ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 104, 2013-07-03 09:10

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו פותחים את הישיבה בנושא של תקציב משרד החינוך, ושר החינוך נמצא אתנו והמנכ"לית, והצוות כולו, אני רואה, גם יושב שם.

ניסן סלומינסקי: ואחרי שאני אעביר את רשות הדיבור לשר הוא יחלק את זה בין אנשיו.

ניסן סלומינסקי: אז קודם כול, אני רוצה לברך אותך שתצליח.

שי פירון: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: לברך אותך גם בבריאות.

שי פירון: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ושמענו גם שיש תוכנית חדשה, אז אנחנו רוצים לברך אותך, למרות שאתה יודע, בתפיסה שלי אני בכלל כל הזמן תמיד תוהה מתי התלמידים ילמדו, אז יכול להיות שבאמת היום זו שיטה יותר טובה ללמוד, אני מקווה שלא יפרסמו, זה בצחוק, השאלות גם של הבגרות.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, רבותי, אנחנו נמשיך במסורת שלנו בוועדה: מי שמדבר לא מפריעים לו.

ניסן סלומינסקי: ולמרות שיש שאלות שרוצים לשאול בדיוק באותו רגע, יש הערות, יש כאלה שיש להם מטענים אולי, רבותי, מי שמדבר, ודאי שהשר, אבל כל אחד, אתם יודעים, אנחנו מגינים על כל אחד, וכל מי שרוצה ירשום לו את השאלות.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהשר ידבר ואנשי משרדו, אנחנו נעשה סבב, כל אחד יוכל לומר את דברו, השר ירשום את השאלות ואנשי משרדו, ואחר כך יהיה סבב שני לתשובות.

ניסן סלומינסקי: ואם נספיק, אולי גם עוד סבב – נראה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מבקש שוב, רבותי, השר מדבר, לא מפריעים.

ניסן סלומינסקי: אנשי משרדו ידברו, לא מפריעים, ואחר כך כל אחד מהח"כים.

ניסן סלומינסקי: כבוד השר, המיקרופון לרשותך.

שי פירון: בוקר טוב לכולם.

שי פירון: קודם כול, אני מאוד שמח להיות כאן.

שי פירון: אני רוצה להדגיש שהסקירה שאני אתן הבוקר נוגעת להיבטים הכלכליים של משרד החינוך.

ראובן ריבלין: בלי קמח אין תורה.

שי פירון: בלי קמח אין תורה.

שי פירון: קמח נדמה לי זה ראשי תיבות קבלה, מוסר וחקירה, אם אני זוכר נכון.

ראובן ריבלין: כל אחד את הראשי תיבות שלו עושה.

שי פירון: בדיוק.

שי פירון: אז אני מבקש ברשות

שי פירון: כם לתת סקירה בעיקר בהיבטים הכלכליים של התקציב ולהיכנס פחות לשאלות של תכנים.

שי פירון: אני גם אשתדל לעשות את זה לא באריכות יתירה, דווקא חשוב לי לשמוע שאלות והערות, כל עוד הן ענייניות.

שי פירון: גם אם אנחנו חולקים ולא מסכימים, זה בסדר גמור, הכול בסדר.

שי פירון: הסקירה תתמקד באופן כללי במבט-על על התקציב, ואחר כך בשאלות פרט ניכנס.

שי פירון: אני רק אציג את אנשי הצוות שלי שנמצאים כאן: המנכ"לית דלית, משה שגיא, סמנכ"ל, ודודי איש צוותו.

שי פירון: ערן, שהוא היועץ שלי בתחום הזה, ערן ושירלי ונעה מהאוצר.

שי פירון: אנחנו נשמח כמובן לענות לכל שאלה.

משולם נהרי: ואסף מהבינוי.

שי פירון: בוא הנה, אסף, אתה יושב מאחורי המסך.

שי פירון: תוסיף לעצמך איזה עשרה ס"מ, או שתוריד את המחשב, תבחר מה יותר קל.

שי פירון: שלום, אסף, אסף דטנר מהבינוי.

שי פירון: גם אני קיבלתי אתמול בלילה בשעה מאוחרת את הדוח של הממ"מ ב-18:00 בערב.

שי פירון: אני מניח שכולכם הספקתם לקרוא אותו בלילה.

ניסן סלומינסקי: לא.

שי פירון: שהרי זה די זמן לפני, ואפשר ללמוד ולהתייחס ברצינות, וזה אחלה מינהל תקין שבעולם שיכול להיות.

יעקב ליצמן: בלילה עושים דברים אחרים.

ניסן סלומינסקי: תנוח דעתך, שאני עוד לא הספקתי לקרוא את זה.

שי פירון: זה היה אחרי תיקון חצות, הרב ליצמן, ולפני הדף היומי והתפילה במקווה של הבוקר.

יעקב ליצמן: אצלנו לומדים.

שי פירון: אל תדאג.

שי פירון: אז אמרתי: זה היה אחרי תיקון חצות ולפני הדף היומי של הבוקר.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה זה תיקון חצות – אין לי מה לתקן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא קראנו את זה אפילו.

שי פירון: אל תגיד שאין לך מה לתקן, גדולי ישראל עשו תיקון חצות.

שי פירון: חלילה וחס, הרב ליצמן.

יעקב ליצמן: הם תיקנו את כלל ישראל.

שי פירון: אני בכל אופן לומד "שפת אמת" בלילה, אז אני מקווה שאין לך בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: לא בטוח אם זה יעזור שאתה לומד, עדיף שלא תלמד.

ניסן סלומינסקי: שה, ליצמן.

ניסן סלומינסקי: שאדם לא ילמד תורה?

ניסן סלומינסקי: להגיד למישהו לא ללמוד תורה?

יעקב ליצמן: לא, שיגיד לי שהוא לומד "שפת אמת"?

יעקב ליצמן: אתה יודע מה זה "שפת אמת"?

ניסן סלומינסקי: נו, מה, "שפת אמת" זה בסדר.

שי פירון: השאלה אם אתם יודעים מה זה "שפת אמת".

יעקב ליצמן: אני לומד ועוד איך.

שי פירון: טוב, אז אם כן החזון, נתחיל.

ראובן ריבלין: זה ועדת כספים, אדוני השר.

ראובן ריבלין: רק ועדת כספים.

ניסן סלומינסקי: לא, זה בסדר.

<קריאה: אנחנו אוהבים גם חזון.

שי פירון: חבר הכנסת ריבלין, אני יודע שאתה אוהב לשמוע את החזון שלי, אז אני אעשה את זה עוד פעם, זה מוקדש לך באהבה.

משולם נהרי: אנחנו מחכים לנושאים הכלכליים.

יעקב ליצמן: "שפת אמת".

שי פירון: הרב ליצמן, הרב נהרי, אני מבטיח לתת לכם את כל הזמן שבעולם לתת את ההצגה שאתם צריכים לתת היום ולא להפריע לכם.

משולם נהרי: הבעיה שאנחנו לא מציגים.

עיסאווי פריג': למה אתה קורא לזה הצגה?

שי פירון: באמת, אתם תקבלו את כל הזמן הרלוונטי.

שי פירון: לא אקטע אתכם, אפילו לא במילה אחת.

ניסן סלומינסקי: זה תן לי לעשות.

שי פירון: אנחנו חייבים לדאוג לכך שמחר יהיו בעיתונים שלכם הכותרות הרלוונטיות.

משולם נהרי: בינתיים הצגות, אתה הקדמת אותנו.

יעקב ליצמן: אני אפילו לא רוצה להכיר בך.

ניסן סלומינסקי: די, רבותי.

יעקב ליצמן: אני הולך לשחק לידיך?

אחמד טיבי: אפשר להתחיל את הישיבה?

משולם נהרי: אל תצחיק אותנו, ליצמן.

יעקב ליצמן: ביידיש אומרים: טויטע באנקעס.

ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, בבקשה.

שי פירון: טוב, אנחנו רוצים בעצם לנסות לייצר מצב, והחזון הזה חשוב כי התקציב צריך לבטא את החזון, ולכן חלק מהעניין שאנחנו רוצים לעסוק בתקציב זה בעצם לייצר מציאות כזאת שבה ניתן יהיה לממש את הדברים באמצעות המשאבים העומדים לרשותנו.

שי פירון: אני חושב שמערכת החינוך צריכה להיות הגורם המרכזי שמביא לידי ביטוי את הערכים של מגילת העצמאות, ומייצר מצב שבו מדינת ישראל יכולה להיות נאמנת לחזונה, מסוגלת להפוך את ישראל לחברת מופת, ומאפשרת לכל פרט גם מימוש אישי ומקצועי.

שי פירון: המטרות האלה מתפרטות לשש מטרות משנה שאני אציג אותן במהירות.

שי פירון: המטרה הראשונה היא קידום של ערכי השוויון, סולידריות, שיח ער בסוגיות של זהות ותרבות לאומית, תוך מתן ביטוי לעמדות שונות ודעות שונות וקהילות שונות, שהן חברות בחברה הישראלית וכל אחת מהן צריכה לקבל את הביטוי המקסימלי הראוי לה ולערכיה.

שי פירון: אחר כך אנחנו צריכים לייצר מצב שבו המימוש האישי והמקצועי מביא לכך שמדינת ישראל תהיה מובילה בתחום של חדשנות ויזמות, בעיקר תוך התאמת תכני הלמידה וסגנון הלמידה למאה ה-21.

שי פירון: אחר כך אנחנו רוצים לדבר על שיח של אמון והעצמה בין כלל המשתתפים בעשייה החינוכית.

שי פירון: אנחנו חושבים שאחת הבעיות המרכזיות בחברה הישראלית הוא העדר אמון, חשדנות, דקלרציה, יצירת מצב שכל אדם הוא בחזקת לא זכאי אלא אם כן יוכח אחרת, ויש פה צורך שמערכת החינוך תיקח על עצמה את המשימה לעודד שיח של אמון בתוך החברה הישראלית.

שי פירון: הערך הרביעי זה חיזוק החינוך הציבורי הממלכתי והכלת כלל החברה הישראלית בתוכו, תוך יצירת ליבה משותפת.

שי פירון: ליבה זה לא רק לימודי ליבה, ליבה זה בעצם יצירת שדרה מרכזית של ערכים שמאפשרת לחברה להתנהל ולייצר קשר בין אדם לאדם, בין איש לאיש.

שי פירון: חינוך ציבורי, המשימה המרכזית שלו זה ליצור מצב שבו יש מי שאחראי על היכולת לממש אתוס לאומי.

שי פירון: חינוך ציבורי לא אומר שהוא צריך להחניק את העמדות האחרות, חינוך ציבורי צריך להיות כזה שהוא מותיר די זמן לכל קהילה וקהילה לממש את ערכיה ואת אמונותיה.

שי פירון: חינוך ציבורי צריך להיות כזה שהוא מניח לכל אדם ואדם לבטא את אישיותו.

שי פירון: לכן המשפך צריך להיות כזה שבבסיס נמצאת המדינה וערכיה, אחר כך הקהילה וצרכיה, ובסוף הפרט וחלומותיו.

שי פירון: ואז נוצרת בעצם מערכת חינוך אמיתית שבה כל אחד ואחד יכול להביא לידי ביטוי את חלומותיו, את צרכיו ואת האידאולוגיה שלו.

שי פירון: אני רוצה לציין, שחיזוק החינוך הממלכתי הציבורי לא נועד כדי לדרוס עמדות ודעות אלא דווקא כדי להכיל ערכים של שוויון, דווקא כדי להכיל ערכים לאומיים מרכזיים.

שי פירון: ומי שחושב שליבה תפקידה להחניק או לבטל או למנוע או להכות, אז הוא טועה.

שי פירון: ליבה באה לייצר יותר אחווה ויותר אחריות משותפת, ליבה באה לייצר יותר מצב שבו כל אחד חייב בכבודו ובערכיו של האחר.

שי פירון: ואני מקווה שהדברים האלה ברורים.

שי פירון: המטרה החמישית היא לקדם פדגוגיה אחרת.

שי פירון: אנחנו נמצאים בתקופה שבה יש שינוי עצום במטרות הלמידה וביעדיה, ואנחנו צריכים להתאים את צורת הלמידה ואת תכני הלמידה למציאות שבה אנחנו חיים.

שי פירון: נאמר רק במשפט אחד, שבחברה שבה כל ילד מחזיק בכיס שלו מכשיר שיש בו את רוב הידע, נאמר ככה: יש בו יותר ידע ממה שהמורה מנחיל בכיתה, הכיתה צריכה להיות מקום אחר.

שי פירון: היא צריכה להיות מקום מסקרן, היא צריכה להיות מקום מעורר למחשבה, היא צריכה להיות מקום שיש בו חוויה גדולה.

שי פירון: והדבר האחרון, לבנות את המבנה של מערכת החינוך, של משרד החינוך, את השקיפות שלו, את האוטונומיה של המנהלים והמורים ושל משתמשי הקצה.

שי פירון: צריך לעשות שינוי מרחיק לכת במבנה ובאופן שבו המשרד מתנהל.

שי פירון: שש המטרות האלה אינן מטרות לחודש ולחודשיים.

שי פירון: אני מזכיר שאנחנו 104 ימים במשרד, חלק גדול מהדברים שצריך לטפל בהם לא ניתן לטפל בהם בתקופה קצרה.

שי פירון: מי שמגיע למשרד החינוך צריך לקבל אחת משתיים: או החלטה שהוא רוצה לעשות החלטות נקודתיות שייצרו נראוּת וייתנו תחושה שקורים דברים גדולים, או החלטות שיש להם משמעויות ארוכות טווח ויכול להיות שבכלל מי שייהנה מפירותיהן יהיו הדורות הבאים.

שי פירון: ואנחנו קיבלנו החלטה, אני חושב שהיא החלטה לא פשוטה, ללכת על הדברים היסודיים, השורשיים, אותם אלה שפעמים הרבה מעוררים מחלוקת, אותם אלה שפעמים הרבה לוחצים על מיצי הקיבה שלנו.

שי פירון: ואני מדגיש, חשוב שנדע: כולנו דתיים, לכל אחד יש את האמונות שלו וכל אחד רוצה לקדם את הערכים שלו, ואף אחד לא יכול לומר מי יותר דתי מהאחר, ולכל אחד יש דברים שהוא רוצה להילחם עליהם ומבחינתו הם מלחמת קודש, ולכל אחד יש דברים שהם הערכים שבשבילם הוא בא לעולם.

שי פירון: ולכן אני מציע שאת הדיון הזה לא נחלק למי שהם דתיים נאמנים לדרכם, שומרים את מסורת האבות, ולכאלה שבאו לדרוס או לבטל או לוותר.

שי פירון: כולנו נלחמים על דברים שאנחנו מאמינים בהם, כולנו נלחמים על דברים שהם באמת חשובים לנו, כולנו נלחמים על דברים שבשבילם באנו למקום הזה.

שי פירון: ומבחינתי למשל חיזוק החינוך הציבורי יש בזה ערך שאפשר לעגן אותו בהרבה מאוד אמירות גם יהודיות, גם פילוסופיות, גם חינוכיות.

שי פירון: אני חושב שמדינת ישראל צריכה להבין שלמעלה מ-65 שנה אחרי ייסודה היא חייבת להשקיע יותר זמן בשבירת השבטים ובשבירת הקהילתיות, וביצירת אתוס לאומי כל כך מפורז ומפורד.

שי פירון: ואם אנחנו לא נהפוך את הנושא הזה ליעד, ונפסיק להציב את הפחד ואת החשש ואת התחושה כאילו כל מי שרוצה לדבר על ביחד בא לדבר על דורסנות, וכאילו כל מי שרוצה לאחד בא לפלג, וכאילו כל מי שרוצה לייצר משהו משותף בא בעצם להשליט את עמדתו ושיטתו על האחר, אנחנו נהרוס את החברה שלנו מבפנים.

שי פירון: ולכן מאוד חשוב בעיני להבהיר, שהמסר הוא אתוס לאומי משותף, שהמסר הוא ביחד, שהמסר הוא לאפשר בתוך החינוך הציבורי אוטונומיה מקסימלית ויכולת תפקוד מקסימלית של כל קהילה וקהילה וכל קבוצה וקבוצה.

שי פירון: על בסיס זה אני רוצה להציג את התקציב.

שי פירון: קודם כול, אנחנו רוצים לראות את מספר התלמידים במערכת החינוך.

שי פירון: אז כמו שאתם רואים, אנחנו נמצאים בתהליך של גידול מתמיד, גם במספר התלמידים – 22% בגידול מתש"ס, מ-2000-1999 עד עכשיו.

שי פירון: התחלנו בתחילת המאה ה-21 כמו שאומרים ב-1,305,000 תלמידים.

ניסן סלומינסקי: כשאתה אומר תלמידים, לאיזה - - -

שי פירון: מא' עד י"ב, מערכת החינוך.

<דלית שטאובר: זה ללא גנים.

<דלית שטאובר: עם הגנים אנחנו 2,010,000.

שי פירון: זה מופיע עוד רגע בשקף הבא.

שי פירון: במספר המוסדות אנחנו בגידול של 26%, במספר הכיתות אנחנו בגידול של 30%, ובמספר עובדי ההוראה אנחנו בגידול של 35%.

שי פירון: אני רק רוצה לציין, זה לא שאני מבקש שתזמין אותי עוד פעם, די לי בזה, אבל על אף שאני מה שנקרא גם שר ההשכלה הגבוהה, הנתונים הללו לא מתייחסים בשום צורה שהיא לנתוני ההשכלה הגבוהה.

שי פירון: אנחנו הפרדנו אותם מכאן.

שי פירון: אם אנחנו רוצים לראות את הפער, את החילוק בין המגזרים השונים, כולל ילדי הגנים, סך הכול יש לנו למעלה מ-2,000,000 תלמידים, כמיליון וחצי תלמידים בחינוך העברי וכחצי מיליון תלמידים בחינוך הערבי.

שי פירון: יש כאן את החלוקה בין החינוך היסודי לחינוך העל-יסודי.

שי פירון: אני חושב שראוי ונכון לשים לב שאין פרופורציה, ואני שם את זה כנקודה, רק כנתון, אני צריך להתעסק בו בוועדת החינוך, שבאופן יחסי כשאתה בוחן את מספר התלמידים בחינוך הערבי בחטיבה העליונה, אתה נתקל בתופעה הדרמטית של נשירה גדולה ללא יחס למספרם באוכלוסייה, וזה אחד מהיעדים, איך לייצר מצב של התמדה גדולה יותר במערכת החינוך הערבי, הגדלת האיכות שלה וכו'.

ניסן סלומינסקי: משהו לא מסתדר.

ניסן סלומינסקי: החינוך היסודי, המספר שלהם, וחטיבת הביניים, החטיבה העליונה, הפער הוא הרבה יותר גדול.

שי פירון: למה יש יותר חטיבות עליונות?

ניסן סלומינסקי: לא, כי אם בחינוך יסודי מסיימים 932,000 או לומדים 932,000, ואחר כך בחטיבות זה הרבה פחות.

<דלית שטאובר: יש גידול טבעי - - -

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הפרש של 21.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שכל כך הרבה עוברים לפרטי?

שי פירון: לא, אני אסביר.

שי פירון: יש פה בעיה מסוימת של תפוחים ואגסים.

שי פירון: בחינוך העברי כמעט כולם נמצאים בא' עד ז', בז' עד ט' ובי' עד י"ב.

שי פירון: בחינוך הערבי יש יותר בתי-ספר שהם א' עד ח'.

ניסן סלומינסקי: לא על זה שאלתי.

ניסן סלומינסקי: שאלתי אפילו על הסך הכול.

ניסן סלומינסקי: הפער, אני אומר, בין מה שיש בחינוך היסודי, הרי זה אותו מספר כיתות בסך הכול, נכון?

שי פירון: לא.

ניסן סלומינסקי: זה שבע?

משולם נהרי: שאינו רשמי גם אין.

שי פירון: זה מה שאמרתי לא, שבחינוך הערבי זה עד סוף ח', היסודי.

ניסן סלומינסקי: לא ערבי, עזוב.

משולם נהרי: זה גם במוכר שאינו רשמי.

ניסן סלומינסקי: אפילו בחינוך העברי, לא משנה.

שי פירון: חלק מהחטיבות העליונות הן שש שנתיות - - -

משולם נהרי: ניסן, גם במוכר שאינו רשמי.

ניסן סלומינסקי: אה, בכל אופן, שמה זה נופל.

משולם נהרי: זה משמעותי, זה 200,000 תלמידים.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה מה שחסר פה כדי להשלים.

ראובן ריבלין: החלוקה בין יהודים וערבים - - -

ניסן סלומינסקי: לא חלוקה.

ראובן ריבלין: לא, אני מדבר באחוזים.

ראובן ריבלין: החלוקה הדמוגרפית – זה השתנה - - -

משולם נהרי: אין ספק שהגידול הטבעי אצל החרדים והערבים יותר - - -

ראובן ריבלין: לא, זה אני יודע.

משולם נהרי: אז זה משנה, אז זה משתנה.

שי פירון: אוקיי, אנחנו רוצים להציג את החלוקה של התקציב לפי מיון כללי, גם בשנת 2013 וגם בשנת 2014, למרות שאנחנו נמצאים כבר בתהליך מתקדם מאוד ב-2013.

שי פירון: אם כן, החלוקה היא כזו שבעצם 72%, כמעט 73% מתקציב המשרד, לב הפעילות שלנו, הולך לכיוון אותן שעות הוראה, למעלה מ-30 מיליארד שקלים מיועדים למה שנקרא שעות הוראה.

שי פירון: מדובר על הגנים, חטיבות הביניים, חינוך יסודי, חטיבה עליונה.

שי פירון: כאן זה גם כולל את המורים במכללות להוראה ובחינוך מבוגרים ואולפנים, כשאנחנו מסתכלים כרגע על תקציב המשרד בכללותו.

שי פירון: סדר גודל של 13% הולך למה שנקרא השכר שמועבר דרך השלטון המקומי – כל אותם לבורנטים, מזכירות, אבות בית, סייעים, פסיכולוגים, קב"טים וכן הלאה.

שי פירון: סדר גודל של 11% הולך להוצאות שאינן שכר, כגון בחינות בגרות, מלגות, כגון השתלמויות, תוכניות חינוך בלתי פורמלי ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: סדר גודל של 0.64%, כ-272,000,000, הולך לצורך שכר עובדי המשרד.

שי פירון: וב-2014 פחות או יותר, אם אנחנו מסתכלים על החלוקה, באחוזים אני מדבר, לא בסכומים, אז בסך הכול אנחנו די דומים בחלוקה של 2014 לעומת 2013.

שי פירון: מה הם עיקרי השינויים בהצעת התקציב לשנת 2013?

שי פירון: כאן אני מבקש ברשות

שי פירון: כם לעמוד על הדברים.

