שטיינברג: ואני לא רואה עדיין אסטרטגיה לעסוק בזה.

<ג'ראלד שטיינברג: דבר אחרון, ואני מבקש סליחה מהיושב-ראש – המוסד האחרון במדינת ישראל שעדיין לא תפס את העניין הזה הוא הכנסת.

<ג'ראלד שטיינברג: כל חבר כנסת ציוני שיוצא לחוץ-לארץ, שנפגש עם עמיתים, מפגשים פרלמנטריים ואחרים, שלא יודע איך להתמודד עם השאלות האלה, שלא יודע שהולכות להיות ההתקפות האלה, שלא מוכן לזה, חייב להתכונן לזה.

<ג'ראלד שטיינברג: ואני והחברים שלי שיושבים מסביב לשולחן יכולים להביא את האסטרטגיה, לעזור בזה, והייתי רוצה לראות את זה במקום מרכזי מאוד באג'נדה של הכנסת.

דב ליפמן: אתה לא צריך להתנצל, זה אחד מהדברים ברשימה שלי פה.

דב ליפמן: אני רואה משלחות בחוץ-לארץ, ויש פה היום גופים פרלמנטריים מקנדה, ישבנו אתם ופתאום ראיתי שאנחנו לא בתיאום בכלל.

דב ליפמן: יש נציגים מכל מיני מפלגות, ויש מדיניות לכל מפלגה, זה בסדר, אבל מסר אחד שמגיע מאיזשהו גוף, שמגיע לאי-מייל שלנו, שעכשיו יש התקפות או שאלות על נושא כלשהו, והנה הקו.

דב ליפמן: חברי כנסת לא מכירים אפילו את המילה: BDS.

דב ליפמן: חייב להיות איזשהו גורם שגם מחנך חברי כנסת, שהם הנציגים והם הפרונט, אנחנו חייבים לעבוד ביחד על זה, ואני מסכים לחלוטין.

דב ליפמן: - - - אנחנו חייבים לשפר את זה.

<ג'ראלד שטיינברג: אז זו הזדמנות לאחד את שיתוף הפעולה.

יואל רזבוזוב: צריך לזכור שיש לנו חברי כנסת מכל קצוות הקשת הפוליטית, יש כאלה שיסכימו יותר, יש כאלה שיסכימו פחות עם המדיניות.

יואל רזבוזוב: ואגב, אחד המקרים שאני ראיתי כשביקרתי בארצות-הברית באחד הקמפוסים – השליחים אמרו שהאויב הכי גדול היא דווקא איזושהי בחורה ישראלית שמסיתה את כל הארגונים הפרו-פלסטיניים, וגם עם זה אנחנו צריכים לדעת להתמודד.

יואל רזבוזוב: צריך להפעיל את "הראש היהודי" שלנו, ולדעת להתמודד גם עם זה.

יואל רזבוזוב: לגבי חברי הכנסת, כאמור, זה קצת בעייתי, כי יש כאלו שיסכימו אתך מאוד, ויש כאלו שיסכימו פחות.

יואל רזבוזוב: אבל לפחות אלה שמסכימים, כפי שאמרת, בקונגרסים מסוימים – אני די בטוח שאנחנו כן יודעים לדחוף את האג'נדה ולתת הסברה הכי טובה שאנחנו יכולים.

יואל רזבוזוב: אבל כמובן, אם יש דגשים שאנחנו יכולים לקבל ממטה ההסברה הלאומי - - -

<ג'ראלד שטיינברג: או מהחברה האזרחית, לא רק מהממשלה.

יואל רזבוזוב: לחברה נגיע בסוף, כשנסכם.

יואל רזבוזוב: אני כן חושב שבסופו של דבר זה צריך להיות גוף אחד, אי אפשר לקבל מכולם.

יואל רזבוזוב: זה מה שאני הכי לא אוהב.

יואל רזבוזוב: כשכל אחד עובד בנפרד, אז יש הרבה דעות ואין מדיניות, ויש הרבה חפיפה, וגם בגלל זה התכנסנו כאן היום.

יואל רזבוזוב: סאם מהקונגרס היהודי העולמי, בבקשה.

<שמואל גרונדוורג: תודה רבה.

