ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 37, 2013-06-20 09:45

עמרם מצנע: שמעון, בוא תקשיב.

<חאפז אלסייד: אני דיברתי על הכלה ודיברתי על כיתות חירשים.

<חאפז אלסייד: יש לי פה כיתות חירשים, שלוש כיתות חירשים רגילים וכיתה אחת של מושתלים.

שמעון אוחיון: מה זה מושתלים?

<חאפז אלסייד: שיש להם שתל.

<חאפז אלסייד: אנחנו עובדים להם על שפה מדוברת, על שפתיים, על שמיעה ועל שפתיים, כך שהם יתחילו ללמוד - - -

שמעון אוחיון: והם משולבים במסגרת רגילה?

<חאפז אלסייד: במסגרת רגילה.

<חאפז אלסייד: מה עומד מאחורי זה?

<חאפז אלסייד: אנחנו לא רוצים להגיד לו 'אתה מיוחד, שב בצד', לא, 'אתה רגיל, אתה יכול'.

עמרם מצנע: בית הספר הוא אזורי, או רק של היישוב?

<חאפז אלסייד: של היישוב.

<חאפז אלסייד: יש פה שלושה בתי ספר.

עמרם מצנע: שלושה א'-ח'?

<קריאה: שניים א'-ח', אחד א'-ט'.

<ניר שמואלי: אני ניר שמואלי, הסגן של עמירה, והיום מנהל מחלקת החינוך באלקסום.

<ניר שמואלי: לגבי התיכון, יש לנו כבר עכשיו תקציב לבנות פה בית ספר תיכון פה ביישוב.

<ניר שמואלי: אנחנו בימים האלה יושבים עם המחוז ועם המטה לגבי כל ההתארגנות של המבנה הפיזי.

<ניר שמואלי: היום אנחנו מתחילים את הפרוגרמה - - -

עמרם מצנע: טוב, להשיג כסף אתה יודע.

עמרם מצנע: התמחית בזה.

<ניר שמואלי: יש לנו הרשאה ביד כבר לבנות את בית הספר התיכון שלב א'.

<ניר שמואלי: הילדים היום כרגע לומדים בח'ורה, הפזורה, עד היום כל יישובי הקבע לומדים בח'ורה וברגע שאנחנו נפתח את התיכון - - -

עמרם מצנע: כמה כפרים יש במועצה?

<ניר שמואלי: לנו יש שבעה יישובים - - -

עמרם מצנע: מתי קמה המועצה הזו?

<ניר שמואלי: ב-6 בנובמבר 2012.

<ניר שמואלי: לפני כמה חודשים.

<ניר שמואלי: חצי שנה המועצה הזאת קיימת.

<ניר שמואלי: אלקסום זה בציר 31 בכביש 1 ונווה מדבר כביש 25 - - -

עמרם מצנע: בית הספר השני שיש פה, היסודי, ה-א' עד ט', הוא אותו דבר?

<עמירה חיים: לא, זה בית ספר של הפזורה, זה בית ספר של - - -

עמרם מצנע: הוא יושב פה, אבל הוא של הפזורה.

<עמירה חיים: נכון.

<עמירה חיים: אנחנו בהחלטה של משרד החינוך.

<עמירה חיים: העברנו את הטיפול של כל בתי הספר בפזורה בחוזה בעבר עם אבו בסמה, והחלטנו להפוך את זה ל - - - כדי לא לפצל את החוזה, מאוד קשה לעשות חוזה עם שתי מועצות.

<עמירה חיים: מה עוד, שכל פעם - - -

עמרם מצנע: אז הם נותנים שירות לכפרים הבלתי מוכרים.

<עמירה חיים: אנחנו קונים שירות והם מחזיקים את בתי הספר, מה עוד שכל שנה אנחנו מצפים שבתי הספר יצטרפו ליישובי הקבע.

<עמירה חיים: זה הולך ופוחת.

<עמירה חיים: בינתיים - - - יצא מסמך רשמי בעניין הזה.

עמרם מצנע: שבעה היישובים שאצלכם, כולם מוכרים?

<אבי כהן: כן, יש שבעה מוכרים ויש לנו בתי ספר שהם בסטטוס של הפזורה, שלא מול שטח כללי שבחזקת המדינה.

<מוחמד אלסייד: זה שבעה מוכרים בלי חשמל.