שי פירון: אז קודם כול, בשנת 2013 יש תוספת של 6.1 מיליארד שקל, ובשנת 2014 התוספת תהיה תוספת של 1.7 מיליארד.

שי פירון: יש לציין שהתוספת של 6.1 מיליארד ב-2013 כוללת גם תוספות שהוחלט עליהן ב-2012 ו-2011.

משולם נהרי: טרכטנברג.

שי פירון: בעיקר טרכטנברג.

שי פירון: ולכן התוספת כאן היא תוספת שנראית מאוד גדולה ולכאורה לא מידתית.

שי פירון: זה נובע מתוספות שהיו במהלך החלטות ממשלה במהלך השנתיים הקודמות.

שי פירון: אז מה הם השינויים המרכזיים?

שי פירון: רפורמת "עוז לתמורה" באמת מייצרת תוספת משמעותית; סיום יישום רפורמת "אופק חדש" – אנחנו בפעימה האחרונה של רפורמת "אופק חדש"; חינוך חינם לגילאי 4-3; מסגרת של צהרונים לגילאי 8-3; תוספת עבור גידול טבעי במערכת החינוך – אני מציין שזה לא כל התוספת משום שחלק – שליש, רבע במקרה של השנה מהתוספת על הגידול הטבעי המשרד מממן מתקציבו שלו.

משולם נהרי: זה הקיצוץ.

שי פירון: זה חלק, כן, נכון.

שי פירון: שזה קיים כל שנה, כמו שאתה יודע, אדוני סגן השר המיתולוגי לשעבר.

משולם נהרי: עובד המשרד, לא סגן השר.

שי פירון: עובד המשרד.

שי פירון: ואם אתה מוכן, ואני מבטיח לא לגלות בעיתונים שאתה שיבחת אותי, אז אתה גם תדע לומר שפעמים הרבה זה שליש וירדנו לרבע מימון.

שי פירון: רק אם תרצה, אתה לא חייב, אני לא מחייב אותך.

שי פירון: אני רק אומר שכיוון שאתה מכיר את המשרד היטב תוכל לומר שבדרך כלל זה שני שליש, שליש, והשנה ירדנו לשלושת רבעי, רבע.

שי פירון: ותוכל לומר שזה קיטון אבל זה בסדר.

משולם נהרי: ותוכל לומר שהמשרד נהנה הרבה בגידול הטבעי מהגידול במגזר החרדי.

שי פירון: קודם כול, אנחנו נהנים מהמגזר החרדי באופן כללי.

משולם נהרי: הם מעלים את הממוצע במשרד החינוך מבחינת הגידול.

שי פירון: וגם אוכל לומר עוד דבר, שחשוב להגיד את זה, שהגידול הטבעי, הבעיה הגדולה במימון של הגידול הטבעי הופכת להיות קשה משום שערך השעה נהיה גבוה יותר בגלל השינויים ברפורמות.

שי פירון: ולכן בעצם הקושי להתמודד עם הגידול הזה הוא גדול יותר מאשר בשנים עברו, כי בעצם ערך כל שעה שווה יותר כסף בעקבות הרפורמות שנכנסו.

שי פירון: יש פה תוספת – סבסוד תשלומי הורים.

שי פירון: כפי שהסברתי, 100,000 מתוכם אלה מלגות שמועברות באופן ישיר למנהלי בתי-הספר, תוך הותרת שיקול דעת מלא למנהל בית-הספר באיזה אופן לחלק את המלגות הללו; חיזוק תנועות הנוער, תקציב קבוע ליישום חוק חינוך חובה י"א-י"ב; אנחנו מדברים על חוק פיצול כיתות א'-ב', ניהול עצמי, ועוד קבוצות כאלה ואחרות.

שי פירון: סך הכול התקציב נמצא מול העיניים שלכם.

שי פירון: מה אנחנו רוצים בעצם לייצר פה בשינוי?

שי פירון: אותו דבר אני אומר, חבל לקרוא את הדברים ב-2014.

שי פירון: ב-2014 ישנם הדגשים שונים קצת, בעיקר "אופק חדש" ששוב אנחנו נצטרך לרענן אותו עוד כמה שנים.

שי פירון: אני מדגיש שככל שאנחנו מכניסים יותר ויותר מורים לתוך המערכת, המשמעות של העניין הזה מייצרת תוצאות לא פשוטות בעול שמוטל על מערכת החינוך, אבל אנחנו גאים בכך ששכר המורים בישראל עולה, אף על פי שזה עדיין רחוק, ואני רוצה לומר את זה באופן הכי בהיר, רחוק ממה שהיה ראוי ונכון להיות.

שי פירון: זה פחות או יותר התקציב של 2014-2013, כולל השינויים המרכזיים שאנחנו רצינו להטמיע בתוך התקציב.

שי פירון: אני רוצה ברשותכם להקדיש חמש דקות ולא יותר כדי לעמוד על הקושי הגדול.

שי פירון: אנחנו לא מנסים להעלים את הבעיות שמערכת החינוך מתמודדת איתן, אלא להיפך להיכנס לתוכן ולקחת את זה על עצמנו כאתגר.

שי פירון: קודם כול, הבעיה המרכזית שאנחנו רוצים להציג היא העובדה שמדינת ישראל במונחי PPP מוציאה פחות כסף פר-ראש על ילד מאשר ממוצע ה-OECD.

שי פירון: אנחנו נמצאים באיזה מין אגדה כזאת שכאילו בישראל מוציאים הכי הרבה כסף לחינוך, אבל אנחנו לא לוקחים בחשבון את הגידול הטבעי, ואנחנו לא לוקחים בחשבון את מספר הילדים בישראל שהוא גדול באופן משמעותי מאשר ממוצע מדינות ה-OECD.

שי פירון: ולכן כשאנחנו בוחנים את הדבר הזה אנחנו מגלים תוצאה בעייתית.

שי פירון: אני רק רוצה לומר בשורה אחת טובה, שהפער הוא כנראה יותר קטן ממה שמצוין כאן, כי נתוני ה-OECD הם מ-2010 ובינתיים היו השקעות, בעיקר הרפורמות ועוד כהנה וכהנה במהלך השנים האחרונות, השנתיים האלה, ולכן אני מניח שבפרסום הבא הפער יצומצם, אבל הוא עדיין יהיה גדול מספיק כדי להצביע על כך שילדים בישראל מקבלים פחות מבני גילם במדינות ה-OECD.

שי פירון: זה נתון אחד שהוא נתון מאוד בעייתי.

שי פירון: הגרף הבא מראה את הטרגדיה בצורה יותר קשה, משום שהוא מסביר את העובדה שבחלק מהמדינות יש מצד אחד – במירכאות כפולות אם אפשר לומר את המילה הזאת – צמיחה שלילית במספר התלמידים וגידול עצום בהשקעה.

שי פירון: ואצלנו אנחנו רואים שהגידול בתלמידים הוא גבוה יותר מאשר הגידול בהשקעה.

שי פירון: זה רק מסביר את הבעייתיות שאיתה אנחנו מתמודדים.

יעקב ליצמן: כי זה החרדים.

שי פירון: לא רק.

שי פירון: הרב ליצמן, אני אומר בכנות, עכשיו בוא לא נתפלמס לכמה דקות.

יעקב ליצמן: אני לא התפלמסתי עד לרגע זה מילה אפילו.

יעקב ליצמן: יש לי הרבה מה להגיד.

שי פירון: אז אני רק רוצה לומר: הגידול הטבעי בישראל גם בציבור החילוני, אומנם הפער - - -

יעקב ליצמן: זה הסיבה שהפער בין - - -

שי פירון: לא, זה לא הסיבה, זה חלק מהסיבה.

שי פירון: ברשותך, אני אומר עוד פעם: הפער בין אחוז הילודה בציבור החילוני בישראל לבין אחוז הילודה בממוצע ה-OECD עדיין גבוה יותר.

משה גפני: למה עדיין?

משה גפני: עוד יותר גבוה, בגלל שהוא גדל בשנים האחרונות.

שי פירון: נכון, הוא גדל מאוד בשנים האחרונות.

שי פירון: זה לא רק בגלל החרדים, החרדים רק מגדילים את הפער.

יעקב ליצמן: השר, אנחנו מדברים על גידול טבעי בחרדים, שם זה המקום של הגידול הטבעי.

משה גפני: גם אצל החילונים.

שי פירון: זה לא מה שאני אומר, אני אומר משהו אחר.

שי פירון: אני אומר: גם אם תשווה חילונים ל-OECD אנחנו בממוצע גבוה יותר בילודה.

שי פירון: לא בפער הזה, אבל גם אם תסתכל רק חילונים מול ה-OECD, ממוצע הילדים בישראל גם בקרב הציבור - - -

ראובן ריבלין: וטוב שכך.

שי פירון: וטוב שכך.

אלעזר שטרן: משפט אחד: אני לא יודע איך זה ב-OECD, אבל נגיד ביחס למערכת הביטחון, כל הפנסיות של המורים הן לא כאן.

אלעזר שטרן: גם זאת השקעה בחינוך בהיבט הזה.

שי פירון: בהיבט של ההוצאה המוחלטת – לא.

שי פירון: אבל ככה סופרים את זה בכל העולם.

אלעזר שטרן: אמרתי: במדינת ישראל - - - הביטחון לא סופרים את זה ככה.

משה גפני: התוצאה של מה שאתה מראה ב-OECD במספר התלמידים, המשמעות שבעוד כמה שנים האוכלוסייה שמה - - -

שי פירון: אתה יכול לראות שבחלק מהמדינות שאנחנו נורא משבחים את מערכת החינוך שלהם, כנראה שמערכת החינוך שלהם מצטיינת כיוון שיש באמת מעט מאוד ילדים.

ניסן סלומינסקי: בגלל זה הם משקיעים כל כך הרבה בקצבאות כדי לדרבן.

ניסן סלומינסקי: תראה, אחרי מלחמת העולם בכלל בצרפת לא היו ילדים.

ניסן סלומינסקי: אנשים אמרו: לא רוצים.

ניסן סלומינסקי: והשקיעו הון עתק בקצבאות כדי לעודד אותם.

משה גפני: וזה לא עזר.

ניסן סלומינסקי: לא, זה עזר רק לאוכלוסיות אחרות.

משה גפני: גם עכשיו זה לא עוזר.

שי פירון: הרב גפני, שים לב רגע, שלמשל יפן, צ'כיה, ספרד, פורטוגל, מדברות על אחוז שלילי באופן מובהק, וה-OECD בממוצע הכולל הוא מינוס 5% ביחס לשנים הקרובות, וזה בעצם מגדיל לכאורה את הפער בין ישראל.

שי פירון: המצב הטוב שלנו לכאורה מגדיל את הבעיה, ונצטרך לייצר חשיבה אסטרטגית שאנחנו ניכנס לדיונים אליה ממש מיד אחרי התקציב, איך אנחנו מתמודדים בראייה של עשר שנים קדימה, בפערים שבין הגידול המבורך – אני מדגיש, המבורך, למען הסר ספק – הגידול המבורך מצד אחד והצורך להתאים את התקציב ליעדים ולאתגרים החדשים.

שי פירון: הדרמה השנייה שאנחנו רואים אותה כבעיה מרכזית בישראל זה גודל הכיתות.

שי פירון: אבל אני רוצה ברשות

שי פירון: כם לומר פה משפט שמקטין את הבעיה ומשפט של מי שמצמיח את הבעיה.

שי פירון: המשפט שמקטין את הבעיה הוא שצריך לומר שרוב המחקרים בעולם לא מצאו זיקה בין הישגים לימודיים לבין גודל הכיתה.

שי פירון: הם מצאו זיקה בין איכות המורה לבין ההישגים הלימודיים.

שי פירון: אבל מצד שני צריך לומר שכל המחקרים האלה בודקים את ההישגים הלימודיים במובן היבש של המילה, אבל כשאני מדבר על תהליך חינוכי ועל שיחה אישית - - -

משולם נהרי: רואים את זה בארץ.

משולם נהרי: אלה שהולכים לבתי-הספר הפרטיים בתנאים הקשים, הם לא הולכים בגלל התנאים.

שי פירון: אפשר לומר, דרך אגב, את זה באופן הפוך.

שי פירון: צריך גם לומר שבמדינות בעולם מערכת החינוך הפרטית לא מגיעה להישגים גבוהים יותר בהכרח מאשר המערכת הציבורית, אבל נגיע לזה בהמשך.

משולם נהרי: כמו בארץ.

שי פירון: כן.

שי פירון: בארץ נדבר על זה תיכף, נגיע לזה.

משולם נהרי: לא לקחו את זה בחשבון, ה-OECD.

עיסאווי פריג': יש לך פילוח של המספר?

שי פירון: כן, יש לי פילוח.

שי פירון: צפיפות הילדים בכיתות הערביות גדול יותר באופן משמעותי מאשר צפיפות הילדים במגזר העברי.

שי פירון: המגזר החרדי הוא המגזר שבו מספר התלמידים לכיתה הוא הקטן ביותר, המגזר הממלכתי-דתי הוא השני בקוטן, הממלכתי הוא השלישי והערבי הוא הצפוף ביותר, ללא שום יחס לצערנו לדברים האחרים.

שי פירון: זאת בעיה שצריך להתמודד בה בכלים של תוכנית לאומית ולא בכלים של - - -

אחמד טיבי: 6,200 חדרים חסרים בתחילת כל שנה.

שי פירון: נכון.

שי פירון: אנחנו מחויבים לדבר הזה.

שי פירון: בכל אופן, אז זה לגבי גודל הכיתה.

אחמד טיבי: אדוני השר, יש פילוח בשקף הקודם בין ילדים יהודים וערבים?

שי פירון: יש לי פילוח כזה.

שי פירון: אני רוצה לומר משהו, כדי להוריד גם את הסעיף הזה בדיון בהמשך, אבל אני מאוד מאוד מודה לממ"מ על הדוח הממצה והמיוחד.

שי פירון: כחלק מהשינויים במשרד אנחנו במהלך החודש הקרוב נעלה את כל נתוני משרד החינוך באופן שקוף לאתר, ללא יוצא מן הכלל.

שי פירון: זה ייקח חודש-חודשיים, אבל נעשתה עבודה.

שי פירון: אתם יודעים, השלב הראשון להסדרה זה השקיפות.

שי פירון: אז אנחנו בעזרת השם במהלך החודש וחצי, החודשיים, הקרובים נעלה לכלל הציבור את כל הנתונים שמשקפים את מערכת החינוך.

שי פירון: יש שם נתונים שהם מאוד בעייתיים, אני אומר את זה בכנות, גם לגבי המגזר החרדי בצרכים של בתי-ספר, אבל פה יש שאלה של ציבורי ולא ציבורי, איך פותרים את הבעיה.

משה גפני: עזוב את הבעיות, בוא נדבר על עובדות.

משה גפני: מה העובדות?

שי פירון: העובדות הן שאם אתה מסתכל על החינוך החרדי, בהנחה שאני חייב לו – כרגע אני לא חייב, כי יש הבדל בין מוכר שאינו רשמי - - -

משה גפני: למה פרשנות כל הזמן?

משה גפני: רק עובדות.

שי פירון: זה העובדות, העובדות החוקיות.

משה גפני: אוי, נו, באמת.

שי פירון: ויש סוגיית כל הכיתות בחטיבות הביניים, כפי שאתם רואים.

משה גפני: - - -

שי פירון: כי אתה עוצר אותי באמצע.

משה גפני: אני לא עוצר כלום.

משולם נהרי: אגב, יש החלטת ממשלה בנושא.

שי פירון: בחינוך החרדי חסרות הרבה מאוד כיתות.

שי פירון: הייתי שמח שהוא יהיה חינוך ציבורי, ואני מתחייב לבנות את כל הכיתות החסרות.

יעקב ליצמן: לעולם אין לך את התקציב.

שי פירון: אני מוכן להבטיח לך, שבתוכנית לאומית - - -

יעקב ליצמן: אתה צריך 20 מיליארד שקל.

שי פירון: אני מאוד אוהב את הסיטואציה.

שי פירון: כמה כיתות חסרות?

שי פירון: אני אומר: בואו תצטרפו ואני מתחייב לבנות, אז אתה אומר: אתה לא יכול לבנות.

יעקב ליצמן: שמענו את זה מכל שרי החינוך לשעבר.

שי פירון: לכן אחד היעדים של התוכנית הלאומית לחינוך זה אמון.

ראובן ריבלין: ידידי, אתה צריך לשאול את ליצמן - - -

ניסן סלומינסקי: לא עכשיו.

ניסן סלומינסקי: תן לו לסיים.

ניסן סלומינסקי: אם אחר כך יש שאלות, תאמין לי, השאלות האלה יעלו.

שי פירון: יש כלל על בכנסת, שלחבר הכנסת ריבלין לא מפריעים.

ניסן סלומינסקי: אני לא מפריע, אני מסייע לו.

ראובן ריבלין: לא, להיפך, אני רוצה לעזור לך בוויכוח.

ראובן ריבלין: אתה צריך לשאול אותו: תצא מתוך הנחה שיש לי 20 מיליארד.

שי פירון: היית מצטרף?

ראובן ריבלין: זה הכול.

יעקב ליצמן: תצא מהנחה שיש לך דירה בלבנה.

יעקב ליצמן: אז מה?

יעקב ליצמן: אז אתה תיקח ארנונה?

יעקב ליצמן: איזה הנחה?

שי פירון: בחטיבת הביניים הבעיה מחריפה.

שי פירון: אני רוצה לומר שיש עוד כל מיני משתנים שצריך לקחת אותם בסוגיית הצפיפות, ולכן אנחנו חייבים להכין תוכנית בזה.

שי פירון: אשר על כן האתגרים המרכזיים שאנחנו רוצים להתמודד איתם זה התאמה של התקציב לקצב - - -

משה גפני: ליצמן, הוא השר הראשון שאומר: אני לא חייב.

שי פירון: אני אמרתי שאני לא חייב?

משה גפני: לא חשוב, זה אמרתי רק לליצמן, זה בתוך יהדות התורה.

משה גפני: אף שר חינוך לא אמר את זה, לא התנה את זה.

משה גפני: הוא אמר: חסר לי כסף.

שי פירון: התאמת התקציב לקצב הגידול כדי לשמר את גודל ההשקעה פר-תלמיד, היעד שאמרתי מקודם, והקטנת הצפיפות בכיתות הלימוד.

שי פירון: לזה יש כמובן אתגרים נוספים, כגון האתגר של שכר המורים, כגון האתגר שנוגע לתקציבי הבינוי והתאמתם לצרכים של המערכת, כגון האתגר של פתרונות נקודתיים לאוכלוסיות או לקהילות ספציפיות, ששם יש מוקדים לצורך בעזרה.

שי פירון: כל הדברים האלה הם אתגרים נוספים.

אראל מרגלית: מה עם מספר התלמידים בכיתה, זה לא אתגר ספציפי?

ניסן סלומינסקי: הוא אמר.

שי פירון: כתוב לך.

שי פירון: אדוני היקר, אני מתנצל, אבל זה כתוב מול עיניך ממש.

שי פירון: זה פחות או יותר הדברים שרציתי להציג.

שי פירון: כמובן שכאשר הדברים באים לידי ביטוי בתוך המערכת עצמה ואתה נאלץ לקצץ, אז אני רוצה, זה לא משחק מילים אלא זה משהו מהותי, ואני אומר את הדברים באופן פתוח.

שי פירון: כדי לא לפגוע בשעות הלימוד החלטנו להאט, היה לנו חשוב ששעות הלימוד תתקיימנה כסדרן, שלא יהיו פיטורי מורים ושלא יהיה מצב שבו תלמידים הולכים מוקדם יותר הביתה.

שי פירון: ולכן היינו צריכים לבחור את המקומות שבהם נוכל להאט את תהליך הפיתוח הגדול שראיתם של למעלה מ-6 מיליארד שקלים, כדי לייצר באמת תהליך מדורג.

שי פירון: והמקומות שבחרנו בהם היו, אל"ף, האטה ביישום של רפורמת "עוז לתמורה", בהסכמה עם ארגון המורים.

שי פירון: והדבר השני שבחרנו בו היה, על אף אתגר הקטנת הצפיפות בכיתות, להאט בשנה, בשנה וחצי למען הדיוק, את התוכנית להקטנת כיתות א' וב', כלומר לא לשנות בא' אבל להאט את התהליך הזה.

שי פירון: והדבר השלישי שבחרנו בו, ופה יושב מולי ידיד ערן מהאוצר, הוא יכול להעיד שהוויכוח הוא ויכוח חינוכי ולא כלכלי, כלומר הלכתי לשם מסיבות חינוכיות ולא מסיבות כלכליות, הדבר השלישי שהלכנו אליו זה אותו תקציב שהיה מיועד לצהרונים.

שי פירון: והסיבה שהלכנו למקום הזה היא בגלל שכל עובדי משרדי, מהיום הראשון שבו הגעתי למשרד, סבורים שהשירות הזה מבחינה חינוכית הוא שירות לא טוב, הוא שירות מדולדל מבחינת מה שהוא נותן, הוא שירות עני לעניים, המנכ"לית תרחיב בזה אחר כך.

שי פירון: ובעצם הוא נותן שירות, ואני לא אומר את זה חלילה וחס בזלזול במשפט הבא – יש משרד הכלכלה ויש משרד החינוך.

שי פירון: היו מעונות במשרד הכלכלה, ואני לא מתווכח כרגע על האלמנטים החינוכיים בתפיסה הטיפולית של צהרונים כאלה ואחרים, אבל אם דבר עובר למשרד החינוך הוא צריך לעמוד על-פי הקריטריונים של משרד החינוך.

שי פירון: והקריטריונים של משרד החינוך אומרים, שזה נוגע לאיכות האנשים שמגיעים לעבוד, לשכר שהם מקבלים, לתוכניות החינוכיות והלימודיות, לאיכותה של ארוחת הצהריים, ועוד שורה ארוכה של פרמטרים שאנחנו חושבים שאסור למדינה להתכסות בשירות רע באמירה שהיא פתרה את הבעיה.

שי פירון: משרד האוצר הציע לי הצעה – לא לי, עוד בקדנציה הקודמת – הצעה שלא יכולנו לעמוד בה.

שי פירון: ההצעה הייתה: אוקיי, קחו את הכסף הזה ותתנו את השירות רק לאימהות עובדות.

שי פירון: אנחנו בבתי-הספר לא יודעים להגיד לחלק מהילדים: לכו הביתה, ולחלק אחר מהילדים: תישארו בבית-הספר.

שי פירון: אנחנו לא יודעים לעשות את זה.

שי פירון: אולי בצהרון אחר שנמצא מחוץ לבית-הספר מאן דהו יודע לעשות את זה.

שי פירון: מה גם שלפעמים דווקא אמא שלא עובדת היא האמא שמצבה הכלכלי הוא עוד יותר דחוק והיא עוד יותר ענייה, אז גם ממנה ניקח את היכולת הזאת?