<שמואל גרונדוורג: קודם כל, אני רוצה לברך את היושב-ראש, להגיד תודה שאתה מעלה את הנושא החשוב על סדר-היום.

<שמואל גרונדוורג: זכינו להיות יחד לא מזמן, במשלחת בחו"ל, במשימה הסברתית עם אוונגליסטים נוצרים.

<שמואל גרונדוורג: אני גם רוצה - - - בחבר הכנסת דב ליפמן שהוא גם חבר הנהלה אצלנו, בקונגרס היהודי העולמי בישראל, ואנחנו עושים הרבה עבודה יחד בנושא הזה.

<שמואל גרונדוורג: לא באתי לדבר על נושא התיאום הפנימי במשרדי הממשלה למרות שדווקא יש לי הרבה מה לומר בנושא.

<שמואל גרונדוורג: אני מסכים עם מה שג'ראלד אמר שחייב להיות תיאום לא רק בין המשרדים הממשלתיים, אלא גם בין הארגונים החוץ-ממשלתיים.

<שמואל גרונדוורג: אנחנו, ב-World Jewish Congress, היינו אחד המייסדים של אחד הגופים האלו, ה-Global Coalition for Israel, שזה תיאום של כל מיני משרדים.

<שמואל גרונדוורג: ולמרות שזה התחיל לא הכי חיובי, אני חושב שהבשורות הטובות הן, כשאני מתסכל סביב השולחן הזה, אני רואה פה הרבה אנשים שכבר עובדים ביחד, גם באופן כללי בכל מיני יוזמות ובמיוחד בנושא ה-Global Coalition for Israel – שלום ליפנר ודני סימן, ומשרד החוץ, ויש עוד הרבה.

<שמואל גרונדוורג: אז, קודם כל, אנחנו צריכים להיות אופטימיים שיש את האנשים הנכונים סביב השולחן, תמיד אפשר לשפר ולהוסיף, אבל נתחיל מזה.

<שמואל גרונדוורג: אני באתי כנציג של ה-World Jewish Congress, וכפי שיגאל אמר, לפעמים, גם כשעושים, תמיד יש ביקורת, זה לא מספיק, זה יותר מדי.

<שמואל גרונדוורג: לפעמים פשוט צריך פעול, גם כשהתנאים אולי לא מושלמים, פשוט צריך לעשות.

<שמואל גרונדוורג: ברשותכם, רציתי לעדכן לגבי הפעילות שלנו.

<שמואל גרונדוורג: למי שאולי לא מכיר, היתרון היחסי שלנו, של הקונגרס היהודי העולמי, הוא שאנחנו מייצגים באופן רשמי את הקהילות היהודיות בעולם ושאנחנו ארגון גלובלי.

<שמואל גרונדוורג: היציגות הזאת היא יציגות פורמלית.

<שמואל גרונדוורג: היתה לנו אסיפה כללית לפני חודשיים בבודפשט, שעשתה הרבה מאוד רעש תקשורתי והביאה לסדר-היום את נושא האנטישמיות.

<שמואל גרונדוורג: ושם גם נשיא הארגון, רונאלד לאודר שיושב בניו-יורק, הביא גם מזכ"ל עולמי חדש, קוראים לו רוברט זינגר, ואגב, הוא ישראלי, ואני חושב שזה חשוב מאוד.

<שמואל גרונדוורג: הוא גם איש חינוך, הוא היה בצבא הרבה שנים, והוא היה גם ב"נתיב", בחיל הקשר, והוא היה בראש "אורט" העולמי במשך 14 שנה, בלונדון.

<שמואל גרונדוורג: אז הוא גם ישראלי, גם מבין בחינוך, והוא גם מבין בתפוצות.

<שמואל גרונדוורג: רוברט זינגר המזכ"ל יחד עם הנשיא שלנו, רונאלד לאודר, החליטו לשים דגש על נושא ההסברה הישראלית, והחליטו להקים אצלנו task force פנימי, כוח משימה בעניין הזה, ושוב, עם נציגים מהקהילות היהודיות מרחבי העולם, צעירים, והם קודם כל עשו סקירה על כל מה שקורה בקמפוסים.

<שמואל גרונדוורג: דיברנו פה על תיאום וחפיפות, אז בצפון-אמריקה נעשה הרבה.