<אבי כהן: הסכם חוזי, כדי לתת שירות.

עמרם מצנע: דרך אגב, אפרופו שאין פה חשמל, ביישוב עצמו יש חשמל?

<מוחמד אלסייד: אין שום דבר.

עמרם מצנע: מה הסיבה?

<מוחמד אלסייד: זה יישוב שעשר שנים מוכר.

<עמירה חיים: אנחנו לא יודעים.

<מוחמד אלסייד: אנחנו יודעים.

<מוחמד אלסייד: אנחנו יודעים.

<עמירה חיים: אני לא יודעת.

<מוחמד אלסייד: למה אתם לא יודעים?

<מוחמד אלסייד: אנחנו יודעים.

<מוחמד אלסייד: למה אתם אומרים 'אנחנו לא יודעים'?

<מוחמד אלסייד: אנחנו יודעים.

עמרם מצנע: למה?

<מוחמד אלסייד: יודעים שהרשות רוצה רק את האדמות, לא רוצה שום דבר.

<מוחמד אלסייד: היא לא רוצה לתת חשמל, היא לא רוצה שום - - - בהסכמים.

<אבו עסאם: בקשר לחשמל, איציק אני יודע שיש לו כוונות טובות, אנחנו מצפים ממנו להרבה והם עובדים ואנחנו רוצים להגיש את ה - - - חשמל ל - - -

עמרם מצנע: בסדר, אני אבדוק את זה.

<עמירה חיים: זה הנושא המרכזי.

<עמירה חיים: איציק העלה את זה כנושא מרכזי.

עמרם מצנע: לא, מעניין אותי למה, מה הסיבה.

<עמירה חיים: כי תסתכל איזה בית ספר, תראה איזה השקעה יש - - -

<חאפז אלסייד: ולא לשכוח את ההישגים.

<חאפז אלסייד: אנחנו מזמינים את - - - חשובים גם לנו, זה חשוב לנו.

עמרם מצנע: בסדר גמור, בואו.

<מורה: אפשר לדבר באנגלית?

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: עברית לא מדברים טוב?

<מורה: זה דווקא טוב, אבל יש לנו שיעור באנגלית.

עמרם מצנע: יש לכם שיעור באנגלית?

<מורה: כן.

<מורה: אנחנו עכשיו - - -

עמרם מצנע: איפה הבנים?

עמרם מצנע: יש רוב בנות בבית הספר?

<מורה: כן.

<מורה: זו כיתה מיוחדת.

שמעון אוחיון: למה הרוב בנות?

<מורה: התלמידים החזקים - - -

שמעון אוחיון: זו קבוצה ברמה מסוימת?

<מורה: כן, זה רמה מסוימת, אני אסביר לכם קצת.

<מורה: באנגלית?

<עמירה חיים: באנגלית, אנחנו רוצים לשמוע את הבנות באנגלית.

שמעון אוחיון: בערבית, כדי שאני אוכל לתרגם.

<מאיסה אבו ריא: אוקיי, This is English lesson, this is a special group, they are the strongest students.

<מאיסה אבו ריא: As you can see, we teach then on very high level, we teach them the model c, bagrut.

<מאיסה אבו ריא: The girls achieve very high marks and we also work on different aspects of the language, we work on writing, culture and many other aspects.

עמרם מצנע: In what grade you started to study English?

<מאיסה אבו ריא: 7 grade.

עמרם מצנע: So it's the second year that they are - - -

<מאיסה אבו ריא: This, the bagrut project started from last year, but we start teaching from the third grade.

<מאיסה אבו ריא: I want to explain a little bit - - -

<עמירה חיים: אני רוצה לשמוע את הילדים.

<עמירה חיים: את לא צריכה להסביר, הילדים.

<מאיסה אבו ריא: Joana, can you show some aspects we had so far?

<ג'ואנה: First, - - -

<עמירה חיים: Louder, please.

עמרם מצנע: What you know better, English or Hebrew?

<מאיסה אבו ריא: English.

<רימה: Yes.

<מאיסה אבו ריא: Rima, do you want to say something?

<רימה: Yes.

<רימה: When the teacher told us that we have visitors, we were interesting, she told us that Amira Haim is visiting, I went home and look up at the internet and I found that you have the head of the students council at Ben Guryon university, I was happy to know that because I am the head of the student council in the school this year.