יעקב ליצמן: אתם עושים את זה אבל.

יעקב ליצמן: אתם מסבסדים צהרונים רק לאלה ש - - -

ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, ד־קה.

יעקב ליצמן: מה ד־קה?

יעקב ליצמן: לא יודע מה זה ד־קה.

יעקב ליצמן: ד־קה ד־קה.

ניסן סלומינסקי: ד־קה, הכוונה, אני רוצה שהוא יסיים לדבר, זה הכול.

עדי קול: אתה יודע, אני כבר חודש מנסה לשאול.

ניסן סלומינסקי: ד־קה זה דקה.

ניסן סלומינסקי: דקה קצרה.

יעקב ליצמן: זה גם ארמית כנראה.

עדי קול: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אפילו לא דקה ארוכה אלא דקה קצרה.

שי פירון: ראיתם איך ההסבר על הדקה הקצרה לקח דקה ארוכה?

שי פירון: אנחנו הלכנו למקום הזה לא מתוך רצון להשתמט ממנו אלא דווקא מתוך רצון להתחייב אליו.

משה גפני: מה החלטתם לעשות?

שי פירון: לעצור את התהליך ולייצר מצב שבו אנחנו בוחנים, במקום שזה כבר קיים, בוחנים באופן עמוק יותר איך אנחנו מתגברים את העסק ועושים אותו יותר מקצועי, ולכשנגיע עם האוצר להסכם על איכות השירות נרחיב את זה להמשך העשירונים.

משה גפני: בינתיים האחרים יישארו במשרד הכלכלה?

שי פירון: בינתיים יש לפי הכללים של פעם.

שי פירון: צהרון של משרד הכלכלה במקרים כאלה ואחרים, אנחנו לא מתעסקים בזה כרגע.

משה גפני: אצלכם גם לא יכול להיות קריטריון של מיצוי כושר השתכרות.

שי פירון: נכון, אנחנו לא נכנסים בכלל לדברים האלה.

שי פירון: אנחנו רוצים לתת לכולם.

משה גפני: בגלל שאתם חינוך.

שי פירון: אני מסכים עם זה במאה אחוז – אני לא שר הכלכלה ולא שר האוצר, אני שר החינוך ואני רוצה שכל ילד בישראל יקבל את הצהרון.

משה גפני: זה יפה מה שאמרת עכשיו.

שי פירון: אני דרך אגב חושב שהיה ראוי בכלל לא להגיע לזה.

שי פירון: היה ראוי ליישם את יום חינוך ארוך במובן הרגיל של המילה.

שי פירון: יש לי פה מאבק אחר לגמרי.

שי פירון: אני הייתי רוצה בראייה ארוכת טווח לא להיכנס לכל מיני הדבקות כאלה ואחרות.

שי פירון: צריך שיהיה יום חינוך ארוך עם ארוחת צהריים לכל ילד בישראל, זה תהליך שצריך להיכנס אליו.

משה גפני: נכון.

שי פירון: ולכן כל מיני פתרונות קצה כאלה ואחרים שנותנים פתרון עני לעניים הם דבר, שאם משרד החינוך רוצה לדאוג לאסטרטגיה חשוב לי להגיד את המשפט הקצר הזה ולעצור בו: זה נורא נעים להשיג הישג קצר טווח ולהגיד: עשיתי צהרונים ללא יודע מה ויאללה, הרי בין כה וכה מדובר באנשים שחלקם לצערי שקופים.

שי פירון: הם אף פעם לא ידעו להתלונן על איכות השירות, הם רק יגידו תודה.

שי פירון: אבל פה אני מעדיף ללכת לפעולה ארוכת טווח שתבטיח בסופו של דבר יום חינוך ארוך עם המורים האיכותיים של מערכת החינוך וארוחת צהריים אמיתית, ולא בייביסיטר זול שלפעמים יכול לפגוע בעתידו של הילד.

שי פירון: ולכן לא ביטלנו את מה שכבר קרה, כי מי שכבר נמצא בתוך התהליך הזה זה לא צודק להחזיר אותו אחורה, הוא כבר התרגל לאורח חיים כזה או אחר.

שי פירון: כן יצרנו קריטריונים, אתמול או שלשום ישבתם עם הסמנכ"לית ואנשי משרדי לדיון בשאלה הזאת, כן אנחנו מנסים לתאם ביחד קריטריונים אחרים, חינוכיים יותר, לאותם עשירונים שכבר נמצאים בעניין, עשירון אחד עד שלוש.

שי פירון: אבל אנחנו מקווים שהמשא ומתן שלנו עם האוצר יוביל בסופו של דבר למצב שבו נוכל או ליישם את יום חינוך ארוך, כפי שראוי ויהיה, וכל שנה אנחנו באופן מצחיק דוחים את זה כבר הרבה מאוד שנים, או לתת שירות טוב יותר, יסודי יותר, חינוכי יותר לעניין.

שי פירון: זה הקיצוץ, אני חושב, הכואב ביותר בנקודה הזאת, כי באמת הייתי רוצה שהדבר הזה כמה שיותר מהר יתממש, ובעיני דרך אגב יום חינוך ארוך הוא לא רק - - -

ראובן ריבלין: מה הפער התקציבי?

שי פירון: כ-800,000,000 שקל ליישום הטוב.

משה גפני: מה שאלת, רובי?

משה גפני: כמה היישום של יום לימודים ארוך?

ניסן סלומינסקי: לא, הפער.

שי פירון: זה מיליארד ומשהו סך הכול.

שי פירון: אני רוצה לומר רק שחשוב לי להבהיר, שבעיני סוגיית יום חינוך ארוך לא נוגעת לאוכלוסיות מוחלשות, היא נוגעת לצרכים חינוכיים אמיתיים של כלל החברה בישראל כדי לתת חינוך מיטבי בעידן מרובה מסכים, זה לא רק בגלל הסיפור של עוני ומצוקה.

שי פירון: תסתכלו בכל העולם, זה בגלל שאני חושב שלא יעלה על הדעת שבישראל ילדים בשעה 13:00 בצהריים ילכו הביתה ויסתובבו ויקרה מה שקורה.

שי פירון: זה משהו שהוא יותר נוגע לכלל ילדי ישראל.

שי פירון: כמובן שאצל אוכלוסיות מוחלשות, שבהם אבא ואמא מגיעים מאוחר ואין מטפלת שמחכה בבית, ואין מי שיגיש ארוחה חמה, זה הופך להיות חמור יותר, אבל הפתרון צריך להיות הוליסטי.

שי פירון: אלה הן הנקודות שנגענו בהן.

שי פירון: הקטנו גם כן כמובן חלק מההשקעות שאנחנו משקיעים.

שי פירון: נאט את תהליך הבנייה, על אף הצורך להאיץ.

שי פירון: ופה על אף התוכנית המקורית אני רוצה לומר שאני מקווה שבימים הקרובים יהיו לנו בשורות טובות, ולכן מספר הכיתות שנבנה יהיה גדול יותר, אסף, מאשר המספר שחשבנו לפני חודש.

שי פירון: אנחנו במשא ומתן עם האוצר כדי להגדיל את מספר הכיתות הנבנות בעוד 300, ואני מעריך שנגיע להישג הזה.

שי פירון: אנחנו נשקיע כספים נוספים בשלושה מעגלי השקעה שנראים לנו חשובים.

שי פירון: המקום הראשון שנשקיע בו – אני אומר ראשון לא לפי סדר עדיפות אלא מונה אותם – זה יהיה כפרי הנוער.

שי פירון: אנחנו ניכנס לתוכנית ארוכה שתפקידה יהיה להפוך את כפרי הנוער למקומות איכותיים, גם מבחינת איכות החיים בהם וגם מבחינת איכות החינוך.

משולם נהרי: זה אומר תוספת תקציב?

שי פירון: כן, משמעותית.

משולם נהרי: בחינוך ההתיישבותי.

שי פירון: כן.

משולם נהרי: יפה מאוד.

שי פירון: אבל הדגש הוא גם על שיפוץ המבנים וגם על שיפוץ הפנימיות וגם על יצירת מקומות כאלה, סדר גודל של בין 30,000,000 ל-50,000,000 שקלים תוספת לחינוך ההתיישבותי.

שי פירון: זה מקום שלא טופל מספיק בשנים האחרונות.

משולם נהרי: הנה, אני משבח אותך.

שי פירון: תודה.

משה גפני: נהרי, אולי תירגע?

יעקב ליצמן: רק תציין את שמך לפני שאתה - - -

ניסן סלומינסקי: ולא את הכתובת מגורים.

משה גפני: סליחה, מה דעתך, אדוני השר, על "חוק נהרי"?

שי פירון: "חוק נהרי" הוא חוק שפוגע ביכולת של כולנו לייצר חינוך ציבורי.

יעקב ליצמן: הנה, קיבלת תשובה.

משה גפני: תשבח אותו, נהרי.

שי פירון: אני משבח את חבר הכנסת נהרי - - -

אחמד טיבי: על שהיה גלוי לב לפני שתי דקות.

שי פירון: גם אני גלוי לב.

שי פירון: אני משבח את חבר הכנסת נהרי על הבנתו העמוקה בחינוך, ולכן על יכולתו לחוקק חוקים שהיטיבו באופן מהותי עם הציבור שלו, אבל התפקיד שלי זה להיטיב עם החברה הישראלית כולה.

משה גפני: טוב, יאללה.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט, רבותי.

שי פירון: ו"חוק נהרי" לא תורם לביסוסו של החינוך הציבורי.

שי פירון: אני אשמח מאוד, אני חוזר על המשפט ואני אמרתי אותו כמה פעמים: אני מזמין את כל מי שרוצה לבוא לחינוך הציבורי, לקבל 100% תקציב, לקבל אוטונומיה תרבותית ולימודית מלאה ככל שניתן, להביא את המורים של עצמו.

משה גפני: אני בעד.

משה גפני: אבל ילמדו שמה שיש איסור מוחלט לחלל שבת.

שי פירון: כמו בחינוך הממלכתי-דתי.

משה גפני: זה מה שילמדו בחינוך הממלכתי?

משה גפני: אתה יכול להגיד לי את התוכנית?

ניסן סלומינסקי: ר' משה, לא נרשמת לדיבור.

משה גפני: תרשום אותי, בסדר?

שי פירון: הרב גפני, תדע לך, שאני באתי לפה היום בעיקר בשבילך.

שי פירון: אני בטוח שבסוף היום אני אהיה הרבה יותר מאושר ושמח, אני פשוט מחכה לראות את הוויצים ואת ההברקות.

משה גפני: רק אל תצחק יותר מדי.

שי פירון: אני לא אצחק יותר מדי.

שי פירון: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שעוד מישהו?

שי פירון: המנכ"לית, בבקשה, רוצה להוסיף משהו?

שי פירון: משה יוסיף משהו?

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים.

ניסן סלומינסקי: אבל יש לכם עד 10:00 כי זה היה ממצה מאוד, אז אני רוצה שיהיה זמן לשאלות ובעיקר לקבלת תשובות.

שי פירון: אני לא מבקש להוסיף.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, תודה.

ניסן סלומינסקי: אז לפי הנרשמים.

שי פירון: כן, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז אני מבקש, כל אחד שלוש דקות, אלעזר ואחר כך חמד.

אלעזר שטרן: כמה נקודות.

אלעזר שטרן: כבוד השר, אני עכשיו מדבר שניה בכובע של המל"ג ואני קצת חוזר.

אלעזר שטרן: העליתי לשרת הבריאות את הנושא של סטודנטים לרפואה.

שי פירון: זה לא היום.

ניסן סלומינסקי: הנושא הזה יהיה בהזדמנות אחרת.

שי פירון: אני אתן הופעה אחרת.

אלעזר שטרן: אין בעיה.

ראובן ריבלין: הוא אמר מראש שהיום דנים - - -

ניסן סלומינסקי: דיינו, איך אומרים.

ראובן ריבלין: יש דיון מיוחד בהשכלה גבוהה.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל לא יודע אם במסגרת חוק התקציב.

ניסן סלומינסקי: נעשה את זה בנפרד.

ראובן ריבלין: יש במסגרת התקציב דיון מיוחד.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל לא בטוח שנעשה את זה על זה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שנעשה את זה אחרי כן.

ראובן ריבלין: ועדת החינוך עושה את זה.

אלעזר שטרן: אני רואה מתוך מערכת החינוך את החוסר, אני אומר את זה כקו, של חינוך מקצועי, טכנולוגי, מדעי, כל הדברים האלה יחד.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אם אני יכול לקשר את זה אחרי זה לעודף המשפטנים שלנו בהיבט הזה, אני חושב שזה סוג של מקום מקלט נוח למי שלא מתמודד עם מדעים מדויקים, ואני חושש שזה עלול לפגוע בנו בהמשך.

שי פירון: אני רק מתאם איך אנחנו נעשה את זה.

אלעזר שטרן: אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו ננסה שיטה אחרת, לפי בקשת השר.

ניסן סלומינסקי: לא על כולם.

שי פירון: מי שישאל שאלות ממוקדות ולא שאלות לצורך הנאום אז אני אענה לו בשנייה.

ניסן סלומינסקי: אם השר ירגיש שהתשובה שלו היא שנייה אז הוא יענה, ולשאלות היותר ארוכות נחכה לכולם כדי שלא יצטרך כל פעם.

אלעזר שטרן: אז אני ארחיב טיפה את השאלה הזאת.

אלעזר שטרן: אני חושב שגם בחינוך הממלכתי-דתי בשנים האחרונות הנושא של מדעים מדויקים הוא נושא טעון שיפור משמעותי אחרת תהיה קטסטרופה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני לא רוצה להגיד: סוג של הליכה לקלות, אבל אני מחבר את זה גם ללימודי הגמרא.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לשאול אחר כך על הנושא של המהפכה בלימודי הבגרות.

שי פירון: אדוני, זה ועדת הכספים.

אלעזר שטרן: אני שמעתי על מה השר דיבר כל הזמן.

שי פירון: לא, על זה אמרתי: אתה רוצה לדבר אתי על הבגרות, בוא לדיון בוועדת החינוך.

אלעזר שטרן: אז אני מדבר על ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: לא, ועדת כספים, כדי להשאיר את התקציב ברובריקות האלה, אז היא צריכה להבין מה היא מאשרת.

שי פירון: את מהפכת הבגרות היא צריכה להבין?

אלעזר שטרן: לא, אני לא רוצה לדבר על מהפכת הבגרות.

ניסן סלומינסקי: אם היא רוצה להבין.

ניסן סלומינסקי: אחרת איך היא תדע לאשר את התקציב או לא?

אחמד טיבי: כמה עולה מהפכת הבגרות?

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה עוד פעם:

אלעזר שטרן: כמה משקיעים בנושא של הלימודים הטכנולוגיים ולימודי המדעים המדויקים על חשבון דברים אחרים, שבשנים האחרונות אני מצד אחד רואה בהם נסיגה, מצד שני אני חושב שזה גם פוגע בתל"ג אחר כך?

שי פירון: מאה אחוז.

אלעזר שטרן: אני חושב שבמגזר הערבי, דרך אגב, כשישבתי כמה שנים בפרס של "המורה של המדינה" נהניתי לראות את איכות המורים של המדעים המדויקים, בבתי-הספר התיכוניים שאני ראיתי.

באסל גטאס: כי הם overqualified.

אלעזר שטרן: סליחה, אני חושב שהדבר נובע משתי סיבות: אחד, מהכישורים, והשני מחוסר היכולת שלהם להשתלב בחלק מהמקומות.

אלעזר שטרן: מה שאני אומר, שאני קינאתי באיכות הזאת – לא קינאתי, אני שמח בגלל שהם חלק מאתנו, אבל קינאתי במודעות של ההליכה ללימודים של מקצועות מדויקים במערכת החינוך.

אלעזר שטרן: לא יודע אם זה רק כסף שמה הכול.

באסל גטאס: מי שמחזיק היום את הפקולטות לכימיה זה ערבים.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא הפעלתי את השעון.

אלעזר שטרן: הנושא של מדדים.

אלעזר שטרן: השר, אני מבקש שגם כשמציגים פה הישגים של OECD ובגרות, אני הייתי שמח אם היה מדד לנתינה לחברה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהמדד היחיד שקיים היום, לצערי, הוא השירות בצה"ל.

אלעזר שטרן: אני הייתי מוותר על המדד הזה אם היינו יכולים למדוד כמה בוגרי בתי-ספר תיכוניים נותנים לחברה לפני או אחר כך.

שי פירון: אוקיי.

אלעזר שטרן: אני רוצה להעיר, אני יודע שאתה מתעסק הזה: אני הסתובבתי בהרבה בתי-ספר ואני ראיתי את הנתונים, שאני לא יודע אם אתם מפרסמים, אני ראיתי מנהל בית-ספר תיכון ב"אורט לוד" לדוגמה שעושה עבודה מהבוקר עד הלילה, עבודה מעולה, השכר שלו לדעתי הוא פחות מ-20,000 שקל.

אלעזר שטרן: אני ראיתי מגזרים אחרים, שהשכר שאתם מדליפים או מפרסמים הוא 40, 50 ,60.

שי פירון: רק שנייה, מי מדליף?

שי פירון: למה אתה מתחלק תמיד?

שי פירון: מי מדליף מה?

שי פירון: מה אתה תמיד מתחלק כשאתה אומר דברים טובים?

שי פירון: מי מדליף, מה מדליף, איזה מדליף – למה אתה צריך את הדברים האלה?

שי פירון: באמת.

משולם נהרי: מחליק – להתחלק זה לכמה חלקים.

<דלית שטאובר: שכר מנהל זה דבר לפי טבלאות.

שי פירון: מה זה הדבר הזה?

שי פירון: מאיפה השפה הזאת?

<קריאה: תן לו לענות.

אלעזר שטרן: פרסמתם?

שי פירון: יש טבלאות מפורסמות בחוברת.

אלעזר שטרן: מצוין.

שי פירון: אז למה אתה משתמש במילים כאלה?

אלעזר שטרן: חשבתי טיפה להגן עליך, אבל בסדר, אתה לא צריך את ההגנה הזאת.

אלעזר שטרן: אוקיי, אז אני מבקש הסברים על זה שבמערכת החינוך יש כאלה הפרשי שכר בין מנהלים ממגזרים שונים.

אלעזר שטרן: זהו.

שי פירון: אוקיי.

שי פירון: תשובה.

שי פירון: מקצועי-טכנולוגי אנחנו הצבנו כיעד, בשונה ממה שהיה נהוג את היום.

שי פירון: אני רואה בחומרה רבה את חיסול החינוך המקצועי בישראל.

שי פירון: בשנה הקרובה נפתח חמישה בתי-ספר מקצועיים חדשים.

שי פירון: אני רוצה להודות לכל מי ששותפים לזה, כגון סטף ורטהיימר ועוד שורה ארוכה של אנשים.

עדי קול: רק טכנולוגי או עוד מקצועות?

שי פירון: מקצועיים.

שי פירון: לא אמרתי טכנולוגיים, אמרתי מקצועיים, בכוונה.

שי פירון: לא טכנולוגיים, מקצועיים.

שי פירון: בתי-ספר מקצועיים, המגמה היא להגיע למספר גדול מאוד של בתי-ספר במהלך העשור הקרוב.

שי פירון: אני חושב שצריך לחדש את הנקודה הזאת, זה גם חסר לישראל כמדינה וזה גם משרת את הכישורים ואת היעדים של חלקים נרחבים באוכלוסייה.

שי פירון: דבר נוסף, לגבי לימודי המדעים בממ"ד: קודם כול, אני רוצה לבשר שבנתוני המיצ"בים הקרובים ובנתוני הבגרויות הקרובות יש שינוי ניכר בהישגים של החינוך הממלכתי-דתי בתחומים האלה בעקבות עבודת עומק שהמנכ"לית הובילה במהלך השנתיים האחרונות.

משה גפני: לא מוצלח, אני אומר.

שי פירון: לא טוב, אתה רוצה שאני אענה בסוף?

שי פירון: אין בעיה, אני אעצור בשלב זה.

שי פירון: אני רק אגמור את התשובה הזאת: מדד נתינה לחברה, אף על פי שזה לא קשור לוועדת כספים, אני אומר שאנחנו כרגע מנסחים את תעודת הבגרות החברתית.

אלעזר שטרן: אתה דיברת פה רק על כספים?

אלעזר שטרן: רבע שעה בפתיחה שלך הייתה על האידאולוגיה של החברות ושל הכול.

אלעזר שטרן: עוד פעם לחזור לזה?

שי פירון: בכל אופן, אנחנו מגבשים כרגע תעודת בגרות חברתית, פעם ראשונה.

שי פירון: ופעם שנייה ביקשתי מהמנכ"לית לכנס צוות שייצר עץ מדדים חדש, שבסופו של דבר כשנפרסם את הנתונים של בתי-ספר, לא נפרסם רק את הזכאות לבגרות ולא רק את ההצטרפות לשירות אזרחי או לשירות צבאי.

שי פירון: ולגבי שכר המנהלים, יש טבלאות שאנחנו מחויבים אליהם.

שי פירון: מה קורה ברשתות פרטיות כאלה ואחרות שחותמות על חוזים אישיים, זה לא עניינו של משרד החינוך.

שי פירון: זה קיים דרך אגב רק בחינוך העל-יסודי ולא בחינוך היסודי.

עיסאווי פריג': ולמה דווקא במגזר הערבי?

שי פירון: עיסאווי, שכני האהוב, זה לא רק במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': זה נושא מפתח.

שי פירון: אז אני אומר לך: לא רק.

שי פירון: אני רק אומר משפט אחד לסיום התשובה הזאת: אני חושב שאחד הדברים הנוראיים ביותר שקיימים במדינת ישראל זאת העובדה שבמסגרת ההסכמים שארגוני המורים חתמו עם האוצר, אנחנו בכלל לא מעורבים בזה, לא ניתנה תשומת לב להגדרה פרופסיונלית נפרדת של המנהלים וליצירת שכר נפרד להם מטבלת המורים.

שי פירון: הם לא מורים פלוס, הם משהו אחר לגמרי.

שי פירון: זה לא תלוי במשרד, והייתי מאוד מאוד שמח אם בתוך חישובי השכר, דרגות השכר, מנהל לא יהיה מורה וקצת יותר אלא מנהל יהיה משהו אחר לגמרי.

שי פירון: וזה אחד מהתיקונים שמדינת ישראל צריכה לעשות, זה בסך הכול 4,800 מנהלים, זה דבר שאפשר לקבל אותו על עצמנו ולעשות את השינוי הזה.

שי פירון: אני אענה עכשיו בסוף, אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: בסוף נעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: חמד ואחריו טיבי.

ניסן סלומינסקי: אני מפעיל את הזמן.

משה גפני: תעשה לפי הערכה, זה מעצבן הצלצול.

חמד עמאר: הפעלת את הזמן לפני שהתחלתי לדבר.