<שמואל גרונדוורג: ברור שתמיד אפשר לשפר, אבל אנחנו לא רצינו להיכנס לשטח שכבר פועלים בו ולגרום לעוד חפיפות.

<שמואל גרונדוורג: אז ה-task force הזה החליטו להתמקד בעניין הקמפוסים באירופה, שם יש בעיה רצינית.

<שמואל גרונדוורג: יש יוזמת קמפוסים באירופה, זה בשיתוף עם WUJS וגם עם UJS, שזה התאחדות הסטודנטים באירופה, וגם NUIS, שזה התאחדות הסטודנטים בישראל, ומתכוונים להקים תוכניות הכשרה לסטודנטים, לתת להם את הכלים להתמודד עם עניין ההסברה הישראלית בקמפוסים באירופה, לשלוח משלחות לארץ של הנהגת הסטודנטים, במיוחד הלא-יהודים, אלו שצפוי שבשנים הבאות יהיו מעצבי דעת קVל וחברי פרלמנט, וגם לעשות webinar, וגם להקים איזושהי פלטפורמה שתיתן סנכרון, ולתת את הכלים בנושא הקמפוסים, ו-best practices.

<שמואל גרונדוורג: עוד יוזמה שרציתי להזכיר בקצרה, בניו-יורק הצוות שלנו, יחד עם עידו אהרוני, הקונסול הכללי בניו-יורק, פיתחו אפליקציה, ואני מקווה ששמעתם עליה, שנקראת: Act for Israel, והוחלט שנעבוד אתם בשיתוף כדי לעזור להשיק את האפליקציה הזאת, שזה משהו שאמור לפעול נגד הדיס-אינפורמציה נגד ישראל ונגד הדה-לגיטימציה.

<שמואל גרונדוורג: והדבר השלישי, יש רשת שאנחנו מקימים שנקראת: Jewish Professional Network, כדי למנף את הקהילות היהודיות בכל העולם שיש לנו אתם רשת, ולסנכרן ביניהן כדי לעבוד בשיתוף פעולה.

<שמואל גרונדוורג: אלה צעירים מקצועיים שעובדים בקהילות, ועובדים בהסברה ביום-יום.

<שמואל גרונדוורג: אז אני אסיים ורק אגיד שנשמח מאוד לעבוד עם כל הגורמים הרלוונטיים בשיתוף מלא.

<שמואל גרונדוורג: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה, סאם.

יואל רזבוזוב: מעכשיו אם אפשר נדבר קצת יותר בקצרה כי אנחנו חורגים מהזמן.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לשמוע את נציגת משרד התפוצות בנושא התיאום, ממש בקצרה.

<מרגריטה ספיצ'קו: שלום רב, בגלגול הקודם של משרד ההסברה והתפוצות היה לינק חזק מאוד בין הסברה לתפוצות כמובן מאליו, היו לנו הרבה פרויקטים ששילבו את ההסברה בתפוצות ובקהילות היהודיות בעולם.

<מרגריטה ספיצ'קו: היום, בגלגול החדש של המשרד שלנו אנחנו מגבשים איזושהי אסטרטגיה חדשה, יש שר חדש ומנכ"ל חדש, ומן הסתם, האסטרטגיה היא קצת שונה.

<מרגריטה ספיצ'קו: ההסברה כהסברה פחות נמצאת באג'נדה שלנו כרגע, אבל היא כן משתלבת בתוך הפרויקטים של מנהיגות צעירה, כלומר, פרויקטים בהם אנחנו עובדים עם הקהילות היהודיות בעולם.

<מרגריטה ספיצ'קו: וזה אספקט משני, הוא לא משהו ראשוני שאנחנו מסתכלים עליו.

יואל רזבוזוב: אז משרד התפוצות פחות מתעסק בהסברה היום?

<מרגריטה ספיצ'קו: כן.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: איחוד הקהילות היהודיות בצפון-אמריקה, דוד דנקר, בבקשה.

<דוד דנקר: תודה, כבוד היושב-ראש.

<דוד דנקר: אתה היית אתנו - - - עם הסוכנות בסיור חשוב מאוד בקהילות בצפון-אמריקה.