שמעון אוחיון: I see not you are only learn English, also public raelation.

<רימה: And my father told me that he visit you in your office in Ben Guryon and one day I will be famous as successful as you are.

<עמירה חיים: Yes, you can.

<מאיסה אבו ריא: I believe all of them can.

<מאיסה אבו ריא: Raide would like to talk about Masuud Gnaim, because we searched all of you on line and yes, we worked very hard, so - - -

מסעוד גנאים: Yed, Raida?

שמעון אוחיון: אנחנו עכשיו נמצא למה ברבים גנאים, למה לא גנא?

<ראידה: My name is Raida, I'm at 8 grade, I searched about Masuud Gnaim, you and I have the same birthday on 15 in February.

<מאיסה אבו ריא: You have the same birthday.

מסעוד גנאים: You know, it's Valentine day.

<ראידה: And you from Sachnin and my teacher is from Sachnin and you - - - What did you teach?

מסעוד גנאים: History.

<ראידה: Thank you.

מסעוד גנאים: There is a mistake, the number of children are 4.

שמעון אוחיון: מאתמול להיום?

מסעוד גנאים: לא.

עמרם מצנע: מאיפה האנגלית שלך?

<מאיסה אבו ריא: I went to - - -

עמרם מצנע: And you are from Sachnin?

<מאיסה אבו ריא: I'm married in Sachnin, I'm originally from Baka El Garbia.

עמרם מצנע: And where do you live.

עמרם מצנע: In Baka, here or in Sachnin?

<מאיסה אבו ריא: Now I live here with my husband.

<מאיסה אבו ריא: Naguaa, who is going to talk about Ifaat Kariv?

<נג'ואה: I know Ifaat Kariv in Beer Sheva, she is from here/

<מאיסה אבו ריא: Ok, and we have any questions, Naguaa?

<עמירה חיים: היא נולדה בבאר שבע.

<תלמידה: Did thing she go to the university?

<נג'ואה: Yes, she has a B.A in - - -

<מאיסה אבו ריא: אוקי, תודה.

<עמירה חיים: תודה רבה.

עמרם מצנע: אתם מכינים את הילדים לבגרות של כמה יחידות?

<מאיסה אבו ריא: עכשיו לשלוש יחידות, שזה רמה C - - -

<עמירה חיים: אבל הם בכיתה ט'.

<מאיסה אבו ריא: כן, ח'.

<עמירה חיים: זה לא שלוש יחידות.

עמרם מצנע: זה עדיין לא - - -

<מאיסה אבו ריא: הנה, אני אראה לך.

<עמירה חיים: לא, אבל הבנות כאן מיועדות לחמש יחידות אנגלית?

<מאיסה אבו ריא: כן, בטח.

<מאיסה אבו ריא: זה בטח.

<מאיסה אבו ריא: אבל - - -

<עמירה חיים: אנחנו מובילים למצוינות במגזר הבדואי.

<מאיסה אבו ריא: אבל אנחנו בשנה הזאת התחלנו לשבץ.

<עמירה חיים: הן צריכות לדעת שאנחנו מאמינים בהן - - -

<מאיסה אבו ריא: תגידו להם את זה.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אתכם, למי יש בבית מחשב?

עמרם מצנע: למי אין?

<עמירה חיים: לכולם יש.

עמרם מצנע: למי אין בבית מחשב?

עמרם מצנע: אין אחד כזה?

<קריאה: אולי הם מתביישים?

עמרם מצנע: רגע, רגע.

עמרם מצנע: מי שתגיד שאין לה מקבלת מחשב.

<תלמידה: I don't.

עמרם מצנע: ומה אתן עושות עם המחשב בבית?

עמרם מצנע: זה שלך או של כל הילדים?

עמרם מצנע: כל הילדים?

עמרם מצנע: ונותנים לך גם להשתמש במחשב, או שעומדים בתור?

<תלמידה: - - -

עמרם מצנע: מה עושים?

עמרם מצנע: משחקים, או גם עושים שיעורים?

<מאיסה אבו ריא: מטלות.

עמרם מצנע: The impression is fantastic, you look nice, all of you, you have big smile on your face, which it's so important; it means that you are happy.

עמרם מצנע: Are you happy?

עמרם מצנע: You like to go to school?

עמרם מצנע: Yes?