ניסן סלומינסקי: לא, נתתי לך.

משה גפני: זה מעצבן, תעשה לפי הערכה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ראיתי את כל הטבלאות, אבל אני רוצה להזכיר לך: יש חינוך שנקרא חינוך דרוזי.

חמד עמאר: או שמחליטים שיש חינוך דרוזי ועושים לו טבלה או שמבטלים בכלל את החינוך הדרוזי.

חמד עמאר: זה חשוב גם לך שתדע, כי אני שמעתי, כשהתחלת לחפש עוזר שר, התחלת לחפש מהמגזר הערבי ושכחת שיש מגזר דרוזי שגם צריך לתת לו את השירות.

חמד עמאר: אז שיהיה לך רק נתונים.

חמד עמאר: בישיבות עם ראשי רשויות קיבלתי במגזר הדרוזי נתונים שההשקעה בתלמיד במגזר היהודי היא פי שלושה מתלמיד במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני רוצה לקבל תשובה, האם זה נכון?

חמד עמאר: ואם זה נכון, איך מתקנים את זה, וצריך לתקן את זה.

חמד עמאר: ולא נאפשר דבר כזה עוד יותר.

חמד עמאר: שאלה שנייה, הצפיפות בכיתות.

חמד עמאר: אני מסתובב בבתי-ספר דרוזים – 40 תלמידים.

ראובן ריבלין: כמה לומדים בכיתה בממוצע?

חמד עמאר: 40.

חמד עמאר: בין 38 ל-42.

שי פירון: 42 אין.

חמד עמאר: יש.

חמד עמאר: אני ביקרתי בכיתה של 42.

חמד עמאר: אני חושב שהסתובבתי בבתי-ספר במגזר הדרוזי יותר מכל אחד שיושב כאן.

חמד עמאר: הייתי יושב-ראש תנועת הנוער הדרוזית, הסתובבתי הרבה בבתי-ספר.

חמד עמאר: אז אני אומר לך: יש 42.

חמד עמאר: אז הממוצע בין 38 ל-40.

חמד עמאר: וכל הנושא של השוויון בנטל - - -

אחמד טיבי: זה מה שאני אמרתי לרובי.

אחמד טיבי: נדמה לי שאתם משרתים בצבא.

חמד עמאר: אנחנו משרתים בצבא ואחוז הגיוס אצלנו הכי גבוה בישראל.

חמד עמאר: אני מתגאה בזה ואני רוצה שימשיך ככה.

חמד עמאר: אבל הבעיה שלי שהממסד עדיין לא קלט את זה, ואני צריך להחדיר לו את זה ואני אחדיר לו את זה.

באסל גטאס: זה לא שלא קלט, זה ככה בנוי.

חמד עמאר: אז אני אדע לעשות את זה.

חמד עמאר: מה שאני רוצה להגיד לך, אדוני השר: שמעתי אותך כאן והתגאיתי לשמוע אותך.

באסל גטאס: אתם חלק מהעולם הערבי.

חמד עמאר: התגאיתי לשמוע אותך אומר למגזר החרדי: תעברו לממלכתי, אני אבנה לכם כיתות.

חמד עמאר: וזה אלפי כיתות, לא מאות כיתות.

חמד עמאר: במגזר הדרוזי חסר מאות כיתות, אז תבנה את זה.

חמד עמאר: אתה יכול לעשות את זה, תעשה את זה.

שי פירון: רק תבדוק מה קרה בחודשיים האחרונים לגבי המורים בגולן בבתי-הספר הדרוזים ותחזור אלי.

שי פירון: תראה מה עשינו בחודשיים.

ראובן ריבלין: שם יש קרקעות.

שי פירון: רק תבדוק, תחזור אלי.

שי פירון: מה עשינו בחודשיים לגבי חוסר המורים הדרוזים בגולן.

חמד עמאר: אז אני אגיד לך, הנושא השלישי זה מורים.

חמד עמאר: יש לנו עודף מורים, לא חוסר מורים.

שי פירון: לא, לא בגולן.

חמד עמאר: אני מדבר במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: יש לנו עודף מורים.

חמד עמאר: אז למה אנחנו בכלל נמצאים ב-40 תלמיד, 45 תלמיד, 42 תלמיד ו-38 תלמיד בכיתה כשיש עודף מורים.

חמד עמאר: יש כל כך הרבה מורים שמסיימים את הלימודים שלהם, סטודנטים שמסיימים את הלימודים ולא מוצאים מקום עבודה.

חמד עמאר: הנושא הזה יכול לפתור לך את מספר התלמידים.

שי פירון: דודי, יש לך רק את המספרים של הדרוזים?

ניסן סלומינסקי: טיבי ואחריו רובי.

שי פירון: רק שנייה.

שי פירון: משה, יש לך את מספר התלמידים של הדרוזים?

שי פירון: אתה יכול להשיג את זה?

<משה שגיא: אני אשיג את זה.

<משה שגיא: אני יכול להגיד רק באופן כללי שתלמיד במגזר הדרוזי לא מקבל פחות מתלמיד יהודי.

<משה שגיא: לפחות לפי הממצאים שלנו הוא לא מקבל פחות.

חמד עמאר: אתה יכול להוציא לי את זה במסמך רשמי, שתלמיד דרוזי מקבל אותו דבר?

חמד עמאר: לא יכול להיות שראשי רשויות ישקרו.

חמד עמאר: כל ראשי הרשויות אמרו אותו משפט – שליש מהתקציב של תלמיד דרוזי לעומת תלמיד יהודי.

שי פירון: רגע, אתה מדבר כולל תוספת ראשי הרשויות?

חמד עמאר: לא, מה שמשרד החינוך משקיע בתלמיד דרוזי.

שי פירון: אם אני אוציא לך כזה נייר אז אתה תחזור אלי?

חמד עמאר: כן, אני צריך לקבל נייר כזה.

<דלית שטאובר: אל"ף.

<דלית שטאובר: ובי"ת, מאחר ורוב התלמידים האלה נמצאים בפריפריה, הם נהנים מהתוכניות שהמשרד נתן להם תעדוף פריפריאלי, כמו תקשוב.

שי פירון: חמד, בוא נבדוק את זה.

חמד עמאר: אני מחכה לבדוק.

ניסן סלומינסקי: תעשו בדיקה ותביאו.

שי פירון: בשמחה רבה.

שי פירון: חד-משמעית, אם זה נכון, יתוקן מחר.

משולם נהרי: הוא מדבר רק על הפער.

<דלית שטאובר: יש לנו מלגות לחבר'ה דרוזים להשכלה גבוהה, יש לנו תוכניות לבנות חרדיות דרוזיות.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: טיבי, ורובי, אתה אחריו.

ניסן סלומינסקי: אני מתחיל מחדש להפעיל.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני רוצה להתחיל בשני מוטיבים שמגדירים ומתארים את מערכת החינוך הערבית במשרד החינוך.

אחמד טיבי: אל"ף, התרחבות הפערים בין תלמידים ערבים ויהודים כמעט בכל המדדים.

אחמד טיבי: בי"ת, המשך חלוקה תקציבית לא שוויונית, מפלה לרעה את התלמידים הערבים.

אחמד טיבי: אני אתחיל בכיתות הלימוד.

אחמד טיבי: יש בתחילת כל שנה מחסור של 6,100 כיתות לימוד.

אחמד טיבי: אומנם בשנים האחרונות נבנו 3,120 כיתות חדשות, שמהוות 39% מהמחסור.

אחמד טיבי: אגב, כדי להיות הגון, זו הייתה התחלה בכיוון הנכון בשנים האחרונות, אבל רק כ-40% מהצורך.

אחמד טיבי: כך שלצורך מיידי של 6,100, בכל שנה נדרשים 529 כיתות לימוד, כך שבשנת 2016 יהיו חסרות עוד 2,000 כיתות לימוד בערך, סך הכול 8,216 כיתות בעוד כמה שנים בלבד.

אחמד טיבי: לגבי הפערים, אדוני, למשל במבחן במתמטיקה לכיתות ח'.

אחמד טיבי: הפער בין החברה הערבית ליהודים בשנת הלימודים היה 46 נקודות, לעומת 36 שנה לפני.

אחמד טיבי: גם הפער במבחן באנגלית עלה מ-46 ל-63.

אחמד טיבי: כך גם במבחן למדעים – מ-18 ל-43.

אחמד טיבי: בשירותים נלווים נתוני מחלקות החינוך ברשויות המקומיות הערביות מצביעים על מחסור בהיקפים גדולים בתקנים בשירותים מקצועיים, כמו שירותים פסיכולוגיים, ייעוץ חינוכי, שסך הכול הדרישה התקציבית של הדבר הזה היא 300,000,000 שקל.

אחמד טיבי: גם לגבי גני טרום-חובה ממלכתיים, כ-40% מגני הילדים לגילאי 4-3 שייכים לגורמים פרטיים שהם לא שייכים לרשויות המקומיות.

אחמד טיבי: חלק מאלה הם אנשים לא מקצועיים ולא מוסמכים לטיפול בזה.

אחמד טיבי: האומדן לצרכים התקציביים לתפעול גני טרום-חובה, כולל שכר דירה, בניית גנים, הצטיידות – 400,000,000 שקל.

אחמד טיבי: שלא לדבר על אחד הנושאים הכואבים ביותר בחברה הערבית וזה אבטלת מורים.

אחמד טיבי: אבטלת מורים, בעיקר מורות.

אחמד טיבי: יש אבטלה ברורה.

אחמד טיבי: ואני שואל את עצמי: יש מחסור במורים ומורות במערכת החינוך היהודית ויש אבטלה במערכת החינוך הערבית.

אחמד טיבי: למה שלא ייקלטו, אדוני השר, מורים ומורות ערביים בבתי-הספר היהודיים, לא כדי ללמד ערבית אלא כדי ללמד ביולוגיה, מתמטיקה, אנגלית וכדומה.

אחמד טיבי: אני מכיר עשרות מורים כאלה, והם מהמצטיינים במערכת החינוך היהודית והם מורים ערבים.

אחמד טיבי: כמו שיש רופאים, בדרך כלל רוב הרופאים הערבים הם מצטיינים בבתי-חולים בארץ.

אחמד טיבי: אני בטוח שזה יפתור גם את המצוקה של מערכת החינוך - - -

ראובן ריבלין: גם בסגל האקדמי.

אחמד טיבי: גם בכנסת אפילו.

שי פירון: חוץ מה-500 שאנחנו מכניסים מהשנה והלאה בתוכנית?

ראובן ריבלין: זה גם חשוב.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, בוא נקצר.

שי פירון: אחמד פשוט יודע שיש תוכנית.

שי פירון: תראה איך הוא מחייך.

ראובן ריבלין: הוא אומר לפרוטוקול.

אחמד טיבי: אמרתי לפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: רובי, אפילו חברי הכנסת לא יספיקו לדבר.

ניסן סלומינסקי: והשר בטח לא יספיק לתת תשובה.

ניסן סלומינסקי: אז בואו נעמוד במשטר של זמן, אין לנו ברירה.

אחמד טיבי: קח זמן פציעות.

ניסן סלומינסקי: כבר לקחתי.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: נפגשתי עם השר.

אחמד טיבי: אם הוא כבר נתן רמז, נפגשתי יותר מאשר פעם אחת עם השר.

אחמד טיבי: גם חברי הכנסת הערבים ייפגשו אתו.

שי פירון: לא יבקשו, אני הזמנתי אתכם.

<קריאה: כן, ב-9 בחודש.

אחמד טיבי: ב-8 בחודש אנחנו ניענה.

חמד עמאר: מתי אתה מזמין אותי?

שי פירון: אותך בנפרד.

שי פירון: היית בצבא.

שי פירון: עם ראשי המועצות.

חמד עמאר: עם ראשי המועצות.

חמד עמאר: העוזר שלי יתאם פגישה, אני אביא את כל ראשי המועצות.

שי פירון: בשמחה רבה.

שי פירון: סגרנו.

חמד עמאר: אני אביא את כולם.

ראובן ריבלין: דרך אגב, רבות מהמועצות הן מועצות משותפות למוסלמים, נוצרים - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, אתה מדבר אחריו.

חמד עמאר: יש שלוש מועצות כאלה - - - ושפרעם.

אחמד טיבי: ויש דגש מיוחד, לפחות בתחילת הקדנציה של השר, על מערכת החינוך וחולייה, והתחלואות הרבות.

אחמד טיבי: אני מקווה שהשר ימצא, יחד עם המנכ"לית והצוות המקצועי, יאזרו את האומץ – לא רק את הכוח, כוח יש לכם, השאלה אם יש לכם אומץ ורצון לטפל בשחיתות במערכת החינוך הערבית, לרבות שחיתות של מפקחים.

אחמד טיבי: מדובר באנשים שמתנהגים כמו דיקטטורים, מינויים לא תקינים, מינויים מושחתים.

אחמד טיבי: יש מפקחים שנמצאים שם לא חשוב מי הממשלה, הם יותר חזקים מהממשלות.

אחמד טיבי: כנראה שיש גופים אחרים שמעוניינים שהאנשים האלה יישארו, לא יודע.

עיסאווי פריג': אצל הערבים יש אללה, מוחמד והמפקח.

אחמד טיבי: יכול להיות שהמוסד לביטוח לאומי באוסטרליה תומך במפקחים האלה.

אחמד טיבי: יכול להיות.

אחמד טיבי: אבל הם נשארים.

אחמד טיבי: הממשלה מתחלפת, הם נשארים עשרות שנים.

אחמד טיבי: לכן אני מבקש את תמיכתך.

אחמד טיבי: יש לי הצעת חוק, אדוני השר: הגבלת כהונה של מפקחים, בעיקר של מפמ"רים.

אחמד טיבי: יש גבול, כמה אפשר מפמ"ר.

שי פירון: אנחנו נהיה בעד החוק.

אחמד טיבי: אתם תהיו בעד החוק.

<דלית שטאובר: אני ביקשתי את זה כבר מהנציב, והוא סרב.

אחמד טיבי: היות והשר כבר הודיע לי שהוא תומך בזה – אני מודה לך, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי.

ניסן סלומינסקי: הדבר הכי פשוט, שאנחנו נמשיך, והשר בסוף מחוסר ברירה לא יוכל לתת תשובות.

שי פירון: אני אלך.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אני מבקש מחברי: בואו ניכנס למסגרת.

ניסן סלומינסקי: שלוש דקות זה המון.

ניסן סלומינסקי: רובי ואחריו בועז.

חמד עמאר: אבל אתה לא מפסיק אף אחד אחרי שלוש.

חמד עמאר: תתחיל להפסיק אנשים.

ניסן סלומינסקי: זהו, אני אעשה.

ניסן סלומינסקי: מצפצף מצפצף.

ניסן סלומינסקי: אתה לא שמעת, בטח היית בתותחנים.

ניסן סלומינסקי: רובי.

ראובן ריבלין: היושב-ראש, השר, מכובדי כולם, אני רוצה לומר שאנחנו חיים בחברה שיש בה בהחלט הבדלים וסיעות וכיתות ושבטים, וצריך להביא לידי גישור כמה שאפשר יותר בהבנה.

ראובן ריבלין: זו הצהרה.

ראובן ריבלין: דבר שני, רציתי להיאחז בדבריו של השר, אשר ברמה התקציבית בא ודיבר גם בנושאים חינוכיים, שבהם עוסק משרד הכלכלה כדי לדאוג לאימהות עובדות, והילדים הם התוצאה והמבחנים שבהם אנחנו נתקלים.

ראובן ריבלין: כאשר אני שומע שמדובר ב-800,000,000 שקל, שהוא הפער בין היכולת לקיים יום לימודים ארוך, ולקיים יום לימודים ארוך אחיד שבו ילדי ישראל גם באותם זמנים שבהם הם נמצאים מחוץ לבית בגלל סיבות אחרות, נוכל לייחס זאת גם לנושא החינוכי.

ראובן ריבלין: אני חושב שממשלת ישראל וכנסת ישראל ברמת סדרי עדיפויות צריכה לעמוד על כך שמיליארד השקלים האלה יינתנו למשרד החינוך על מנת להגיע לאותה מטרה שבלעדיה איִן.

ראובן ריבלין: הדבר הזה פותר את כל הנושאים האחרים הקשורים אבל בעיקרם הוא בנושא החינוכי, הוא מתן אפשרות שווה לכל ילדי ישראל להיות בבתי-ספר.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת ליבו של השר ללימודי לפני 70 שנה בבית-ספר.

ראובן ריבלין: אחד מהדברים החשובים ביותר בראשית הקמת המדינה, גם בחברה הערבית וגם אנחנו, פעילות חוץ בית-ספרית הייתה דבר שהוא היה מיסודות החינוך.

ראובן ריבלין: והיום המורים לא רוצים, הם עושים טובה שהם הולכים לאיזושהי פעילות חוץ בית-ספרית.

ראובן ריבלין: אני מדבר ברמה של טייל בארצך ולמד אותה - -

משולם נהרי: ביקורי בית כבר לא הולכים.

ראובן ריבלין: - - בתרבות, בביקורים, במקומות שהם מקומות ממלכתיים כמו כנסת, מוזיאונים או דברים אחרים והצגות.

ראובן ריבלין: אני בטוח שביכולתך וביוזמתך הדברים האלה צריכים לחזור.

ראובן ריבלין: והדבר השלישי הוא שאלה: כמה מהחלטות טרכטנברג תיאלץ לדחות בגלל שלא יעמידו לך תקציב, וכמה מהן עוד ייקטעו בעודן באיבן?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ראובן ריבלין: לא צלצל השעון, נכון?

ניסן סלומינסקי: עוד 14 שניות.

ניסן סלומינסקי: כל הכבוד לך.

ניסן סלומינסקי: בועז ואחריו נהרי.

בועז טופורובסקי: כבוד השר, רציתי להגיד לך קודם כול תודה על זה שהגעת כאן לוועדה והצגת את התקציב, רוב השרים עוד לא הציגו, ואנחנו מעריכים את זה.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה ששר הוזמן לוועדת הכספים ולא הגיע.

בועז טופורובסקי: לא, אני רק יודע שרוב השרים עוד לא הציגו.

בועז טופורובסקי: לא אמרתי אם הוזמנו או לא הוזמנו.

בועז טופורובסקי: גם בצורה אובייקטיבית הייתה הצגה מדהימה, ומה שאתה עושה במשרד החינוך הוא בהחלט מבורך.

בועז טופורובסקי: כמה דברים קטנים.

בועז טופורובסקי: החינוך המקצועי קצת דיברנו עליו.

בועז טופורובסקי: אני רק רוצה להדגיש את הנושא של ה-Community College, בעצם המוסדות שיכולים להיות כלי מגשר בין התיכון לבין ההשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: יש הרבה אנשים או שההשכלה הגבוהה לא מתאימה להם או שבכלים של היום הם פשוט לא מצליחים להגיע להשכלה הגבוהה, והיום תואר ראשון הפך להיות מעין התעודת בגרות של פעם.

בועז טופורובסקי: מעבר לזה, אנחנו לא עושים דיון על ההשכלה הגבוהה, אבל משהו שמאוד נוגע לחינוך עד התיכון.

בועז טופורובסקי: היום יש תהליך בהשכלה הגבוהה שמבטל את התוצאות וההישגים בתעודת הבגרות ועוקף אותם או לא מתייחס אליהם, וגם לזה כדאי מאוד שנדע להתייחס.

בועז טופורובסקי: הדבר האחרון זה נוער מתאבד.

בועז טופורובסקי: יש יותר מתאבדים, יותר מההרוגים בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: בתאונות הדרכים אנחנו משקיעים מאות מיליונים ובמערכת החינוך ההשקעה היא הרבה יותר נמוכה, אם בכלל.

בועז טופורובסקי: אני אשמח גם לדעת מה ההתייחסות, גם התקציבית וגם מבחינת התוכניות, לנושא של נוער בסיכון להתאבדות.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: נהרי ואחריו ליצמן.

משולם נהרי: רבותי, תקציב משרד החינוך הוא התקציב השני בגודלו בתקציב המדינה.

שי פירון: הוא הראשון כשאתה מוריד מהביטחון את המחירים של הפנסיה וכו', אז התקציב של החינוך הוא הרבה יותר גדול.

משולם נהרי: הוא הרבה יותר גדול, נכון.

משולם נהרי: ואי-אפשר להיכנס לכל הפרטים ובטח אין כוונה כזו – "ארוכה מארץ מידה ורחבה מני ים".

משולם נהרי: זה תקציב שעומדים מאחוריו אנשי מקצוע מעולים שבמעולים וניתן לסמוך עליהם שהם עושים את המקסימום שאפשר כדי לתת מענה לבעיות הקשות שיש היום במערכת החינוך, ההתמודדויות הקשות.

משולם נהרי: רק עצה אחת הייתי נותן, שאל תירדמו לקראת העודפים המחויבים.

משולם נהרי: יש עודפים מחויבים בסכומים גדולים שאמורים לחזור, ולא יודע, יש לי מין תחושה כזאת שיכול להיות שבכלל יגידו לכולם לוותר במסגרת הקיצוצים.

משולם נהרי: הלוואי ואתבדה.

משולם נהרי: אבל אני רוצה להתחבר לדברי הפתיחה.

משולם נהרי: לפני שהשר הגיע אז היושב-ראש פתח בדברי תורה וציטט - - -

אלעזר שטרן: כי עדי ביקשה.

ראובן ריבלין: לפי בקשת עדי קול.

עדי קול: כי ביקשתי.

עדי קול: אני מקפידה על זה.

משולם נהרי: נכון.

משה גפני: לא שמעתי.

עדי קול: היית בוועדה פשוט באותו זמן.

משולם נהרי: והוא הזכיר את בקשתו של משה.

שי פירון: לאן גפני נעלם?

ניסן סלומינסקי: לא, משנה מקום משנה מזל.

ניסן סלומינסקי: עליזה תפסה לו את המקום.

שי פירון: אני אגיד לך את האמת: אתה נעלם לי.

שי פירון: ואז כיוון שגם אני, אתם לא יודעים, מחובר באס.

שי פירון: אם.

שי פירון: אסים לחרדים, אני כבר מקבל אס.

שי פירון: אם.

שי פירון: אס.

שי פירון: מה אני אמרתי ומה אתה ענית, ואז פתאום אתה חוזר, אז זה יפה.

יעקב ליצמן: מה זה אס.

יעקב ליצמן: אם.אס.?

<קריאה: מסרון בעברית.

עדי קול: זה שיעור ראשון בליבה.

משולם נהרי: טוב, רבותי, אני אעשה את זה ממש בקצרה.

יצחק כהן: פשוט בפלאפונים כשרים אין אס.

יצחק כהן: אם.

יצחק כהן: אסים.

ראובן ריבלין: הלוואי וכל שרי ישראל היו מבינים בליבה כמו ליצמן.

עדי קול: ואיציק כהן.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, זה על הזמן שלנו.