<דוד דנקר: אני נציג הפדרציות בצפון-אמריקה, סטודנט בקמפוס פוליטי מאוד, עבדתי קצת גם בנציגות הישראלית בחו"ל, ואני רוצה להגיד שההסברה לא עובדת.

<דוד דנקר: לפני שלוש שנים, הקהילות בצפון-אמריקה התחילו לפנות לארגון הגג בפדרציות צפון-אמריקה, והתחילו להגיד שיש לנו בעיה עם הדה-לגיטימציה של ישראל, של תנועת BDS, ואנחנו צריכים עזרה.

<דוד דנקר: הקמנו ארגון חדש: Israel Action Network, והם ישבו גם עם חבר הכנסת דב ליפמן לפני כמה שבועות, פה בכנסת.

<דוד דנקר: אנחנו פועלים מתוך שלושה עקרונות: אחד, אנחנו נלחמים נגד רשת, ובמלחמה נגד רשת אנחנו צריכים להילחם באמצעות רשת; לחשוב באופן גלובלי אבל לפעול באופן מקומי.

<דוד דנקר: והדבר הכי חשוב בלפעול באופן מקומי הוא דיפלומטיה המבוססת על מערכות יחסים אישיות.

יואל רזבוזוב: אבל כשהתחלתם לעשות את המלחמה הזאת, פניתם לגוף ממשלתי?

יואל רזבוזוב: עשיתם חיבור?

יואל רזבוזוב: או שזה על דעת עצמכם?

יואל רזבוזוב: הכוונה היא טובה, אני לא מבקר, אבל התחלתם לעשות את זה לבד?

<דוד דנקר: התחלנו אחרי פרסום דוח מכון הייעוץ וגם עבודה עם המשרד לענייני אסטרטגיה, שהראו שהאיום של תנועת ה-BDS הוא איום אסטרטגי על עצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

<דוד דנקר: ראינו שמה שעובד זה לעבוד עם הקהילות, לעזור להם ולשתף אותם במסרים שבאמת עובדים.

<דוד דנקר: ראינו שעובדות והיגיון פשוט לא עובדים.

<דוד דנקר: מה שבאמת עובד זה סיפורים.

<דוד דנקר: אני יכול לספר סיפור על רב אחד בקהילה בקליבלנד, כשהתחילו לפני שנה את תנועת החרם בכנסיות המתודיסטיות, והוא ישב עם כמה כמרים בקליבלנד ואמר להם למה חשובה לו ישראל, וככה זה עבד.

<דוד דנקר: והוא הצליח לשכנע את כל הכמרים באיזור בקהילה, למה העמדה להחרים את ישראל בכנסייה המתודיסטית לא טובה.

<דוד דנקר: יש לנו לא מעט הצלחות, אנחנו עובדים עם נציגי הקהילות, עם אנשים בשטח, ועובדים באופן שקט וענייני מאוד, זה חשוב מאוד.

יואל רזבוזוב: תודה, דוד.

יואל רזבוזוב: ההסתדרות הציונית העולמית, דוקטור דוד בריקסטון, בבקשה.

<דוד בריקסטון: תודה.

<דוד בריקסטון: אני רוצה להתחיל דווקא עם אחת הנקודות שג'ראלד הזכיר, וזה מספר הצעירים שלנו שקונים את הסחורה הזאת.

<דוד בריקסטון: בשבילי, הנפגעים הראשונים של כל קמפיין הדה-לגיטימציה הם באמת הצעירים שלנו.

<דוד בריקסטון: אני דואג פחות לעתיד של מדינת ישראל, ויותר לעתיד של העם היהודי, במובן הזה.

<דוד בריקסטון: ולכן הגענו למסקנה, בתוך ההסתדרות הציונית העולמית, שאנחנו חייבים לראות את Israel Education כחלק אינטגרלי של כל מה שאנחנו עושים בנושא ההסברה.

<דוד בריקסטון: עם כל המידע שיש שם, ובאמת יש המון-המון מידע, עם כל הניסיונות לשנות את השיחה, הדאגה שלנו היא שבעוד כמה שנים, וזה כבר קשה מספיק למצוא את החיילים שיבצעו את העבודה, פשוט לא נמצא את הפעילים בקמפוס.