עמרם מצנע: What are you doing in the afternoon, after school?

עמרם מצנע: You have any social activity, with your friends?

<רימה: Yes.

<רימה: ביום חמישי אנחנו נשארים בבית הספר ועושים צופים, וזה נעים מאוד.

עמרם מצנע: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?

<רימה: דוקטור.

עמרם מצנע: דוקטור למה?

עמרם מצנע: רופאה?

<רימה: כן.

עמרם מצנע: אז את לומדת חזק בשביל זה?

<רימה: כן.

עמרם מצנע: ההורים שלך, אבא ואמא, מה הם עושים?

עמרם מצנע: מה הם עובדים?

<רימה: אבא שלי מנהל, ואמא שלי לומדת - - -

עמרם מצנע: איפה?

<חאפז אלסייד: במכללת כספין, בבאקה אל גרבייה.

עמרם מצנע: היא הבת הגדולה?

<חאפז אלסייד: כן, היא הבת הגדולה.

<רימה: אנחנו לומדים לפסיכומטרי.

שמעון אוחיון: אתם מתכוננים לפסיכומטרי.

שמעון אוחיון: את רוצה ללמוד רפואה.

שמעון אוחיון: את צריכה להתכונן, ללמוד לפסיכומטרי.

עמרם מצנע: לא, יש לה עוד כמה שנים.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: ביקור בכיתת חירשים

<חאפז אלסייד: עכשיו אברהים הוא המורה בשפת סימנים.

<חאפז אלסייד: אברהים, אתה מתחיל עכשיו גם שפת סימנים וגם דיבורים, שכולם - - -

עמרם מצנע: בבקשה.

<אברהים אבו שהין: אנחנו כאן בכיתת חירשים, הכיתה משולבת גם בחינוך הרגיל וגם בכל הפעילויות של בית הספר, התלמידים לומדים גם ערבית, גם עברית, גם חשבון וגם אנגלית.

<אברהים אבו שהין: אני מלמד אותם ערבית.

<אברהים אבו שהין: אני יכול להדגים לכם קצת.

<אברהים אבו שהין: אנחנו רוצים לברך אתכם על ההגעה שלכם לבית הספר השלנו בשפת סימנים.

<אברהים אבו שהין: הוא רוצה להגיד לכם, 'ברוכים הבאים לבית ספר אלסייד'.

<אברהים אבו שהין: תודה.

<אברהים אבו שהין: היא מרוצה בבית הספר ומהלימודים כאן.

<אברהים אבו שהין: אנחנו רוצים להדגים לכם שיעור, גם התלמיד יכול להדגים את זה.

<חאפז אלסייד: אם אתם רוצים לדבר איתם או לשאול אותם, הוא יתרגם.

<אברהים אבו שהין: כן.

<אברהים אבו שהין: יש לכם שאלות לתלמידים?

<אברהים אבו שהין: אני אתרגם להם.

עמרם מצנע: אתה מצליח ללמוד?

<אברהים אבו שהין: יש לך ציונים טובים?

עמרם מצנע: תן לי לשאול אותו.

<אברהים אבו שהין: העניין שקשה לתרגם כל מילה.

עמרם מצנע: הם לא שומעים בכלל?

<אברהים אבו שהין: הם לא שומעים בכלל.

<אברהים אבו שהין: זה חירשים.

שמעון אוחיון: אז צריך להסביר לו גם מחוץ לבית הספר, כשהוא משחק עם חברים.

שמעון אוחיון: איך הוא מסתדר?

<אברהים אבו שהין: איך אתם יוצאים מהבית ומשחקים עם תלמידים?

שמעון אוחיון: שלא מכירים את שפת הסימנים.

<אברהים אבו שהין: בבית שלכם משחקים עם ילדים אחרים?

<אברהים אבו שהין: איפה מלמדים אתכם?

<אברהים אבו שהין: באיזה בית ספר?

<אברהים אבו שהין: ליד הבית?

עמרם מצנע: תשאל אותו, שיראה לנו מה הסימן של גבר ומה הסימן של אישה.

<אברהים אבו שהין: תגיד לו בשפת הסימנים מה הוא?

<אברהים אבו שהין: אם אני אגיד לו את זה, הוא יידע.

<אברהים אבו שהין: אתה מנהל, הוא אומר לך.