ניסן סלומינסקי: כן, נהרי.

משולם נהרי: והיושב-ראש הזכיר את בקשתו של משה מהקדוש ברוך הוא למנות מנהיג.

משולם נהרי: וכך כתוב: יפקוד ה' אלוקי הרוחות איש על העדה.

משולם נהרי: והאמת ש"אלוהי הרוחות", זה נדיר שמשתמשים בלשון הזו.

משולם נהרי: יש עוד איזו פעם שהזכירו, אבל לא תמיד כך בשמו של הקדוש ברוך הוא.

משולם נהרי: אבל רש"י על זה, על השינוי הזה, אמר: "אמר לפניו: ריבונו של עולם, גלוי וידוע לפניך דעתו של כל אחד ואחד, ואינם דומים זה לזה.

משולם נהרי: מנה עליהם מנהיג שיהיה סובל כל אחד לפי דעתו".

משולם נהרי: כשפתחת בדבריך, השר, ואמרת את האני מאמין, ודיברת על קידום ערכי השוויון, ודיברת בין היתר על החינוך הציבורי שצריך לחזק אותו, כמובן והדגשת שצריך להותיר זמן והזדמנות לכל קהילה וקהילה וגם הדגשת מבלי לדרוס אחרים, אז אמרתי: אלו דברים, בבחינת "תפוחי זהב במשכיות כסף, דבר דבור על אופניו".

ראובן ריבלין: משלי פרק ה'.

משולם נהרי: אבל כשאני רוצה לתרגם את הדברים הלכה למעשה, אודה ולא אבוש כי לא ירדתי לסוף דעתך.

משולם נהרי: ואני רוצה להביא רק דוגמה אחת.

משולם נהרי: במוכר שאינו רשמי אמרת שאני דאגתי לציבור שלי.

משולם נהרי: ואני אומר לך: אם הכוונה היא גם לחרדים וגם לדמוקרטים, בתי-הספר הדמוקרטיים, וגם לערבים וגם לנוצרים, וגם לבתי-ספר דתיים ציוניים שאתה מכיר אותם מקרוב, אם אתה אומר שזה הציבור אז אני גאה, אני דאגתי לכל הציבור הזה.

שי פירון: תוכל רק לומר ברשותך את חלוקת האחוזים בין המגזרים השונים בבתי-הספר - - -

משולם נהרי: סליחה.

שי פירון: תוכל רק לומר בקול רם - - - רק ביקשתי בקשה.

עיסאווי פריג': יש לנו עוד חצי שעה, שנספיק לשמוע את השר.

משולם נהרי: תן לי, אני מוכן לענות לך על כל שאלה וכל נתון לתת לך.

ניסן סלומינסקי: נהרי, תקצר.

משולם נהרי: לא נותנים לי לקצר.

משולם נהרי: העיקר חסר עכשיו.

משולם נהרי: עכשיו אני מגיע לעיקר.

משולם נהרי: בכל אופן, מה שאני רוצה להגיד, אדוני השר, מדובר פה ב-200,000 תלמידים, שהחינוך הציבורי – אנחנו לא נגד החינוך הציבורי.

משולם נהרי: אני זוכר במשרד החינוך, כשעוד עבדתי במשרד החינוך, הנושא של החינוך הציבורי תמיד עלה, והקשיים שהיו והתוצאות שהיו והירידה שהייתה במערכת החינוך הציבורי, היא הייתה ידועה.

משולם נהרי: זה מה שהביא גם כן למוכר שאינו רשמי ללכת ולצמוח יותר ויותר.

משולם נהרי: וכולם היו בעד לשדרג, כולם היו בעד לתקן.

משולם נהרי: אבל היום אתה בא ומוריד גרזן על כל 200,000 תלמידים.

משולם נהרי: אילו היית אומר: תשמעו, רבותי, אני לא מתקצב אותם יותר – זה משהו אחר לגמרי.

משולם נהרי: אבל יש לך את הכוח שאין אותו לאף אחד מבחינת החוק, אם תכיר את החוק של השתתפות הרשויות בתקציבי המוכר שאינו רשמי, החוק מעניק לך את כל הכוח להחליט - - -

ניסן סלומינסקי: נהרי.

משולם נהרי: תן לי לגמור.

ניסן סלומינסקי: אבל תקצר.

משולם נהרי: אני מקצר.

ניסן סלומינסקי: לא, אתה לא מקצר, אתה מאריך מאוד.

משולם נהרי: זה העיקר וזה חשוב.

משולם נהרי: וגם לך זה חשוב, כי זה הציבור שלך.

ניסן סלומינסקי: מסכים.

ניסן סלומינסקי: אז היית צריך לפתוח בזה, מה אני יכול לעשות.

ניסן סלומינסקי: אבל אי-אפשר, כי אחרים אפילו לא הספיקו לדבר.

משולם נהרי: אני מסיים בזה.

משולם נהרי: אם לא תקטע אותי הייתי גומר כבר מזמן.

ניסן סלומינסקי: לא, לא היית גומר.

משולם נהרי: אתה לוקח 200,00 תלמידים, שיש לך את הכוח.

משולם נהרי: אגב הכוח מבחינת החוק הוא בידך.

משולם נהרי: אתה יכול להחליט מחר שאת המוכר שאינו רשמי לא מתקצבים בכלל, הרשות המקומית לא תוכל לתקצב ולא תהיה לה חובה, מפני שהיא תלויה בך, אתה קובע את שיעור אחוז התקצוב.

משולם נהרי: אבל מה אתה עושה?

משולם נהרי: אתה אומר: לא, אני אמשיך לתקצב אתכם, זאת אומרת יש לכם זכות קיום.

משולם נהרי: אבל הרשות המקומית תחנוק אתכם, היא תעשה לי את העבודה.

משולם נהרי: עכשיו, איך זה מסתדר עם לא לדרוס?

משולם נהרי: איך זה מסתדר עם לתת אפשרויות לאחרים להתקיים?

משולם נהרי: אתה רוצה להפוך את הכול לחינוך הציבורי – אני לא מתווכח אתך.

משולם נהרי: בוא תקים אלטרנטיבה, בוא תקים את החינוך הציבורי ואחרי זה תסגור.

משולם נהרי: תקדים תרופה למכה.

משולם נהרי: אבל איפה עושים דבר כזה?

משולם נהרי: נותנים מכה ולא מוצאים תרופה לזה?

עליזה לביא: אתה הרסת את המערכת.

משולם נהרי: סוגרים פתח ולא פותחים פתח?

עליזה לביא: אתה הרסת את המערכת, סליחה.

עליזה לביא: כן, הרס.

ניסן סלומינסקי: עליזה, לא לא.

ניסן סלומינסקי: טוב.

משולם נהרי: אני מבקש ממך, השר, ופה זה בקשה.

משולם נהרי: אני לא בא לנגח.

משולם נהרי: אני אומר: קח, תחשוב עוד פעם על כל הנושא הזה, תחשוב.

משולם נהרי: גם אם אתה מאמין ואתה אומר: אני רוצה, ואני יודע שזו המדיניות שלך עוד מדוח דוברת, ללכת לחינוך הציבורי ולחזק אותו – זה בסדר, אני לא מתווכח אתך.

משולם נהרי: אבל אל תוריד גרזן במכה אחת על כל 200,000 - - -

עליזה לביא: אתה הרסת את החינוך הציבורי ואתה עוד מדבר?

עליזה לביא: אתה הרסת את החינוך הציבורי.

משולם נהרי: אל תפריעי לי.

משולם נהרי: עליזה בארץ הפלאות.

משולם נהרי: די, מספיק כבר.

ניסן סלומינסקי: עליזה.

משולם נהרי: אל תפריעי לי.

ניסן סלומינסקי: נהרי, די.

משולם נהרי: תבדוק את הנושא הזה שוב.

משולם נהרי: זה לא עניין של יוקרה וזה לא עניין לנגח וזה לא עניין של כיפוף ידיים.

שי פירון: תאמין לי, אם יפסיקו לצלם, זה ייגמר.

ניסן סלומינסקי: טוב, נהרי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: די.

משולם נהרי: אדוני השר, אתה מוכן לתת לי תשומת לב?

ניסן סלומינסקי: אבל אמרת כבר את הדברים ואתה עכשיו חוזר עליהם.

ניסן סלומינסקי: תאמין לי, חשוב לכולם, ויהיו עוד אחרים שיגידו.

עדי קול: אנחנו גם עוד מעט נשמע את זה שוב.

ניסן סלומינסקי: טוב, ליצמן ואחריו עדי קול.

ניסן סלומינסקי: אני מפעיל.

ניסן סלומינסקי: ר' יעקב.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: כמה הערות.

יעקב ליצמן: אני אגע בעקיפין קצת על המגזר החרדי, אבל אני אדבר על החינוך הכללי.

יעקב ליצמן: לא שמעתי ממך מלה אחת, מה אתה עושה לחסל את הסמים בבתי-הספר הכלליים.

יעקב ליצמן: לא שמעתי ממך מילה אחת מה אתה עושה לחסל את האלימות, הסכינים, בבתי-ספר.

יעקב ליצמן: מילה אחת לא שמעתי.

יעקב ליצמן: ולא שמעתי ממך מילה, על אף שזה על-פי חוק, וזה אני יכול להגיד לך בתפקידי כסגן שר הבריאות לשעבר, שעל-פי חוק בתי-ספר פטור והמוכר שאינו רשמי חייבים ברישיון משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בתי-הספר הכלליים על-פי חוק לא חייבים, אבל הם בהשוואה למצב, אתה לא בודק ובגלל שלא צריך רישיון בריאות, אתה לא בודק מה המצב של בתי-ספר – נורא ואיום שמה, אני יכול להגיד לך כעד, מה שאני אומר לך בתפקידי הקודם.

יעקב ליצמן: לא שמעתי מילה אחת משהו שאתה רוצה לשפר.

יעקב ליצמן: אתה בא רק לדבר אחד: לשפר אותי.

יעקב ליצמן: כשביבי נתניהו כשר אוצר בא לוועדת כספים והוא אמר לי אז פעם אחת שהוא רוצה לעזור למגזר החרדי, בגלל זה הוא מוריד את קצבאות הילדים, התחלתי לדאוג.

יעקב ליצמן: אמרתי לו: תעשה לי טובה, אל תעזור לנו, אנחנו יודעים להסתדר לבד.

יעקב ליצמן: גם לך אני אומר את זה, עוד מעט אני אגע: תפסיק לעזור לנו, אנחנו יודעים להסתדר לבד.

יעקב ליצמן: ברוך השם, אצלנו אין סמים, אצלנו אין אלימות, סכינים.

יעקב ליצמן: פה ושם יכול לקרות, אבל אין ולא צריך על זה אפילו שומרים מיוחדים על בתי-הספר.

יעקב ליצמן: הכי גרוע, מה שאני אומר לך, וזה תבדוק אצלך: למה 23% בכיתות א' יש להם פטור והם במוכר שאינו רשמי - - - האם בדקת פעם אחת שפקידים בכירים במשרדך ומשרד האוצר, שאני יודע שמות, שהם לא מהמגזר החרדי, וחלק אחד אפילו לא ממגזר הממ"ד, והם לומדים בבתי-ספר חרדים.

יעקב ליצמן: אולי בדקת למה?

יעקב ליצמן: הם אמרו לי למה.

יעקב ליצמן: הם אמרו לי שהחינוך שמה בפשיטת רגל.

יעקב ליצמן: הם אומרים לי שאין חינוך שמה, שמפחדים לשלוח לבד ילדים לבתי-ספר.

יעקב ליצמן: האם שמה טיפלת בזה?

יעקב ליצמן: ובעיקר תגיד לי למה אתה צריך בייביסיטר.

יעקב ליצמן: אני אסביר לך מה אני מתכוון.

יעקב ליצמן: בחוק אתם אומרים ככה: שר החינוך בהסכמת שר האוצר יקבע כללים לתקצוב בקשר לתוכנית ליבה.

יעקב ליצמן: אתה צריך את שר האוצר כבייביסיטר?

יעקב ליצמן: אתה לא יודע לבד לעשות את התקציב של הליבה?

יעקב ליצמן: אתה צריך איזה בייביסיטר למעלה, שחלילה וחס לא תסטה מלפיד מכל הדברים האלו?

יעקב ליצמן: לזה אתה צריך בייביסיטר?

יעקב ליצמן: ככה אתה נראה בזה ולא מתבייש לכתוב את זה אפילו?

יעקב ליצמן: זו הערה כללית.

שי פירון: שלוש דקות זה הערה כללית רק?

שי פירון: שאני אדע.

יעקב ליצמן: כן.

ניסן סלומינסקי: הוא יודע שהוא צריך לסיים.

יעקב ליצמן: כן, יש לי את הדקות בדיוק כמו שיש לך.

יעקב ליצמן: אני לא אחרת ממך.

יעקב ליצמן: אם אתה רוצה להתערב בניהול הוועדה אני צריך להתערב בניהול משרד החינוך.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, חבל על הזמן.

יעקב ליצמן: לא, אני לא אוהב הערות מחוצפות של שר, שיגיד לנו בוועדת הכספים כאן את דעתו, כמה מותר לי לדבר.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, הוא אורח כאן.

יעקב ליצמן: תגיד תודה שאנחנו מארחים אותך יפה ולא הפרעתי לך במילה אחת, ותתנצל על מה שאתה אומר, זה פשוט חצוף מה שאמרת הרגע, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: ואם אדוני היושב-ראש לא מגן עלינו, אנחנו נפסיק להגן עליך גם כן.

ניסן סלומינסקי: טוב.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: עכשיו אני ממשיך, אני לא אסתכל על השלוש דקות שלך.

ניסן סלומינסקי: אז מה אתה רוצה שאני אעשה?

ניסן סלומינסקי: שאני אפעיל את זה עוד פעם?

יעקב ליצמן: תוציא אותי, תעשה מה שאתה רוצה.

יעקב ליצמן: יש גבול גם, כשאתה נותן לשר להגיד לי שנגמרו לי שלוש הדקות זו חוצפה ואתה לא מגן עלי אפילו.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, עשה לי טובה.

יעקב ליצמן: אז אנא, אם אתה היושב-ראש שלי, אני חבר בוועדה, אתה חייב להגן עלי.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, זה בסדר, אני מגן עליך.

יעקב ליצמן: אתה לא הגנת עלי, עכשיו אתה מגן עלי.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אתה עכשיו מדבר על חשבון חברים אחרים.

יעקב ליצמן: לא משנה מה שאני עושה.

יעקב ליצמן: יש לי רשות, כי אתה לא היושב-ראש שלי, כי אתה לא הגנת עלי.

ניסן סלומינסקי: בסדר, עכשיו מצאת גם אותי שעיר.

ניסן סלומינסקי: אבל הצפצוף היה הרבה לפני שהשר אמר את דברו.

יעקב ליצמן: עזוב את הצפצוף.

יעקב ליצמן: מי שמר על הצפצוף?

יעקב ליצמן: כולם דיברו יותר.

ניסן סלומינסקי: לא כולם.

ניסן סלומינסקי: נהרי דיבר.

יעקב ליצמן: חוץ מרובי, כולם.

ניסן סלומינסקי: מה פתאום?

ניסן סלומינסקי: נהרי דיבר יותר.

<קריאה: אני דיברתי שלוש דקות.

ניסן סלומינסקי: שלוש דקות כפול שלוש.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להעיר לפרוטוקול רק, אני אפילו לא הולך להתווכח עם השר, כי זה חבל על הזמן לדבר אתו.

יעקב ליצמן: זה ככה: בחינוך העצמאי הוא הולך להוריד ל-95% בתשע"ד, תשע"ו – 85%, תשע"ז – 75%.

<קריאה: ל-75%.

יעקב ליצמן: אמרתי.

יעקב ליצמן: הוא הולך לבטל את "חוק נהרי".

יעקב ליצמן: הוא אומר: הבטחת הכנסה לאורחי כוללים למשל, מה שיש לימודי דת ואחרים, הוא הולך להוריד את זה, הוא יקבע את זה לשנה וחצי.

יעקב ליצמן: מחלקת הישיבות לחו"ל הוא הולך לבטל, למאות סטודנטים מחו"ל שמקבלים.

יעקב ליצמן: מחלקת הישיבות – מתוך 800 הוא הולך להוריד ב-2013 200,000,000 שקל, ב-2014 ב-400,000,000 שקל.

יעקב ליצמן: בסמינרים הוא הולך להוריד מ-18,000 תלמידות ל-2,500 תלמידות.

יעקב ליצמן: אני הבנתי שאולי יש איזה שינוי בזה, אני אשמח לשמוע אם יש.

יעקב ליצמן: בסמינרים הוא הולך למסלול הלימוד שייקבע באישור משרד האוצר.

יעקב ליצמן: זה גם חידוש, שמשרד האוצר מנהל - - -

שי פירון: ערן, תרשום את הרעיונות האלה, בסדר?

יעקב ליצמן: זה הכול בפרוטוקול, תוכל לקבל את הכול.

יעקב ליצמן: תרבות תורנית אתה מוחק עד 18,000,000 שקל.

יעקב ליצמן: סבסודים לכל הצהרונים, כל הדברים, אתה הולך לעשות את זה רק להורה – מי שהורה לא עובד לא מגיע לו?

יעקב ליצמן: זה אני גם לא מבין.

יעקב ליצמן: ארנונה לא מדבר.

יעקב ליצמן: בקיצור, סוג גזירות שנוגע למגזר החרדי בעיקר.

יעקב ליצמן: עכשיו, ברור שזה המצב, אנחנו באופוזיציה, אתה בקואליציה, אתה מנהל את משרד החינוך, אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה עם זה, זה דווקא טוב לי, משרת אותי טוב, מראה איך אני מנהל את משרד הבריאות ואיך אחרים מנהלים את משרד הבריאות, אין לי שום בעיה עם זה.

יעקב ליצמן: אני גומר.

יעקב ליצמן: אבל מה שכן מפריע לי – מילא משר החינוך, מיאיר לפיד, אני לא מצפה לשום דבר.

יעקב ליצמן: מה שאני מצפה מחברי כנסת נאורים כאן בוועדה, ויש כאלה, שהם לפחות יגידו את דבריהם לראות מה עושים, שמישהו יסביר, למה תלמיד ישיבה מחו"ל צריך לבטל אותו ולמה סטודנט מחו"ל מקבל.

יעקב ליצמן: מישהו יכול להגיד לי את זה?

יעקב ליצמן: ומי שלומד בצהרונים וכל הדברים האלו, אם האישה לא עובדת, אז מה, לא מגיע לה?

יעקב ליצמן: מילא אתה, השר, לא מבין, מילא לפיד, בסדר, אלה ההנחיות שלו, זה הבייביסיטר, אבל מה זה שייך לכל חברי הכנסת האחרים?

יעקב ליצמן: זו הבקשה שלי.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: לגבי חו"ל אנחנו מקווים שיהיו שינויים.

ניסן סלומינסקי: עדי קול ואחר כך עיסאווי.

ניסן סלומינסקי: אבל שוב, רבותי, תשתדלו.

עדי קול: משפט אחד.

עדי קול: אני רוצה להודות לשר שהגיע לכאן ועל העבודה הבאמת מרגשת שהוא עושה במשרד החינוך בשלושה חודשים האחרונים.

עדי קול: אני מלמדת קורסים באוניברסיטה בנושא חינוך כבר הרבה שנים, ומבקרת את מערכת החינוך ואת העומדים בראשה, וזה מרענן לראות מישהו שבאמת - - -

ראובן ריבלין: - - -

עדי קול: אני מסיימת עוד שנייה.

ראובן ריבלין: לא, הוא לא שומע.

ניסן סלומינסקי: לא, המיקרופון.

עדי קול: הוא שומע.

ניסן סלומינסקי: לא, אני רוצה שכולם ישמעו.

עדי קול: אמרתי את זה בשבילו.

יעקב ליצמן: אולי היא לא רוצה.

עדי קול: לא, אמרתי את זה בשבילו.

עדי קול: מרענן לראות מישהו שמגיע עם הדעות, עם הרגישות, עם ההבנה של המערכת ושל המטרות שלה, שרואה את הילדים לפני כל דבר אחר.

עדי קול: זה נדיר ומרגש כאחד.

עדי קול: תודה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: עיסאווי ואחריו גפני.

עיסאווי פריג': אני באמת רוצה לעמוד בשלוש דקות.

עיסאווי פריג': קודם כול, כבוד השר, אני אמשיך באותו קו של חברת הכנסת קול, להגיד תודה לשר שהגיע ונמצא יחד אתנו.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד מהשיחות והפגישות שקיימתי אתך, יש לך כוונות "חבל על הזמן".

עיסאווי פריג': אני אישית משוכנע במיליון אחוז בכוונות שלך ואתה באמת הולך לעשות.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, אדוני השר, אתה לא היחידי במערכת.

עיסאווי פריג': יש דבר שנקרא הנהלת משרד החינוך, ומי שעומד בראש הנהלת משרד החינוך, גברת המנכ"לית דלית, אם אני לא טועה.

ניסן סלומינסקי: היא יושבת לידו.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': שנים על גבי – כמה שנים במערכת?

שי פירון: שנה וחצי.

עיסאווי פריג': אה, שנה וחצי, אז חדשה יחסית.

אחמד טיבי: שנה על גבי חצי שנה.

עיסאווי פריג': שנה על גבי חצי שנה.

עיסאווי פריג': הכשל המקצועי שצועק לשמיים.

עיסאווי פריג': למה אני אופטימי ולא אופטימי?

עיסאווי פריג': אופטימי בגללך, כי יש לך כוונות ושכנעת אותנו.

עיסאווי פריג': לא אופטימי בגלל החישוקים שנמצאים בהנהלת המשרד.

עיסאווי פריג': כל התיזה וכל הדוחות שאנחנו רואים, היפים, מי הכין אותם?

עיסאווי פריג': הפקידות שמודעת לכשל במשך 60 שנה.

עיסאווי פריג': היא הכינה אותם, היא יודעת מהם.

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה: אני כבן לחברה הערבית יש לי נציגות בהנהלת המשרד שהוא מנהל האגף הערבי, אבל לבדיקתי גיליתי דבר חשוב, שמנהל האגף יש לו מזכירה והוא שליח בין בתי-הספר לבין הנהלת המשרד.

עיסאווי פריג': זה מה שגיליתי, אבל תואר אדיר.

עיסאווי פריג': אם אני אמנה את כל העניינים אני לא אסיים בשלוש דקות, אדוני השר.

עיסאווי פריג': אבל אני מאוד חולם ומקווה שאפילו 10% מהכוונות שיש לך יבוא לידי מימוש.

עיסאווי פריג': והבעיה היא לא תקציבית.

עיסאווי פריג': אני רוצה קודם כול למקסם את מה שיש לי.

עיסאווי פריג': ומקסום מה שיש לי הוא לא קיים, והפקידות והנהלת המשרד מודעת לזה.