<דוד בריקסטון: אם מישהו לא מחויב לרעיון הציוני, אם מישהו לא מחויב לכל הקונספציה שחייבים את מדינת ישראל, אז מה עוזר לנו כל יתר הדברים?

<דוד בריקסטון: יש לי אחיינית שלפני כשבועיים סיימה תוכנית "תגלית", ושאלתי איך היה, היא אמרה: זה היה ממש מצוין, היה כיף, אבל יש לי שאלה אחת:

<דוד בריקסטון: why do we need this Jewish state?.

<דוד בריקסטון: ואני לא ממציא את זה, היא ממש שאלה את זה, והיא סטודנטית ב-McGill University.

<דוד בריקסטון: והיא מתוך המשפחה שלי, ובאה ממשפחה יהודית טובה, אמא שלה היא נשיאה של בית-כנסת, ובכל זאת שואלת את השאלה הזאת.

<דוד בריקסטון: ומגיעים ל"יד ושם", והיא אומרת:

<דוד בריקסטון: but they so much emphasize the Jewish part of it.

<דוד בריקסטון: הלו?

<דוד בריקסטון: זה פשוט משגע.

<דוד בריקסטון: אז אנחנו חושבים שהממשלה צריכה לראות גם את החינוך בנושא ישראל, חינוך ציוני, כחלק אינטגרלי לטווח ארוך של כל הקמפיין נגד הדה-לגיטימציה.

<דוד בריקסטון: מה אנחנו עושים בתחום הזה, אני לא יודע.

<דוד בריקסטון: הוזכרה כבר ה-Global Coalition for Israel, כתוכנית משותפת.

<דוד בריקסטון: קיימנו לפני מספר חודשים כנס בנושא חינוך ציוני.

<דוד בריקסטון: קיימנו את זה עם גורמים בארצות-הברית, בתמיכה של ה-GC for I, בהשתתפות 90 מחנכים, 30 מישראל ו-60 מארצות-הברית, ובדצמבר ממשיכים את כל הנושא הזה, ואיך בכלל אפשר להכניס את נושא החינוך הציוני לתוך המערכת.

<דוד בריקסטון: כפי שג'ראלד אמר, עם כל הדגש על "תיקון עולם", אנחנו רואים גם התרחקות מכל הנושא של Israel Education או Zionist Education, ומה שבמודה היום זה People for Education.

<דוד בריקסטון: ואם קוראים את הספרים שכותבים עכשיו על People for Education, מלמדים על ה-Jewish peoplehood, כי זה הרבה יותר קל להם מאשר להתמודד עם הבעייתיות של ישראל.

<דוד בריקסטון: אני לא אפרט יותר, אבל הדגש הזה חשוב.

<דוד בריקסטון: יש לנו כרגע כ-200 מורים-שליחים בבתי-ספר שונים סביב העולם, הם עוברים הכשרה אצלנו, אנחנו גם מלווים אותם בזמן שהם בשטח, עוזרים להם להתמודד או באופן ישיר או באופן - - -

יואל רזבוזוב: אבל אתם מקבלים מהמשרדים הממשלתיים תוכניות שאתם מלמדים על-פיהן?

<דוד בריקסטון: לא, אנחנו דווקא מנסים עכשיו, ובני שותף מלא בזה, לעבוד על הכנת איזשהו curriculum.

<דוד בריקסטון: זה לא קיים.

<דניאל סימן: סליחה, אם אני יכול לקטוע אותך ורק להגיד בעניין הזה: המדינה לא יכולה להשתוות עם הניסיון שיש לארגון ה-WZO בעצמו, ולכן אדרבה, אני חושב שדווקא ההמלצות שיבואו מהם הן עדיפות.

יואל רזבוזוב: זה צריך ללכת בשני הכיוונים: מלמטה למעלה ומלמעלה למטה.

<דניאל סימן: זה לא עניין של הסברה, זה כבר עניין של מדיניות - - -

<דוד בריקסטון: כאן אני רוצה להתייחס לנושא התיאום בין כולם, עזרה הדדית וכולי.

<דוד בריקסטון: יש לנו מספר תוכניות.

<דוד בריקסטון: באופן ישיר אנחנו גם עובדים בנושא של advocacy, ובין היתר החלטנו להתמקד בהעצמת ה-leadership שלנו, כי יש להם המון שאלות.