עיסאווי פריג': מה עשתה?

עיסאווי פריג': טוב?

עיסאווי פריג': עולם המוכתרים ימשיך?

עיסאווי פריג': יש משטר מוכתרים בידיעה ובשתיקה ובהסכמה של הנהלת המשרד לאורך שנים על שנים.

עיסאווי פריג': מה עשו לצורך העניין הפקידות וההנהלה?

עיסאווי פריג': כלום.

עיסאווי פריג': ועכשיו, עם כל הכוונות והרצון החזק שיש לך, שאני חש אותו אצלך מהפגישות שלנו, איך יקבל ביטוי, אני לא יודע.

עיסאווי פריג': יש לי שתי שאלות לסיום, שכני.

עיסאווי פריג': שני שכנים, אורנית ואלקנה, מה לעשות, מגיע לי.

יעקב ליצמן: אתה גר באלקנה?

ניסן סלומינסקי: כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': אלקנה גרה בחלק מאדמותי.

ראובן ריבלין: אלקנה גרה בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': אלקנה גרה בכפר-קאסם.

ראובן ריבלין: גם ראש-העין, דרך אגב.

עיסאווי פריג': אז אני אומר, אדוני השר: הכשל המתמשך שכל הדוחות האלו חוזרים ונשנים כל שנה, ונאדה, אין שום התקדמות.

עיסאווי פריג': רק שאלה, אני לא אכנס לכל המדדים, החברים התייחסו והדוחות מדברים בעד עצמם.

עיסאווי פריג': לא צריך להיות גאון הדור בשביל להבין את המדדים ואת הקביעות בכישלון.

עיסאווי פריג': יש תופעה שמאוד מדאיגה אותי, אדוני השר, שהיא הפרטת החינוך הערבי.

עיסאווי פריג': וזה מאוד מדאיג אותי.

עיסאווי פריג': רוב בתי-הספר התיכוניים במגזר הערבי שייכים לגורמים פרטיים – "עתיד", "טומשין", אנא עארף, שמות מעולם אחר.

עיסאווי פריג': כולוּ גורם עסקי.

עיסאווי פריג': ומי משלם את המחיר?

עיסאווי פריג': התלמיד.

עיסאווי פריג': על-פי תוצאות התלמיד משלם את המחיר.

משולם נהרי: אבל המדינה לא מקימה בתי-ספר תיכוניים או רשויות או מועצות

ניסן סלומינסקי: נהרי.

משולם נהרי: אין, זה הכול מוכר שאינו רשמי.

עיסאווי פריג': יפה, היא נוקטת בדרכים שלה, לא משנה.

עיסאווי פריג': שאלתי מנהל, אדוני השר.

שי פירון: הכתובת היא ראשי הרשויות, היא לא אנחנו.

משולם נהרי: כן, נכון, זה מה שאני אומר.

שי פירון: אנחנו מתנגדים לזה בנחרצות.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, הוא רוצה לסיים.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר בזמן פציעות.

עיסאווי פריג': תנו לי לסיים.

עיסאווי פריג': כל העולם בנוי על היצע וביקוש, ואתה רוצה את ההיצע של אלפי מורות ומורים בחברה הערבית שאין להם עבודה.

עיסאווי פריג': במקביל המכללות שהן בנויות על בסיס כלכלי מובהק, המכללות להכשרת מורים, המכללות בכל מיני, לא צריך להזכיר שמות, ידוע, מכניסות מורים בסיטונאות, העיקר שהמורה ישלם כסף.

באסל גטאס: התלמיד, עוד לא מורה.

עיסאווי פריג': אה, סליחה, התלמיד.

עיסאווי פריג': אם זה בצפון – סכנין, יש חיפה בצפון, כל מיני מכללות, העיקר לדחוס תלמידים.

עיסאווי פריג': ואיך נקבל מורה משם אם זה על בסיס כלכלי?

עיסאווי פריג': נקבל אותו על-פי תוצאות הבגרות שלנו.

עיסאווי פריג': זו הסוגיה השנייה.

עיסאווי פריג': והסוגיה השלישית, אדוני השר, והפקידות הבכירה יושבת כאן, האם לא חשבתם על איגום כל המשאבים שניתנים לחינוך מכל מיני משרדים בכדי למקסם את הסוגיה?

עיסאווי פריג': שאר הדברים אני לא אתייחס כי המפקח שמתחת לאלוהים זה ידוע.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ר' משה ואחריו באסל.

אחמד טיבי: כמה זמן יש לגפני?

ניסן סלומינסקי: יש לו שלוש דקות וזה התחיל.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אל תגזלו מזמנו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבר הכנסת עיסאווי, אני מסכים שאנחנו חיים במדינה לא שוויונית, החינוך הערבי מקופח, זה רב-שני.

משה גפני: אם הפנית טענות כלפי המנכ"לית, אז אתה טועה בעניין הזה, היא לא הנושא בזה.

משה גפני: להיפך היא עושה את מה שהיא יכולה לעשות.

משה גפני: ובטענה הזאת גם זה לא כלפי השר.

משה גפני: יש לי טענות עליו, אבל לא בנושא הזה.

משה גפני: זה נושא מובנה שצריך לטפל בו.

משה גפני: אם הייתי שר החינוך, הייתי פותר את הבעיה, אבל אני לא.

עיסאווי פריג': אני אשמח לשמוע.

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עדי קול: היית פותר ברגע.

משה גפני: לא ברגע, בתהליך.

משה גפני: אני נגד האי-שוויוניות הזאת.

משה גפני: אבל זה לא מדיניות של משרד החינוך, זאת מדיניות כללית של המדינה.

אחמד טיבי: יפה, גפני.

משה גפני: אני הקשבתי להרצאה שלך, אדוני השר.

משה גפני: עניין אותי לדעת, האם אתם הולכים לאיזה התפתחות באמת, עלייה בכל מיני נושאים ופרויקטים?

משה גפני: והתברר לי שאתם רק מאטים.

משה גפני: אתם מאטים את הנושא של תוכנית הלימודים ביום לימודים ארוך, גם בנושא של הצהרונים.

משה גפני: אתם גם מביאים בחוק ההסדרים את הסבסוד, אז זה לאו דווקא המשרד שלכם, אבל כל הנושא הזה, אני לא רואה איזושהי תוכנית.

משה גפני: אתם מעכבים בשנה את "עוז לתמורה" או את "אופק חדש", אני לא זוכר את מי שאמרת.

משה גפני: ואני לא מבין את העניין הזה.

משה גפני: זאת אומרת, למשל הנושא של הצהרונים, אנחנו פה ביטלנו את בג"ץ פרי, 6 מיליארד שקל נתנו לאוצר, והאוצר אמר שבכסף הזה או לפחות בחלקו הוא יעשה את כל התוכניות האלה, מה שאתה, אדוני השר, קורא לזה יום לימודים ארוך.

משה גפני: זה מה שאמר האוצר.

משה גפני: עכשיו מגיע האוצר ואומר לכם: לא, יש חור בתקציב.

משה גפני: מה זה חור בתקציב?

משה גפני: לא היינו מבטלים את בג"ץ פרי.

משה גפני: הרי ביטלנו אותו, זאת הייתה החלטה שכתוצאה ממנה יהיה אפשר לקדם את הנושא של יום לימודים ארוך.

משה גפני: יום לימודים ארוך הכוונה גם סבסוד הצהרונים, גם המעונות, גם ההתקדמות בעניין הזה של יום לימודים או חינוך חינם מגיל שלוש.

משה גפני: כל הדברים האלה יש לזה תקציב, ולא מתקציב האוצר אלא מתקציב ועדת הכספים, בגלל שעל-פי הבג"ץ היה צריך לשלם 6 מיליארד שקל.

משה גפני: עכשיו, אני רוצה כללית.

משה גפני: לפי דעתי, אתה עושה את מה שאתה יכול, אתה לא יכול הרבה.

משה גפני: באמת יש פה דברים שהם יותר גדולים ממך.

משה גפני: במערכת החינוך פוגעים.

משה גפני: מה שהחליטה הממשלה הקודמת שמתקדמים ומהר יותר, אתם מאטים את הקצב, בגלל שאומרים לכם: אין מספיק כסף.

משה גפני: אני חולק על האין מספיק כסף, אבל אתם הממשלה.

משה גפני: ולכן ההאטה הזאת, מה ששר האוצר כל הזמן אומר: אנחנו מתקדמים, המשרד הזה והמשרד הזה – לא ראיתי פה שום תוכנית שאנחנו מתקדמים איתה.

משה גפני: יש תוכניות לטווח הארוך, הן תוכניות שגם היו עם השר הקודם והיו גם במשרד הקודם.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: אבל ההבדל הוא רק ההאטה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לך – אני מציע לא לכתוב את זה בפרוטוקול, שלוקחים את זה בציניות כזאת ואומרים אחרי זה: אמרת, עוד יהיו עלי פשקווילים – אני מקבל את התוכנית שלך לחינוך ציבורי.

משה גפני: תגיד לי מה זה חינוך ציבורי.

משה גפני: אני רוצה לפני שאתה אומר לי: תעבור לחינוך הציבורי - - -

משולם נהרי: תתקרב למיקרופון.

משה גפני: בסדר, כבר הפשקווילים מוכנים.

משה גפני: אני רוצה לדעת.

משה גפני: אני מחנך את הילד שלי, אני לא צריך להגיד לך תרי"ג מצוות, אתה רב, אתה יודע.

שי פירון: אז בוא תיפגש אתי.

משה גפני: רק שנייה.

שי פירון: אז בוא ניפגש על זה.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: אתה רוצה שגם הפשקוויל יהיה שנפגשתי אתך על זה?

שי פירון: אדוני היקר, אתה כבר שלושה חודשים לא מוכן לשבת באופן גלוי.

משה גפני: בסדר.

שי פירון: אדוני היקר, תקשיב טוב.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש איזה פריבילגיה לשר יותר ממני?

ניסן סלומינסקי: לא, אין.

שי פירון: כדאי שזה כן ייכנס לפרוטוקול.

שי פירון: אתה לא מוכן לשבת באופן גלוי ולדבר על הדברים האלה.

שי פירון: אתה מעדיף לעמוד ולהשמיץ, ולשבת באופן גלוי ולנהל משא ומתן בשאלה איך הופכים אותך להיות חינוך ציבורי, אתה לא מוכן.

שי פירון: כשמישהו שרצה להיות יועץ שלי מושיט לך יד אתה לא מושיט לו חזרה, כי אתה אומר לו: אתה יועץ של השר אז אני לא לוחץ את ידך.

שי פירון: אז אדוני היקר, אני אומר לך את הדברים באופן הפשוט ביותר: אני מוכן עד סוף התקציב, עד לאישור התקציב, בוא נשב ונבחן את המשמעות, מחר בבוקר, 24 שעות ביממה, מה הם הקריטריונים לחינוך ציבורי ומה זה אומר.

שי פירון: אני עכשיו אומר לך: בוא נשב אתה ואני, לא באופן נסתר, בלי להרחיב, בוא נשב אתה ואני באופן גלוי ונדבר על זה ונמצא פתרון.

שי פירון: מכאן בוא נצא שנינו ללשכתי ונשב על הדברים האלה.

שי פירון: אתה מוכן לבוא אתי?

משה גפני: אני יכול לדבר, אדוני היושב-ראש?

ניסן סלומינסקי: כן.

משה גפני: אני לא מכיר אף אחד, לא יועץ שר ולא יועץ לא שר, שהושיט לי יד ולא הושטתי לו יד.

משה גפני: פשוט לא היה דבר כזה.

משה גפני: ומי שמכיר אותי יודע.

משה גפני: אלא אם כן הוא אישה.

<קריאה: יועצת.

משה גפני: אז אני מתכופף ואני מכבד אותה והכול, אבל אני לא לוחץ את היד.

משה גפני: אבל אם הוא גבר, ואם אתה מתכוון לגבר, אין דבר כזה שלא לחצתי יד.

משה גפני: סתם, אריין געהאקט.

משה גפני: לא חשוב, אתה נוהג לעשות את זה הרבה פעמים.

משה גפני: אני לוחץ את ידם של כולם, אני מוכן להיפגש אתך.

ראובן ריבלין: טיבי מבין יידיש.

ניסן סלומינסקי: רגע, רובי.

משה גפני: טיבי מבין את זה, תאמין לי, עוד יותר - - -

שי פירון: הוא מבין את הניגון.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תאמין לי, טיבי מבין פה הרבה דברים, מה שאתם עוד לא.

ראובן ריבלין: זה בשביל להרגיע את ה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אולי תהיה פגישת פסגה.

משה גפני: איזה פגישת פסגה?

משה גפני: אני נפגש אתו ואני אפגש אתו בגלוי ולא בסתר.

משה גפני: זה לא רלוונטי.

משה גפני: אני רוצה שהוא יגיד כאן לוועדה – עדיף שאני לא אגיד דברים אחרים שהיו בפגישות הסתר שלנו, ואני לא אגיד, אתה לא תצא מזה יפה.

שי פירון: אתה יכול להגיד הכול.

משה גפני: לא רוצה.

יעקב ליצמן: הפשקוויל יוצא שנפגשת אתו בסתר.

שי פירון: בדירות מסתור.

משה גפני: לא, גם לפיד אמר לי: אתה יודע מה אני אעשה לך? אני אודיע שיש בינינו הסכמים סודיים ואנחנו נפגשים בסתר.

משה גפני: ככה הוא אמר לי.

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

משה גפני: אני לא נפגש בסתר, לא רלוונטי כל העניין הזה.

יעקב ליצמן: אני לא נפגשתי אתו בסתר.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

משה גפני: אדוני השר, בוא תמחק את הדברים שלך, הם מיותרים.

משה גפני: לפני שאתה אומר: החינוך הציבורי, אני מחנך את הילד שלי שחילול שבת זה הדבר הנורא ביותר.

משה גפני: ככה אני מחנך אותו.

משה גפני: אני מחנך אותו על תרי"ג מצוות.

משה גפני: מתי שאמרתי עליך: הרב, אז התפרצת, שמת לב?

משה גפני: אמרתי: אתה רב, אתה יודע איך אני מחנך את הילד וכמוני יש מאות אלפים.

משה גפני: ככה אנחנו מחנכים.

משה גפני: עכשיו, אם אתה רוצה שאני אהיה חלק מהחינוך הציבורי, האם אתה תגדיר גם לציבור החילוני – אני לא רוצה להגיד ציבור חילוני, אבל לציבור שאיננו דתי – שהנושא של חילול שבת, אני לא רוצה להגיד עבירות אחרות, הוא הדבר החשוב ביותר וזה מה שהמורה או המורה ילמדו בכיתה?

שי פירון: לא קשור.

משה גפני: לא, לא קשור.

שי פירון: חשבתי שאתה שואל אותי אם אני אתיר לך בתור חינוך ציבורי ללמד את זה ואני אגיד - - -

משה גפני: לא, אתה אמרת להשתלב בחינוך הממלכתי.

שי פירון: אני לא מבין את המשפט הזה.

שי פירון: לוגית, לוגית.

משה גפני: אדוני היושב-ראש - - -

משולם נהרי: לא, הוא דיבר על שוויון בנטל, הוא התכוון.

ניסן סלומינסקי: טוב, בואו, אתה אבל - - -

משה גפני: מה אני אבל?

משה גפני: כל מילה שאני אומר הוא מתפרץ.

משה גפני: באמת, עם כל הכבוד.

ניסן סלומינסקי: לא, זה כבר היה אחרי הזמן.

משה גפני: אה, זה אחרי הזמן?

משה גפני: ממש לא, ממש בהתחלה הוא הפריע לי.

יעקב ליצמן: השעון לא צפצף.

ניסן סלומינסקי: צפצף מזמן.

יעקב ליצמן: השעון האחרון זה היה עלי.

משה גפני: טוב, בסדר, אני לא ממשיך על כל הדברים, אני רק רוצה להגיד דבר אחד: פעם ראשונה שכל כך דואגים לילדים שלנו.

משה גפני: באמת, לא מפסיקים לדאוג לילדים שלנו.

משה גפני: אני רוצה לדעת, אולי אתה יכול להגיד לוועדה, אדוני השר, באמת יש לך דאגה לילדים החרדים, אני רואה את כל הזמן, חלק גדול מהנאומים שלכם זה הילדים החרדים.

משה גפני: יש את פרויקט פר"ח שהוא באמת פרויקט "חבל על הזמן", הוא נמצא בכל המגזרים וגם אצלנו, ורק אצלנו זה לא מיושם.

משה גפני: האם טיפלת בזה?

משה גפני: וזה נעשה רק בגלל בירוקרטיה שמתמשכת חודשים.

משה גפני: האם אתה יכול להגיד דבר אחד?

משה גפני: אתה כבר כמה חודשים שר חינוך.

משה גפני: האם עשית איזו פעולה אחת טובה בשביל התלמידים החרדים או התלמידות החרדיות?

משה גפני: האם עשית משהו?

משה גפני: עכשיו, אם אני מקבל את עמדתך שאנחנו נהיה חינוך ממלכתי חרדי, ואני לא מקבל את עמדתך בגלל שאני רואה לאן אתם מוליכים את כל העניין, ואני מוכן להיפגש והכול בסדר, האם עד שתגיע הסכמה כזאת, הרי אי-אפשר לעשות את זה בכפייה, האם עד אז אתם תמשיכו לפגוע בנו?

משה גפני: הרי אתם פוגעים בנו על כל צעד ושעל.

משה גפני: הרי החינוך החרדי הולך להיפגע, יש דיונים בוועדת החינוך.

משה גפני: דרך אגב, אני לא מבין למה העברתם את שני חוקי החינוך לוועדת החינוך, למה לא השארתם את זה אצל ניסן, כמו שהשארתם פה את כיתה א'-ב', שזה לא נוגע דווקא לציבור החרדי.

משה גפני: לי יש ניחוש למה הוצאתם את זה מניסן והעברתם את זה לעמרם מצנע.

משה גפני: אבל זה דיון בפני עצמו, הוא דיון פוליטי, הוא באמת לא קשור לנושא המקצועי.

יעקב ליצמן: זה שקוף.

משה גפני: כן, בסדר.

משה גפני: אני לא מבין בפוליטיקה אז אני לא יודע להגיד.

משה גפני: אבל אתה שר שלא יורד משפתיך הדאגה לילדים החרדים.

משה גפני: אם אתה יכול, בבקשה, מעבר לפגישות הסודיות שלנו ומעבר לזה שאני לא לוחץ יד לעוזרים שלך – דרך אגב, אני יושב איתם במזנון הכנסת, כולם רואים את זה – מעבר לעניין הזה – אתה, אל תעשה ככה, אתה באמת מתווכח אתי.

ניסן סלומינסקי: די.

משה גפני: לא, זו פגיעה בי, בטבע שלי.

משה גפני: אני לא כזה בכלל.

משה גפני: האם אתה יכול להגיד לוועדה מה עשית במהלך החודשים האלה כדי לעזור לילד חרדי שנמצא במצוקה?

משה גפני: מה עשית בחינוך המיוחד במוסדות הפטור ששנה שעברה היה לזה תקצוב של 10,000,000 והיום אין כלום?

משה גפני: מה עשית עם זה?

משה גפני: לילד בחינוך המיוחד שאתה כל כך רגיש לזה.

משה גפני: הוא בסך הכול ילד חרדי, ואתה הרי לא מפסיק לדאוג לילדים האלה – מה עשית?

יעקב ליצמן: מה ההגדרה של חרדי?

ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, עזוב.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו אורכה מהיושב-ראש, ואנחנו יכולים להמשיך.

משה גפני: אתה צריך לנסוע היום.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

יעקב ליצמן: גם אתה.

משה גפני: גם אני וגם אתה.

משולם נהרי: לאן?

משה גפני: לאילת.

ניסן סלומינסקי: יש כנס רואי חשבון באילת.

משה גפני: יש את הכנס, ראשי ועדי הכספים לדורותיהם.

ניסן סלומינסקי: טוב, באסל ואחר כך אראל.

יעקב ליצמן: אנחנו נריב שמה אתו?

משה גפני: לא, עם ניסן אנחנו לא רבים.

ניסן סלומינסקי: אתי לריב?

יעקב ליצמן: אתה מביא את השעון אתך לשם?

באסל גטאס: אל תפעיל את השעון עד שאני אתחיל לדבר.

משה גפני: אתה מביא את השעון לאילת?

משה גפני: אני לא נוסע.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני אומר שוב: קיבלנו אורכה קצת.

ניסן סלומינסקי: באסל, אבל זה לא אומר להאריך, כי גם ככה השר לא ידבר.

ניסן סלומינסקי: טוב, באסל, לחצנו.

באסל גטאס: אני פותח בהערה כללית, ששלחתי מכתב ליושב-ראש הוועדה ולמספר חברי הוועדה, שבה אני מבקש שיוצג בפנינו תקציב אמיתי של משרד החינוך, מפורט, כולל הוראות התקציב.

באסל גטאס: אנחנו לדעתי לא נוכל באמת לדון בתקציב ולשפוט אותו על-פי החומר שיוגש אלינו, אם זה בתקציר או אפילו מה שראינו במצגת.

באסל גטאס: דרוש לנו תקציב, פעם אחת שחברי ועדת הכספים באמת יהיה להם תקציב מפורט כולל הוראות התקציב, אחרת, ואני אומר את זה בשיא הרצינות, בשיא המקצועיות, אין לי כחבר כנסת את הכלים לדון בתקציב.

באסל גטאס: דבר שני, עכשיו אני מתייחס למה ששמעתי ומה שקראתי בתקציב.

באסל גטאס: העניין של צפיפות ומחסור בכיתות יש לו משמעות רבה בחינוך הערבי גם לעניין של הפתרון של בעיית 10,000 הבוגרים שיש להם תעודות הוראה, מוכנים להיקלט במערכת ואין להם עבודה.

באסל גטאס: יש כ-10,000 כאלה.

באסל גטאס: וה-500 בשנה שעם כל הכבוד ובאמת ההערכה שהמשרד היום משתדל להכניס למערכת בחינוך העברי, זה לא פותר את הבעיה.

באסל גטאס: הבעיה תיפתר ברגע שמורידים את הממוצע בחינוך של התלמידים בחינוך הערבי, שיהיה על-פי המתווה שמשרד החינוך מתכוון אליו להגיע לממוצע של ה-OECD, ואז כולם ייקלטו במערכת, לא צריך להוציא אותם למקום אחר.

באסל גטאס: ואני שוב חוזר לעניין הזה, שהמשרד צריך להיות עם דעה בעניין כמה בוגרים המערכת מייצרת בשנה מכל המכללות לעומת מה דרוש לשוק, אחרת הבעיה תחזור על עצמה ויהיו לנו אלפי מורים או אלפי בוגרים שמחכים להיכנס למערכת ואין להם איפה לעבוד.