<דוד בריקסטון: וחלק מהסמינרים האלה קיימנו יחד עם משרד החוץ, בעיקר בארצות-הברית, אבל כספים אין.

<דוד בריקסטון: זאת אומרת, רצון לשיתוף פעולה יש, אבל כל פעם כשאנחנו דופקים על הדלת – אין.

<דוד בריקסטון: כבר לפני כשנה וחצי הבאנו קבוצת רבנים, 30 רבנים, עשרה מכל זרם, במימון מלא – אנחנו מצאנו את הרבנים והם מימנו את זה – ועשינו את התוכנית יחד.

<דוד בריקסטון: זו תוכנית שנקראת: Rabbis Engaging with Israel.

<דוד בריקסטון: לרבנים יש את ה-captive audience כל שישי-שבת.

יואל רזבוזוב: אבל זה יותר לקהילה שלנו, הסברה זה יותר חינוך, זה פחות - - -

<דוד בריקסטון: לא, לא, זה דווקא advocacy טהור.

<דוד בריקסטון: הרבנים בעצמם לא יודעים איך להתמודד עם כל השאלות האלה.

<דוד בריקסטון: אז עשינו את ה-pilot program, היה מוצלח ביותר.

<דוד בריקסטון: עשינו את זה בכוונה עם שלושת הזרמים יחד, כי היתה חשובה אחדות העם היהודי.

<דוד בריקסטון: רצינו הפריה הדדית, והם נהנו מאוד.

<דוד בריקסטון: אז אמרנו, בסדר, הפיילוט מוצלח, פנינו לעוד מקומות, יש פדרציות יהודיות שרוצות לעשות את זה, ושוב, פנינו למשרד החוץ, ואין כסף.

<דוד בריקסטון: אני לא מאשים אף אחד במשרד החוץ, אבל זה לא רק עניין של תיאום, זה עניין של משאבים.

יואל רזבוזוב: זה שאין שם כסף אנחנו יודעים.

<דוד בריקסטון: המשאבים לעשות את הדברים האלה פשוט לא קיימים.

יואל רזבוזוב: זה אולי עניין של סדר עדיפויות.

יואל רזבוזוב: אם התוכנית טובה, ברגע שתתחילו לשתף פעולה - - -

<דוד בריקסטון: אבל זה לא משנה.

<דוד בריקסטון: באנו עם רשימת תוכניות בתחום הזה, ולכל אחת מהן אומרים: אנחנו לא - - -

יואל רזבוזוב: תודה, דוד.

יואל רזבוזוב: אנחנו נגיע לפתרונות, אני בטוח.

יואל רזבוזוב: והאחרונה, בקצרה ממש, שושנה יסקול, בבקשה.

<שושנה יסקול: תודה.

<שושנה יסקול: סליחה על העברית שלי, אני פה רק שש שנים.

יואל רזבוזוב: זה בסדר גמור, כולנו פה עולים חדשים.

<שושנה יסקול: אנחנו ממש משפחה כאן, אז אני אומרת משהו שאולי לא נעים לשמוע, אבל הוא חשוב.

<שושנה יסקול: בזמן מבצע "עמוד ענן" הכרתי קבוצת אנשים מארצות-הברית וגם מאנגליה, שממש-ממש רצו לעזור.

<שושנה יסקול: הם הקימו דף בפייסבוק, הם הקימו קבוצה, והם היו מוכנים לשבת כל הלילה ולדבר, ולעשות את ההסברה שהמדינה לא יכולה לעשות חוץ מ-IDF - - - היתה קבוצה של מאה-מאתיים אנשים שלא ידעו מה הם עושים ואיך להעביר את המסר.

<שושנה יסקול: הם הקימו ובנו את זה, ובפועל זה היה ממש "על הפנים", זו היתה בושה, בושה, בושה.

<שושנה יסקול: היה צוות וצבא שהיה מוכן לעשות בהתנדבות, ובגלל שלא היה תיאום, ובגלל - - - - הם לקחו את הדף ואת כל המסר שהם היו רוצים ושמו תמונות שאני לא חושבת שזה כדאי.

<שושנה יסקול: זה חמאס עושה.