באסל גטאס: עניין נוסף, אדוני השר, מערכת החינוך הערבית היא אולי, אני אומר לך בשיא הרצינות, המערכת האחרונה במדינה שהיא רקובה מבפנים וששולט בה השב"כ וזרועותיו.

באסל גטאס: אני יודע שזה קשה לשמוע, אבל בכל מינוי של מנהל בית-ספר, ותלך תקרא מה כתב מבקר המדינה, מבקר המדינה אומר את זה, לא אני, ופה עמדה מנהלת כוח אדם בחדר של ועדת הביקורת ואמרה שזה עומד להשתנות, שבכל מכרז על תפקיד במשרד החינוך נכנס גורם שנקרא "קריטריון חריג".

באסל גטאס: אף אחד לא יודע מה זה הקריטריון החריג הזה, ואפילו הצביע על זה שבאותו מכרז לאנשים שונים נתנו ציונים שונים על אותו "קריטריון חריג".

<דלית שטאובר: כבר שנים התופעה הזאת לא קיימת.

באסל גטאס: אני אומר לך: העניין הזה צריך להוציא אותו לאוויר, צריך לאוורר את המערכת, צריך להוציא את השב"כ מעניין המינויים.

באסל גטאס: ואני בשיא האחריות אומר לכם, גברתי המנכ"לית: שבוע שעבר או לפני שבועיים במינוי מנהל בבית-ספר יסודי באחד הכפרים, אני מוכן להעביר לכם את המידע, תוך כדי הראיונות קיבלו טלפון לעצור, להפסיק את הראיונות, להפסיק את המכרז.

באסל גטאס: זה קורה במקום אחר?

באסל גטאס: לא.

באסל גטאס: בעילבון, אני אומר לכם, בכפר עילבון תוך כדי הראיונות.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי אחד המועמדים יש לו את הקשרים הראויים עם השב"כ, הוא ידע שכנראה לא הוא עומד להתמנות, אז הפסיקו את הריאיון.

באסל גטאס: ריבונו של עולם, זה כמו בשנות ה-50 וה-60.

באסל גטאס: מספיק.

באסל גטאס: מספיק להתערבות הכרונית הזו של השב"כ במערכת החינוך הערבית.

באסל גטאס: אתה יכול להפסיק את זה, אתה יכול באמת להסתכל על הבעיה ולפתור אותה, אל תתחמק ממנה, להגיד שאין את הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אראל ואחר כך מיכל, ואני מבקש שוב, ממש קצר אפילו, כי יש לנו קצת אורכה, אבל זהו, אז לא יהיה פשוט זמן לשר להשיב.

ניסן סלומינסקי: אראל.

אראל מרגלית: כבוד השר, אני מאחל לך בהצלחה.

אראל מרגלית: הרטוריקה שלך והדברים שאתה מדבר עליהם הם ברובם דברים שנעימים לאוזני.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר על הפערים בין הרשויות החלשות והמקומות המוחלשים לבין המקומות החזקים יותר.

אראל מרגלית: אשכול 1 זה 3,973 שקלים בשנה, אשכול 8 זה 10,238 שקלים בשנה.

אראל מרגלית: גם בעיר הזאת, בירושלים, שאני מכיר היטב את השכונות השונות, קשה לי להאמין איזה פערים מטורפים יש בין תלמיד שהולך לבתי-ספר במקום אחד מול מקום אחר באותה עיר, לפעמים 500 מ' אחד מהשני.

אראל מרגלית: מה באופן קונקרטי אתה והמשרד מתכוונים לעשות בנושא הזה?

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה.

שי פירון: זו השאלה הכי עניינית ששמעתי בתחום הכולל, לא המגזרי, שאני גם אגיב עליו.

שי פירון: אני רק אומר במילה שבשבוע הבא תתחיל לשבת ועדה משותפת למשרד החינוך והאוצר להעניק סוף כל סוף תקצוב דיפרנציאלי משמעותי עם אחוזים עמוקים בשוני בין עשירון עליון לעשירון תחתון, כדי להתחיל לצמצם את הבעיה הזאת במהירות.

אראל מרגלית: חשוב עם השלטון המקומי.

משה גפני: הוועדות, הן יושבות באותה שעה או בשעות אחרות?

משה גפני: אנשים מדברים אתכם – יש ועדה באוצר.

ניסן סלומינסקי: טוב, ר' משה.

ניסן סלומינסקי: מיכל ואחר כך זבולון.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש קצר.

שי פירון: לא באוצר, בחינוך.

מיכל בירן: אני גם אהיה זריזה.

שי פירון: זה נושא סופר חשוב.

מיכל בירן: דבר ראשון, גם אני רוצה להחמיא לך ואני לא נוהגת לעשות זאת לכל השרים שעוברים כאן, בעיקר כן על האמירות הברורות ועל הרצון לראות מערכת ציבורית שוויונית.

מיכל בירן: אני רוצה בהקשר הזה לשאול שתי שאלות קונקרטיות.

מיכל בירן: האחת היא התבטאת גם בעבר, גם באמת בעד העסקה ישירה במערכת החינוך.

מיכל בירן: אני רוצה לשמוע איך הדברים התקדמו ומה אתה מתכוון לעשות בעניין.

מיכל בירן: והדבר השני, שגם לגביו התבטאת, אני גם אשמח לשמוע מה התוכניות, איך נלחמים בבתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים באופנים שבו הם מנפים תלמידים במבחנים כאלה ואחרים, שבסופו של דבר חוזרים לכלכלי.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, כזה ראה וקדש.

ניסן סלומינסקי: זבולון ואחריו עליזה לביא שאיננה, אז גילה.

זבולון כלפה: אז קודם כול, אני כמובן גם מצטרף לברכות להצלחה במשרד ובפעילות כולה.

זבולון כלפה: אני ברשותך רוצה שתי נקודות, אחת אליך ואחת למנכ"לית, ושתיהן ספציפיות מאוד.

זבולון כלפה: האחת אליך זה סוגיה שהיא לא ישנה.

זבולון כלפה: דנו בה, מן הסתם דיברו אתך, עוד ידברו אתך, מן הסתם נדון בזה עוד הרבה.

זבולון כלפה: אבל יש פה משהו שבעיני הוא נראה קצת חסר פרופורציה ביחס לסעיפים אחרים.

זבולון כלפה: כשאנחנו מסתכלים על תקציב המשרד בסך הכול יש גידול, אבל יש תחום אחד שהוא מוכה בצורה יחסית חסרת פרופורציה לאחרים, זה כל מה שקשור בתקציב של הישיבות.

זבולון כלפה: אני לא מבין למה ב-2013 זה כ-25%, ב-2014 במצטבר, כי זה מתייחס כבר ל-2013 בעצם, בסך הכול כשמסתכלים על זה ביחס ל-2012 זה מגיע ללמעלה מ-50% בעצם.

ניסן סלומינסקי: 54%.

זבולון כלפה: 54%.

זבולון כלפה: הדבר הזה פוגע קשות בכל המערכות, הן ב – אחמד טיבי, לא הפרעתי לך.

אחמד טיבי: כמה זמן אתה בהתנחלות?

אחמד טיבי: מאז שאתה בהתנחלות אתה מפריע לי.

זבולון כלפה: אתה בהתנחלות, אני ב - - - זה ההבדל בינינו.

שי פירון: מותר לי לספר משהו מצחיק לדקה?

שי פירון: באמת יהיה קטע.

זבולון כלפה: על חשבון הזמן של אחמד טיבי, אני מוכן.

שי פירון: אני אגיד לך מי זה אחמד, שתדע.

שי פירון: אני יורד מהמטוס של ראש הממשלה, נכנס לאמבולנס, מחברים אותי למכשיר אק"ג, שמים לי מסיכת חמצן, אתה לא יודע מה הולך.

שי פירון: הטלפון נמצא פה, הוא מזמזם, אני לא עונה אליו.

שי פירון: מזמזם מזמזם מזמזם, בסוף אני מסתכל בו, כתוב: "אחמד טיבי: צריך גניקולוג?"

ראובן ריבלין: סיפור מעולה.

משה גפני: אם אתה היית מטפל בו, אז הוא היה נהיה יותר בריא.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: זבולון.

זבולון כלפה: אני חוזר לאותה נקודה, ואני חושב שהדבר הזה מצריך התייחסות ומצריך טיפול ושינוי.

זבולון כלפה: לא נראה לי שהדברים האלה עולים בקנה אחד עם הגידול התקציבי של המשרד.

זבולון כלפה: זו נקודה אחת.

זבולון כלפה: נקודה שנייה שהיא מאוד ספציפית.

זבולון כלפה: בדרך מקובל, המנכ"לית, שכל רשות מוניציפלית מטפלת בתחומי החינוך בילדים שלה.

זבולון כלפה: זה הנוהל מאז ומעולם, כך לפחות אני מכיר.

זבולון כלפה: בדרום יש מועצה אזורית, ותיקה מאוד, בת שבע-שמונה שנים, קוראים לה אבו-בסמה, שלפני מספר חודשים התפצלה לשניים.

באסל גטאס: פיצלו אותה.

זבולון כלפה: פיצלו אותה.

זבולון כלפה: לא משנה כרגע הסיבות, זה בבדיחה במקום אחר.

זבולון כלפה: ומשום מה בענייני החינוך ההתנהלות היא לא חוצת רשויות, היא לא כל רשות מטפלת בילדים שלה, אלא משום מה הדברים קצת מעורבבים בצורה אחרת, שבעיני, בתור מי שחש את השטח ומכיר קצת את הדברים, גם את הגאוגרפיה, לא חלילה לומר שמישהו פה לא מכיר את הגאוגרפיה, זה נראה לי קצת משונה.

זבולון כלפה: ואני חושב שלטווח הקצר וגם לטווח הארוך, הדבר הזה הוא תקלה חמורה.

זבולון כלפה: בתור אחד שגם הנושא הזה מאוד קרוב אליו ורוצה באמת להשקיע שם שיהיה שם שינוי, נראה לי שזה לא עולה בקנה אחד עם הרצון לשנות שם ולהעצים את הכוחות במקום.

זבולון כלפה: אלה שתי ההערות.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: גילה, ואחר כך ניתן קצר לכמה גופים.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך את השר על המנכ"לית שעושה עבודה מצוינת.

גילה גמליאל: ובהחלט על פעילותך, יש לך פעילות מורגשת לחלוטין בזמן הקצר שאתה מכהן כשר, ועל זה תבורך.

גילה גמליאל: אני חושבת שאת הנקודות הרגישות, גם עם המגזר החרדי וגם עם המגזר הערבי, בהחלט אני שמחה לראות שאתה מושיט את היד, וכאן לחברי: הרימו את הכפפה.

משה גפני: קיבלתי.

גילה גמליאל: בהחלט.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה באמת ראוי.

משה גפני: גם קיבלתי קודם, אבל גם עכשיו קיבלתי.

גילה גמליאל: מצוין.

גילה גמליאל: אני חושבת שבאמת יהיה ניתן דרך ההידברות להגיע להבנות.

גילה גמליאל: עכשיו, בעניינים של השר שאני חושבת שצריך לתת את הדעת שנוגעים גם כן לתקציב המדינה, וזה באמת רלוונטי כאן בשיח ערב תקציב, זה שני דברים לטעמי שמחייבים את התערבותך על מנת לקדם אותם.

גילה גמליאל: הדבר הראשון זה פרויקט ציל"ה.

שי פירון: דיברנו על זה בהרחבה.

ניסן סלומינסקי: הוא דיבר בהרחבה בהתחלה.

גילה גמליאל: יש פתרון?

שי פירון: דיברנו בהרחבה, היה בהרחבה יתרה.

<דלית שטאובר: היא רוצה לשים נקודה אחרת שלא הועלתה כאן, ששלוש רשויות ירדו מארבע לשלוש.

<דלית שטאובר: על זה היא רצתה לדבר.

גילה גמליאל: לא, שעלו משלוש לארבע.

גילה גמליאל: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת על מנת להבהיר.

גילה גמליאל: לדעתי, כבוד השר, מכיוון שנושא החינוך אני מאמינה בו כדבר הראשון במעלה בכל התחומים בהקשר של צמצום הפערים בחברה, השתלבות בעבודה, זה הבסיס בעצם לכל דבר ועניין, והעניין של הצהרונים יש לו משמעות מאוד מאוד חשובה עבור אותם ילדים.

גילה גמליאל: אז זה שפתחו את זה לשכבות אחד עד שלוש, לצערי זה חתך האוכלוסייה שמרביתו גם כלל לא מגיע לממש את הזכות הזאת.

גילה גמליאל: ודווקא השכבה הרביעית, שהיא כוללת את ירושלים, רובי, וכוללת גם ישובים שעלו לאחרונה ממש משלוש לארבע, אני ביקשתי מהאוצר לבחון את העלות של להחיל את הנושא של הצהרונים על כל השכבה הרביעית גם כן, ולראות האם הפער הזה הוא באמת כל כך דרסטי ומשמעותי?

גילה גמליאל: מה שבטוח, האפקט שלו כל כך קריטי.

גילה גמליאל: אז ביחס של המשקל אני פונה אליך שוב, השר.

שי פירון: לא שוב, פעם ראשונה.

גילה גמליאל: לא, אני פונה אליך שוב בנקודה הזאת.

גילה גמליאל: אליך זה פעם ראשונה אבל פניתי לאוצר בעניין הזה.

שי פירון: מאה אחוז.

שי פירון: אני אבדוק את זה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה באמת יכול וצריך להיות הדגל של המשרד שלך.

גילה גמליאל: זה דבר אחד.

ראובן ריבלין: בין הדגלים הראשיים.

גילה גמליאל: נכון.

גילה גמליאל: והנה, רובי גם אתי פה בעניין הזה, ואני שמחה על כך.

גילה גמליאל: ואז זה פותר בעצם את כל הסוגיה שעטנו עליה בסוגיית הצהרונים והסבסוד, כי זה באמת קריטי.

גילה גמליאל: זה דבר אחד.

גילה גמליאל: דבר שני, שלדעתי הוא לא פחות חשוב, אני חושבת שאקדמאים במדינת ישראל זה חלק מהעוגן המאוד מאוד חשוב בצמיחה הכלכלית, זה חלק ממנגנוני הצמיחה של הכלכלה בישראל, זה ההון האנושי שקיים לנו ואנחנו חייבים לטפח אותו.

גילה גמליאל: האסטרטגיה שצריכה להוביל אותנו זה להפוך באמת את ההון האנושי שלנו למשאב הלאומי של המדינה הזאת, וככזה אני ממש לא יודעת איך אפילו למחות על ה-190,000,000 שקלים, שזה בסך הכול הסכום שמקיף העניין של ביטול נקודות הזיכוי לאקדמאים.

ניסן סלומינסקי: זה החלטנו שלא מדברים.

גילה גמליאל: למה?

גילה גמליאל: זה קשור לשר.

ניסן סלומינסקי: לא, הפרדנו בין הנושא של השכלה גבוהה.

ניסן סלומינסקי: זה לא שייך.

ראובן ריבלין: יש דיון נפרד שמה.

ראובן ריבלין: תאמיני לי, שמה יש לנו גם את ראשי האוניברסיטאות.

גילה גמליאל: לזה אתה הולך להגיע בנפרד.

גילה גמליאל: אז אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: כבוד השר.

משה גפני: שנייה, אדוני היושב-ראש, אני רמזתי בעיניים לשר שאני אתקן דברים שנאמרו פה.

משה גפני: נאמר לגבי הביטול של הסמינרים מ-18,000 ל-2,500 – זה לא קיים.

משה גפני: זה בוטל והדבר הזה לא קיים.

משה גפני: הוא היה בהצעת החלטה לממשלה, אבל לאחר מכן זה בוטל.

משה גפני: ההדרגה של הורדת החינוך העצמאי בתקצוב זה היה בהחלטת הממשלה וזה ירד.

משה גפני: אני לא אגיד מי הוריד את זה, כדי לא לגרום לו נזק, אבל הוא שר במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה שר החינוך הוריד את זה.

שי פירון: וכנראה שהוא גם יטפל בתקציב הישיבות.

משה גפני: אבל אני לא רוצה לגרום לו נזק.

ראובן ריבלין: דיברת קודם, זה היה ידוע לא רק ליודעי ח"ן, אבל זה לא קיים יותר.

ראובן ריבלין: אתם יוצרים נקודות - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, השר פשוט לא יענה וחבל.

משה גפני: אבל, רובי, אני לא אמרתי את זה.

משה גפני: אני ביקשתי עכשיו רשות כדי לתקן את זה.

ראובן ריבלין: יש לנו מספיק על מה לריב.

משה גפני: נכון.

משה גפני: רובי, אבל לכן תיקנתי את זה.

גילה גמליאל: מה שאני רוצה לומר, גפני, ואתה תסכים אתי, שבאמת עם כל המחלוקות יש פה שר באמת קשוב.

משה גפני: מצוין.

גילה גמליאל: והשר גם די יוצא מהקופסה ומהתבניות, ואני חושבת שזה דבר מבורך במערכת כזאת, במיוחד במשרד שהוא מאוד מאוד מקובע, שצריך ממש לפרוק אותו לגורמים.

גילה גמליאל: ואני מאחלת לך בהצלחה, ואנחנו גם נעזור לך להצליח.

משה גפני: אני מצטרף אלייך לברכות לשר.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני עושה משהו שבדרך כלל לא עושים, אני אוותר על זכות הדיבור שלי עצמי.

משה גפני: למה?

משה גפני: דבר על הישיבות.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר דבר אחד: אני מקווה שגם תקציב הישיבות וגם נושא בני חו"ל, כשבסופו של דבר נגיע להצבעות, הוא לא יהיה כפי שהוא היום.

ניסן סלומינסקי: עוד כמה סעיפים לא יהיו.

ראובן ריבלין: רגע, עד מתי הישיבה?

חמד עמאר: יש הצבעות עוד מעט, שלחו לנו כבר הודעות.

ניסן סלומינסקי: כן, אז אני אתן משפט אחד לגדעון פישר, שהוא יושב-ראש ועד ההורים.

ניסן סלומינסקי: ממש משפט.

<גדעון פישר: תודה.

<גדעון פישר: ה"טייטל" הוא ארגון ההורים הארצי.

<גדעון פישר: זה ארגון הורים יציג, יחידי במדינת ישראל, 4,000,000 הורים, כ-2,000,000 תלמידים.

<גדעון פישר: לפני כמה חודשים כשנבחרתי לתפקיד הזה יחד עם 31 יו"רים של מועצה ארצית מרחבי הארץ, באמת חששנו משני אלמנטים: חששנו שתקציב החינוך לא יעלה, כפי שהוא כן עלה בשנים האחרונות, ושתשלומי ההורים ייפגעו.

<גדעון פישר: ובעניין הזה ראינו שמשרד החינוך הצליח להעמיד תקציב שכן עולה.

<גדעון פישר: ובעניין הזה אנחנו מאוד שמחים, ואנחנו מברכים את השר ואת המנכ"לית וכו'.

<גדעון פישר: ויחד עם זאת, תשלומי הורים זאת בעיית אמת.

ראובן ריבלין: זה חריג - - - מברך את השר.

משה גפני: יושב-ראש ועד ההורים.

ראובן ריבלין: אנחנו פה כמה שנים.

משה גפני: זה חדש.

ניסן סלומינסקי: בגלל זה נתתי לו לדבר.

שי פירון: רובי, אני רוצה שתרשום לפניך: התחלנו מחברי הכנסת הערבים ששיבחו את השר, עברנו ליושב-ראש ארגון ההורים, ואני מבטיח לך שתוך ארבעה חודשים גם גפני.

משה גפני: אני ברכתי אותך עכשיו.

חמד עמאר: גם אני מברך.

שי פירון: לא, לא עלי אישית, אלא על העשייה המשותפת.

ניסן סלומינסקי: שי, גם חמד.

שי פירון: נכון.

שי פירון: ולחמד כבר שלחתי תשובה בפתק.

חמד עמאר: אני כתבתי לך כבר תשובה.

ראובן ריבלין: אני משנת תק"ע פה, מ-1809, מחכה שמשיח יגיע.

ראובן ריבלין: אם גפני בעוד ארבעה חודשים ישבח אותך, אז המשיח מגיע.

ניסן סלומינסקי: טוב, החמור שלו כבר נמצא פה.

ניסן סלומינסקי: גדעון, סיים.

<גדעון פישר: כן כן, בבקשה.

<גדעון פישר: בסוף כולם יבינו שבאנו לאכול את הענבים ולא לריב עם השומר.

<גדעון פישר: אז היום כבוד הרב, השר, הוא השומר.

<גדעון פישר: אני לא צריך לריב, אפשר לאכול את הענבים, כולם בסוף יאכלו את הענבים.

<גדעון פישר: אבל מה שכן חשוב לומר, שמצד אחד אנחנו שמחים על כך שתקציב משרד החינוך ממשיך לעלות.

<גדעון פישר: מצד שני אנחנו ממשיכים לפעול יחד עם משרד החינוך, לא מול אלא יחד עם משרד החינוך, כדי שתשלומי הורים ימשיכו לקטון ולהיות מסובסדים.

<גדעון פישר: ולכן גם המסעות לפולין וגם הטיולים השנתיים וגם מיזם השאלה הספרים, הרבה מאוד פרויקטים, כדי לגרום לזה שאנחנו ההורים, 4,000,000 הורים, ישלמו פחות ופחות.

<גדעון פישר: ואני שמח לציין שבעניין הזה יש לנו אוזן קשבת, אבל המלאכה עדיין מרובה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: איגוד ישיבות ההסדר, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אבל קצר.

<דובי שפלר: שלום, שמי דובי שפלר, אני מנהל ישיבת הסדר כבר 15 שנה ובוגר ישיבת הסדר בעצמי.

<דובי שפלר: מדברים בחודשים האחרונים הרבה על שוויון בנטל.

<דובי שפלר: אני לא קורא לזה נטל, אני קורא לזה זכות, אדוני השר.

<דובי שפלר: יש מגזר אחד שנושא בנטל הזה, הזכות הזאת, של המשך מסירת התורה, כמו שנאמר בפרקי אבות.

<דובי שפלר: המגזר הזה הוא ברובו חרדי, חלקו ציוני דתי ומיעוטו חילוני, כמו למשל בתי-המדרש של חברת הכנסת רות קלדרון ממפלגתך.

שי פירון: שהם עד היום לא מתוקצבים בכלל.

<דובי שפלר: נכון.

<דובי שפלר: אני מדבר על נשיאה בזכות לימוד התורה, בהעברת התורה מדור לדור.

שי פירון: לא, שלא תשים את הכול ביחד.

<דובי שפלר: זה נושא בעיני, אני חושב שבעיני רבים, ממלכתי ממדרגה ראשונה וציבורי ממדרגה ראשונה, כפי שהוצג במצגות על ידך, אדוני השר.