<שושנה יסקול: הם לוקחים ילדים עם דם ואנשים הרוגים בכביש, והם עושים את זה ולא אנחנו.

<שושנה יסקול: והדבר שהיה יכול להיות כל-כך יפה ומוצלח, נכשל.

<שושנה יסקול: אני חושבת שצריך להשתמש באנשים שרוצים לעזור.

יואל רזבוזוב: תודה, שושנה.

יואל רזבוזוב: קודם כל, אני מסכים אתך, אנחנו צריכים לדעת להשתמש ולהגיע לאותן הקבוצות שרוצות לעזור, או שהם יגיעו ויקלטו אותם במשרד ההסברה או במשרד החוץ.

יואל רזבוזוב: הגענו לסוף הדון.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים שיש כאן שיתוף פעולה מצוין בין משרד החוץ למשרד ראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: קל לבקר, ויש אנשים שיגידו דברים טובים או פחות טובים, אבל כולנו כאן מנסים לעשות עבודה טובה ולהצליח, ולהראות את ארץ ישראל היפה כפי שהיא, וכפי שאנחנו אוהבים אותה.

יואל רזבוזוב: אבל אני מזהה פה נתק דווקא בין הארגונים, והייתי רוצה לחבר, כי חבל, יש שליחים בסוכנות שיכולים לעשות את העבודה הזאת, לא צריך להשקיע בזה כסף.

יואל רזבוזוב: הם פשוט יבואו, יקבלו מסרים ואג'נדה, והם ילכו ויעשו את זה בכל העולם, ואני בטוח שגם בהסתדרות וגם בקונגרס היהודי, בכל מקום.

יואל רזבוזוב: וחבל על אותה קבוצת מתנדבים שרצו לעזור, וחבל שאנחנו לא משתמשים בהם, כי יכול להיות שאיזשהו פקיד התעצל להרים טלפון, או קיבל את המידע ולא עשה עם זה – יש גם דברים טובים שנעשים, אני לא בא לבקר כאן, אני בא לייעל את המערכת ואני חושב שאנחנו יכולים לייעל אותה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת דב ליפמן שמעורב בנושא, יודע ורוצה ויכול להועיל למערכת.

יואל רזבוזוב: אני רוצה למנות אותו לארגן את כל הגופים, לנסות לעשות איזשהו תיאום ולבוא אליכם עם עזרה.

יואל רזבוזוב: אנחנו באים לעזור לכם.

<דניאל סימן: אני לא מתנגד לעזרה, אני פשוט חושב שאולי כדאי שקודם בכנסת תהיו מאורגנים קצת, כי אני יודע שגם בתת ועדת החוץ והביטחון יש אותה כוונה לעשות.

<דניאל סימן: בכל זאת, אנחנו פקידים עם זמן מוגבל.

<דניאל סימן: אם אנחנו רצים מוועדת כנסת אחת לשנייה, אין לנו זמן לעשות את העבודה שלנו.

<דניאל סימן: סלח לי על הבוטות הזאת, אבל תהיו מתואמים גם ביניכם.

יואל רזבוזוב: אין בעיה.

יואל רזבוזוב: אני מקבל, ואני אבדוק מה עושים בוועדה ההיא.

יואל רזבוזוב: אני יודע מה אנחנו עושים בוועדה הזאת, ובוועדה הזאת גיליתי הרבה דברים שידעתי עליהם והיום שמנו אותם על השולחן.

יואל רזבוזוב: כפי שאמרתי, אתם יכולים להשתמש ואתם לא משתמשים.

יואל רזבוזוב: ולבקר, אפשר לבקר אותנו.

יואל רזבוזוב: גם אנחנו טועים, אנחנו אנשים, ובמיוחד שאנחנו חדשים בכנסת.

יואל רזבוזוב: אני אבדוק מי עושה את זה בתת הוועדה, אבל גם מהוועדה הזאת אני רוצה למנות את דב ליפמן, שיאסוף את כל הארגונים, יהיה בקשר עם כל הארגונים ויחבר אותם אליכם, ואני רוצה לראות תוצאות.

יואל רזבוזוב: אם לא נראה תוצאות, נקיים עוד דיון, נזמין עוד ועוד, עד שנראה תוצאות.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר, לכולנו יש אותה מטרה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, חברים.