<דובי שפלר: אין צורך, אני חושב, גם לומר לך את זה בתור אחד שהיה שנים רבות שייך למסירת התורה מדור לדור.

<דובי שפלר: אני כאן היום לתבוע את עלבונו של עולם התורה על הקיצוץ שכבר הוזכר על-ידי חבר הכנסת קלפה, הבלתי פרופורציונלי.

<דובי שפלר: אנחנו בהחלט רוצים לשאת בנטל של הקיצוץ כמו כולם, זה בסדר גמור, אם זה 5% ואם זה 15%, זה סביר בהחלט ומקבל את זה, לא לדבר כלל על גידול טבעי השנה, אני מבטיח.

<דובי שפלר: אבל הקיצוץ הכספי הזה יגרום לפיטורי מורים אצלנו בישיבות ויגדיל את מעגל העוני, יגרום להקטנת המשרות ולקיצוץ בשכר ויגדיל את מעגל העוני, יגרום לקיצוץ במלגות לאברכים – כן, גם לנו יש אברכים בישיבות הציוניות, זו הפתעה, ואין לזה שום פתרון בשום תקציב ביטחון וכדומה, וזה יגדיל את מעגל העוני.

<דובי שפלר: ואני קורא לך, אדוני השר, לעשות מאמץ ניכר על מנת להקטין את הקיצוץ הזה.

<דובי שפלר: אני חושב שגם דרך העבודה שלכם בתחום אחר, דרך ועדת פרי, אם תגדילו, כמו שאתם מקווים, את מספר המשרתים בצבא, ממילא תקטינו באופן טבעי את מספר התלמידים בצורה סבירה ולא בצורה קיצונית, וממילא התקציב יקטן מעצמו.

<דובי שפלר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: זיו בר, מרכז שלטון מקומי, ממש משפט.

<זיו בר: אני כן רוצה אבל לברך את השר ולאחל לו הצלחה בתפקיד.

<זיו בר: אנחנו רואים בחיוב גם את הגידול בתקציב וגם את הכנסת השיח הערכי ומתן משנה תוקף.

<זיו בר: אני רוצה כן להתייחס לנקודה שבעינינו היא קריטית, וחבר הכנסת אראל מרגלית התייחס אליה, וזה הפערים בתקצוב בין הרשויות המקומיות, שגם השר חשב שזה חשוב.

<זיו בר: אנחנו מודעים לפערים ורואים את זה ומבינים את עומק הקושי.

<זיו בר: מספיק פה גם להסתכל בטבלה של ההוצאות.

<זיו בר: מבחינת הוצאה לאומית אנחנו במקום טוב, אבל מבחינת הוצאה ציבורית אנחנו במקום פחות טוב, כי מי שמשלים את ההוצאה הציבורית זה גם ההורים וגם הרשויות המקומיות, וצריך לעשות עם זה איזשהו מהלך.

<זיו בר: לנו יש רעיון, קיימנו ישיבה בשבוע שעבר בוועדת החינוך בכנסת, ויצאה קריאה איך ניתן להגדיר סל תלמיד שייתן מענה, אותו סל תלמיד שיגיד מה הרף המינימלי שתלמיד בישראל צריך לקבל, גם במרכז וגם בפריפריה.

<זיו בר: אנחנו שוקדים על הכנת סל תלמיד וקוראים לעשות את זה בצוות משותף.

<זיו בר: אני מסיים.

<זיו בר: דיברת רק על איזשהו דיאלוג עם האוצר.

<זיו בר: חשוב להכניס גם אותנו לסיפור הזה.

<זיו בר: החינוך הוא מטרה משותפת והוא בנפשנו גם.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו השר לתשובות.

שי פירון: אני רוצה לבקש בקשה.

שי פירון: חברת הכנסת רוזין, חבר הכנסת מרגלית, חבר הכנסת קלפה – הוא לא נמצא פה אפילו – חבר הכנסת חמד, אני מתחייב במהלך יום המליאה לכל אחד ואחד מכם, פשוט בגלל הזמן, לתת תשובה נקודתית וממוקדת על כל אחת מהשאלות שהעליתם, בעיקר בשאלות שהן פרטניות, ולנסות יחד למצוא את הפתרון הללו ולא להשאיר את זה.

שי פירון: אני רק אתייחס לדברים הכלליים שנאמרו וכמובן לח"כים שנמצאים כאן.

שי פירון: אל"ף, כל השאלות הנוגעות להגדרת סל אישי לתלמיד ותקצוב דיפרנציאלי ויצירת שינוי ארוך טווח במתווה של שיטת ההקצבה מחד בשיתוף השלטון המקומי בתוך התהליך הזה מקובל לחלוטין, ייעשה בהקדם.

שי פירון: נתחיל את התהליך קודם כול בתוכנו, בזמן הקרוב.

שי פירון: אני אשמח מאוד לשבת ולראות את המודל של סל אישי לתלמיד.

שי פירון: בדברים האלה לא בהכרח שיש הסכמה בין משרד החינוך לבין משרד האוצר במתווה הזה, אבל בוא נתחיל.

שי פירון: זה בעיני היעד האסטרטגי החשוב ביותר, להגדיר סל אישי לתלמיד ולעשות אותו דיפרנציאלי וממילא לא להתלות אותו בשום שינויים פוליטיים כאלה ואחרים ולהשאיר אותו ארוך טווח.

שי פירון: בעיני זה אחד מהדברים המשמעותיים ביותר שיכולים לקרות למערכת החינוך, ולכן אני רואה בסל אישי לתלמיד ובתקצוב דיפרנציאלי יעד אסטרטגי שיכול להשפיע ולהוריד חלק גדול מהדיונים שנעשים פה, כי הדברים יהיו קבועים וברורים ולא ניתנים לוויכוח.

שי פירון: זו הערה אחת.

שי פירון: הערה שנייה, ברמת הקונספט.

שי פירון: יש צורך עמוק בשינוי מהותי ביחס לתשלומי הורים ולמקומם של ההורים בתוך המערכת.

שי פירון: לצערי הרב, במהלך השנים האחרונות בכמה וכמה הצעות שהועלו, כגון מעורבות של הביטוח הלאומי בתוך הסוגיה הזאת, כגון מעורבות של השלטון המקומי בסוגיה הזאת ועוד כהנה וכהנה לא נמצא פתרון.

שי פירון: אני רואה בתשלומי ההורים שני כשלים מרכזיים, או שלושה.

שי פירון: הכשל הראשון והגדול הוא עצם קיומם.

שי פירון: אבל גם בשלב הביניים אני רואה שני כשלים.

שי פירון: האחד, אני לא חושב שמנהל בית-ספר צריך לעמוד מול הורה שמתקשה מסיבות כאלה, ולהתווכח אתו על השאלה אם הוא ישלם או לא ישלם, ואפילו אם להתלבט בדילמה אם הוא ייתן לילד להשתתף בפעילות כזאת או לא ייתן.

שי פירון: והמדינה חייבת להפקיע את הסיטואציה ההזויה הזאת מתוך בתי-הספר.

ניסן סלומינסקי: הלוואי.

שי פירון: ולקיים אותה במקום אחר, ואנחנו נפעל בעניין הזה.

שי פירון: זה לא יכול להיות בין מורים לתלמידים, בין מנהלים להורים – זה לא המקום.

שי פירון: והדבר השני, לא יכול להיות שתשלומי ההורים הם לא דיפרנציאליים.

שי פירון: לא יעלה על הדעת שטיול שנתי של כלל הילדים עולה אותו דבר.

שי פירון: ולכן שני הדברים האלה נקיים בהם דיון משותף, ואני מקווה למצוא להם פתרונות במהלך הזמן הקרוב.

שי פירון: אז זה קודם כול ברמת התקציב הכולל.

<גדעון פישר: תודה רבה, השר.

שי פירון: דבר נוסף, נעשו הרבה מאוד פרויקטים במערכת החינוך, ואני מבטיח ללא שום קשר לחרדים וללא חרדים, כי אני מאוד מעריך את האיש, ואפילו אומר לפרוטוקול: אוהב אותו, אני אשמח מאוד לשבת עם חבר הכנסת גפני ולהראות לו את תוכנית המשרד - -

משה גפני: אפשר למחוק את זה מהפרוטוקול?

זבולון כלפה: זה כבר בפשקווילים, גפני.

משה גפני: זה הדדי.

שי פירון: - - את תוכנית המשרד בתחומים החינוכיים, מה אנחנו באמת מתכוונים לעשות ומה הצגנו בוועדת החינוך בתחומים האלה.

שי פירון: אני חושב שזה דברים שאנחנו מציגים אותם לכל אורך הדרך במגוון רחב של דברים.

שי פירון: אני רוצה לומר שני דברים קונספטואליים בנוגע לציבור הערבי ובנוגע לציבור החרדי ובזה לסיים.

שי פירון: קודם כול, יש פה עוול של שנים, גם לגבי הציבור החרדי וגם לגבי הציבור הערבי.

שי פירון: מדינת ישראל לא נהגה כלפי שני הציבורים האלה באופן ראוי ונכון.

שי פירון: הפתרונות לדבר הזה צריכים לבוא בשני אופנים.

שי פירון: האופן הראשון הוא הגדרה למי המדינה חייבת מבחינה חוקית ומבחינה מנהלית, וכן מה משרת אינטרסים נוספים, כגון יצירת תוכנית לאומית של חינוך.

שי פירון: זה צד אחד.

שי פירון: והצד השני, התנאי השני, הוא פריסה של הדבר על-פני עשור, זה לא דבר שיכול להיפתר ביום או ביומיים, כי הפערים הם גדולים מדי.

שי פירון: חינוך ערבי, חינוך דרוזי, חינוך חרדי – הפערים במגוון רחב של תחומים הם גדולים מדי.

משה גפני: יש פרמטר שלישי.

משה גפני: מה עושים בינתיים?

שי פירון: אני מבטיח לך שאני לא אתחמק מהמשפט הזה.

שי פירון: אני אחלק עכשיו את הדברים.

שי פירון: לגבי החינוך הערבי והדרוזי, כיוון ששאלת הבעלות וכיוון ששאלת הניסיון לייצר באמת את אותו אתוס ושוויון כזה או אחר קיים בבסיסו, אני מתחייב להגיש תוכנית במהלך התקופה הקרובה שתייצר שינוי רדיקלי גם בשאלות של מבנה וגם בשאלות של תוכן וגם בשאלות שנוגעות לאופן ההתנהלות של המערכת בכללותה.

שי פירון: אותן הערות – צודקות, דרך אגב, בשלושת החודשים שאני נמצא במשרד –לגבי מקומם של מפקחים באופן כזה או אחר.

שי פירון: אני תומך לכן בחוק שהציג כאן

שי פירון: חבר הכנסת טיבי על קציבת זמן כהונתם של מפקחים ועוד כהנה וכהנה, זה בכלל דבר ראוי ונכון.

שי פירון: ולכן אני אטפל בזה.

שי פירון: לגבי הציבור החרדי.

שי פירון: כל שלב ביניים אחרי החלטה עקרונית לשנות את המתווה הקיים של חינוך נפרד – נפרד זה לא בנים ובנות, אלא חינוך נפרד מהחינוך הציבורי – כל שלב ביניים נתון למשא ומתן, ולא יושתו גרזנים אם תהיה ברורה התמונה הסופית.

שי פירון: אם אנחנו נגדיר מתווה שבסופו יהיה ברור מה יקרה בסופו של התהליך, כאשר אנחנו יודעים מה הקונספט וכאשר אנחנו יודעים לאן אנחנו הולכים, גם אם תהיה תקופת ביניים קצרה או בינונית, נמצא את הדרך לעבור אותה בלי להזיק.

שי פירון: אבל המחשבה שאומרת: בוא נמשיך לריב ואו שהפריץ ימות או שלא יודע מה יקרה, ובסופו של דבר נחזור לסיטואציה הקודמת, חשוב לי שיידעו: נגמרה התקופה שבה מדינת ישראל מעלימה עין מהיווצרותו של חינוך פרטי כזה או אחר.

שי פירון: האם יש לי מה לומר על איכותו של החינוך החרדי?

שי פירון: כן, רק דברים טובים.

שי פירון: האם הייתי רוצה שתהיה השפעה הדדית בין שתי מערכות החינוך?

שי פירון: כן.

שי פירון: האם אני מזדהה עם הדברים שחבר הכנסת ליצמן אמר על החינוך הכללי?

שי פירון: אז אני, אף על פי שאני לא שייך אליו, לדבר אחד אני רוצה להגיד, משום שהרי הוא אמר שהוא לא מדבר אלי אז אני פטור מהתייחסות, אבל אני רוצה לתבוע את עלבונם של כלל ילדי ישראל.

שי פירון: מערכת חינוך שמצמיחה לוחמים עזי נפש שמוסרים את נפשם על מדינת ישראל, מערכת חינוך שמצמיחה חתני פרס נובל, מערכת חינוך שמצמיחה אנשים שמרגישים ערבות הדדית גדולה לא יכולה לקבל את התיאורים הנוראיים והפוגעניים שחבר הכנסת ליצמן נהג בהם כאן.

שי פירון: אני מוחה בתוקף נגד הניסיון הנואל לצייר, ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת ליצמן באופן אישי, אני לא מנצל את העובדה שהוא לא נמצא כאן - - -

משה גפני: אז למה אתה אומר את זה פה?

משה גפני: תגיד לו באופן אישי.

משה גפני: אני לא אשאיר את ליצמן לבד.

שי פירון: משום שאני חושב שזה חשוב שזה יישמע.

משה גפני: מה אתה עושה לי ככה?

ניסן סלומינסקי: עכשיו תגובת השר, זו זכותו להגיב.

משה גפני: תגיד לו את זה.

משה גפני: הוא לא אמר לך, תגיד לו, תקרא לו לפגישה.

שי פירון: משום שחשוב לתבוע את עלבונם של ילדי ישראל.

שי פירון: והניסיון לייצר לינקג' בין חינוך ציבורי לבין שימוש בסמים ואלכוהול הוא מעשה לא ראוי, בעיקר כמי שמטפל בנוער נושר חרדי.

שי פירון: ואני מציע לכולנו, באמת אני מבקש, להיזהר בדיון.

משה גפני: הוא לא אמר את זה.

משה גפני: אתה לא הבנת.

שי פירון: אני בכלל לוקה בהבנתי.

משה גפני: לא אמרתי את זה.

משה גפני: אמרתי שכשאתה שומע את ליצמן אתה לא מבין.

ניסן סלומינסקי: ר' משה.

משה גפני: מה אתה רוצה, שאני לא אגן על ליצמן?

משה גפני: מה אתה רוצה עכשיו שאני אעשה?

ניסן סלומינסקי: הגנת עליו, זהו.

משה גפני: אז תפסיק כבר.

משה גפני: די, גמרנו, דבר אתו.

ניסן סלומינסקי: הגנת כבר, זהו, זה נרשם בפרוטוקול שהגנת.

שי פירון: יש ויכוח עמוק על הזהות התרבותית.

משולם נהרי: אתה לא אוהב אותו כמו גפני?

משה גפני: ניסן, אני לא יכול ככה.

שי פירון: עוד שנייה האס.

שי פירון: אם.אס.

שי פירון: יגיע.

משה גפני: מקודם רמזת שאני מוציא את האס.

משה גפני: אם.

משה גפני: אס.

שי פירון: לא אתה.

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

שי פירון: לא אמרתי.

שי פירון: אפילו מה שאמרתי לך, אחרי זה כבר יצא באס.

שי פירון: אם.

שי פירון: אס.

משה גפני: פלאי הטכנולוגיה.

שי פירון: יש ויכוח עמוק בשאלות תרבותיות על דמותה ועל זהותה של מדינת ישראל, אבל אני מבקש לא להוזיל אותו ולא להוביל אותו למקום שהוא לא ראוי.

שי פירון: ורציתי למחות פה על כבודם של כלל ילדי ישראל והוריהם, שעושים מאמצים גדולים מאוד כדי להשקיע בחינוכם.

<גדעון פישר: אנחנו מודים לך.

שי פירון: ולכן אני מציע באמת לשבת בהקדם ולנסות למצוא פתרון ארוך טווח שבסופו של דבר התמונה תהיה מוסכמת על כולם.

משה גפני: טוב, לא חשוב.

משה גפני: אני אדבר אתך, אתה לא יכול לצייר מה יהיה בעוד עשר שנים.

שי פירון: ואז הגרזן שלא קיים, לא ברעיונותי ולא בחלומותי, יוסר, כדי לייצר תהליך מדורג שבסופו של דבר ילד חרדי במדינת ישראל יזכה למאה אחוז תקצוב, למאה אחוז זכאות לבינוי, אבל יהיה שייך לחינוך הציבורי בישראל.

שי פירון: יהיו לו חובות ויהיו לו זכויות.

שי פירון: איך אומרים במפלגה אחרת – בלי חובות אין זכויות.

משולם נהרי: כדאי שיצטטו אותך גם נכון, בבחינת "חכמים היזהרו בדבריכם".

שי פירון: אז אני אומר עוד פעם:

שי פירון: אם וכאשר תימצא הדרך ליישם חינוך ציבורי – אתה לא הרי רוצה לגרור אותי בלשוני, אבל אם תגרור אותי אז אני אגיד: כדי שאני לא אעביר כסף לרשתות שלוקחות את הכסף מהילדים האוטיסטים ומעבירות אותם לילדים אחרים.

משולם נהרי: אני רוצה להגיב.

ניסן סלומינסקי: למה היית צריך לעשות את זה, תסביר לי.

שי פירון: כדי שאני לא אעביר את הכסף לרשתות שמשלמות שכר לקרובי משפחה.

משולם נהרי: אני רוצה להגיב.

שי פירון: כדי שאני לא אעביר את הכסף לרשתות שגוזלות מילדים את תקציבם, כדי להגן על ילדי ישראל.

ניסן סלומינסקי: למה עשית את זה?

ניסן סלומינסקי: למה פתחת את זה?

משולם נהרי: אם לא תיתן לי עכשיו אני אצלוב אותך על הדוכן.

משולם נהרי: אם לא תיתן אני אעשה את זה מעל הדוכן.

משולם נהרי: ואני אגלה את אוזלת היד של אלה שאומרים את זה.

שי פירון: אני אשמח מאוד.

משולם נהרי: זה בושה וחרפה.

שי פירון: אני אשמח שתעלה על הדוכן ותאמר - -

משולם נהרי: חכמים, היזהרו בדבריכם.

משולם נהרי: אתה לא בדקת.

משולם נהרי: תתבייש לך.

שי פירון: 1,600 קרובי משפחה - - - עבדו ברשת.

ניסן סלומינסקי: שי.

משולם נהרי: תתבייש לך.

ניסן סלומינסקי: שי.

ניסן סלומינסקי: נהרי.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, מה קרה, סיימנו.

ניסן סלומינסקי: עמדנו לסיים.

שי פירון: אני אשמח שתעלה לדוכן ותאמר:

שי פירון: 1,600 קרובי משפחה מדרגה ראשונה עבדו ברשת החינוך שלי והם - - - את מקורבינו.

ניסן סלומינסקי: שי, די.

משולם נהרי: תתבייש לך, ואתה תקבל תגובה מעל הדוכן.

ניסן סלומינסקי: נהרי, בסדר, די.

משולם נהרי: שם אני אגלה את הבורות שלך וחוסר הידע שלך במערכת החינוך.

ניסן סלומינסקי: נהרי, מספיק.

משולם נהרי: עוד לא היה שר חינוך כזה.

ניסן סלומינסקי: נהרי, מה אתה עושה עכשיו?

משולם נהרי: בושה וחרפה.

משולם נהרי: זה שר חינוך?

ניסן סלומינסקי: תפסיק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שהוא יענה לך עוד פעם?

משולם נהרי: זה שר הצחוק, לא שר החינוך.

משולם נהרי: זה שר החינוך?

משולם נהרי: ככה מדברים?

משולם נהרי: ככה הוא מייצג את ילדי ישראל?

משולם נהרי: שיתבייש לו.

משולם נהרי: ואני אומר את זה מעל הדוכן ואני אגלה את הבורות שלו במערכת החינוך.

ניסן סלומינסקי: בסדר, תגיד את זה מעל הדוכן.

משולם נהרי: אני אגלה את הבורות שלך.

שי פירון: אני אשמח מאוד.

משולם נהרי: לגבי הדוח הזה.

משולם נהרי: שכחת שיש להם את נערי האוצר, שכחת שמישהו מנהל את זה מטעם האוצר.

ניסן סלומינסקי: נהרי.

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה, שאני אסגור את הישיבה?

משולם נהרי: על מה אתה מדבר?

ניסן סלומינסקי: נהרי, בבקשה.

משולם נהרי: בושה וחרפה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה.

משולם נהרי: וזה שר חינוך של מדינת ישראל, של ילדי ישראל.

משולם נהרי: לא יעזור שתראה את הקלפים, לא יעזור לך שום דבר.

ניסן סלומינסקי: נהרי, אתה רוצה שיוציאו אותך בסוף הישיבה?

משולם נהרי: בסופו של דבר כוונותיך ברורות.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שנוציא אותך בסוף הישיבה?

ניסן סלומינסקי: מה זה?

משולם נהרי: זו בושה וחרפה.

ניסן סלומינסקי: די, אבל אתה הרמת לו את זה להנחתה.

משולם נהרי: בושה וחרפה.

ניסן סלומינסקי: מספיק.

ניסן סלומינסקי: לא היית צריך להרים לו את זה להנחתה.

משולם נהרי: בושה וחרפה.

משולם נהרי: מהיום הוא יכיר אותי, אני אראה לו, אני אראה לו בדיוק מה הוא יודע, מה הוא לא יודע.

ניסן סלומינסקי: בסדר, יכיר אותך, לא הרווחת כלום.

ניסן סלומינסקי: דיברת בהתחלה טוב, כשהתחלת לדבר, אז אל תקלקל עכשיו.

משולם נהרי: בושה וחרפה, בושה וחרפה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

שי פירון: לגבי תקציב הישיבות, בעיקר הדברים שעלו כאן מפי כמה דוברים.

שי פירון: אני חושב בהחלט שצריך לנצל את התקופה שעד לתקציב ואחריה כדי למזער את העניין הזה, זה באמת דבר בעייתי.

שי פירון: צריך לדבר עליו ולמצוא לו פתרון, אני מקווה שנמצא לו פתרון.

שי פירון: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך מאוד את השר, את המנכ"לית, את כל החבורה, את משה, את אסף, את כל האחרים שנמצאים פה מהצוות איך אומרים.

ניסן סלומינסקי: ואני מקווה מאוד שלמרות שיש חילוקי דעות נצליח לעבוד ביחד, לעבוד טוב, ובסך הכול לגמור את הקדנציה אולי כבר בלי חילוקי דעות.

שי פירון: בעזרת השם.

שי פירון: <

ניסן סלומינסקי: בעזר השם.

ניסן סלומינסקי: אז תודה רבה.