<אברהים אבו שהין: אתה מנהל.

עמרם מצנע: מה זה?

עמרם מצנע: אני לא סתם שואל.

עמרם מצנע: מה זה?

עמרם מצנע: זה סימן של מה?

<אברהים אבו שהין: זה סימן שיפה.

<אברהים אבו שהין: צריך להבדיל ביניכם.

<אברהים אבו שהין: תשים לך אישה ועוד גבר ליד.

<אברהים אבו שהין: יש לך לוח.

<אברהים אבו שהין: בוא נשים להם, יש להם את זה על הלוח, אני כותב על הלוח בת ובן - - -

שמעון אוחיון: אתה מתקשר איתו רק בעברית, או גם בערבית?

<אברהים אבו שהין: גם בעברית וגם בערבית.

<אברהים אבו שהין: אבל לרוב אנחנו מדברים רק בערבית.

<אברהים אבו שהין: הם גם קוראים שפתיים, אבל אני כל הזמן מדבר איתם רק ערבית, כי הם קוראים את השפתיים שלי בערבית.

<אברהים אבו שהין: אם אני אגיד להם בעברית, הם יתבלבלו.

<קריאה: שפת הסימנים בעברית ובערבית זה אותו דבר?

<אברהים אבו שהין: כן, בישראלית.

<אברהים אבו שהין: שפת הסימנים היא בישראלית.

<אברהים אלסייד: עמרם, בקשר לבית ספר לחירשים, יש לנו חוסר בכיתות.

<אברהים אלסייד: גם בבית הספר הזה וגם - - - הנושא הזה חשוב לי מאוד, הכיתות, יש לנו בעיה גם עם חברת חשמל - - -

עמרם מצנע: בכל הכפר?

<אברהים אלסייד: בית ספר כזה יפה וגם יש לנו בעיה.

<אברהים אלסייד: זה מכשיל את בית הספר, כל מה שחסר מכשיל אותנו, הנושא של החשמל.

<אברהים אלסייד: יש לנו מחשבים - - -

<חאפז אלסייד: צריכים לבנות חממה ולעשות את הניסיונות שלנו והתלמיד יושב ובתוך שבועיים, שלושה, חודש, הוא מגיע למסקנה בעצמו לבד.

<חאפז אלסייד: פה אנחנו נראה דוגמה לסוג של חקר, סוג של מעקב אחרי השוואה בין שלושה סוגי אדמה ולראות מה יותר טוב, מה יכול באמת יותר לסייע ל - - -

עמרם מצנע: כמה ילדים בבית הספר?

<חאפז אלסייד: 433 תלמידים.

עמרם מצנע: שתי כיתות בשכבה?

<חאפז אלסייד: כן.

<חאפז אלסייד: תוסיף על זה ארבע כיתות חירשים.

<חאפז אלסייד: מוחמד, בגלל שחם פה נעשה את זה מהר.

<מחמד עזמו: לא, הזדמנות כזאת אני לא יכול לפספס.

<מחמד עזמו: לא כל פעם הם באים לכאן.

<קריאה: חייבים מזגן פה.

<חאפז אלסייד: מחמד עזמו הוא רכז המדעים, הוא מביא פרויקט חקר, הוא יסביר לנו.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מחמד עזמו: אני לא רוצה להרגיש אתכם על קצה המזלג וזהו.

<מחמד עזמו: זו הזדמנות שלא לכולם מגיע דבר כזה.

<מחמד עזמו: קודם כל ברוכים הבאים לחממה הצנועה שלנו, את החממה התחלנו להקים רק מתחילת השנה, עם התנדבות של הורים וגם מורים וגם תלמידים בבית הספר.

<מחמד עזמו: זה מחולק לשני חלקים, חלק ראשון זה הצד הימני, זו עבודת חקר, בודקים כאן את השפעת סוג האדמה על ההתפתחות של הפלפל וגם יש לנו חצילים.

<מחמד עזמו: כמו שאתם מוצאים, רואים כאן, יש לנו שתי קבוצות חקר, יש קבוצת חקר שכבר סיימה, כי אנחנו בסוף השנה - - -

<חאפז אלסייד: תן עבודה דוגמה.

<חאפז אלסייד: אתם יכולים לראות, זו התוצאה שהגענו אליה במחקר של התלמידה.

<חאפז אלסייד: אני גם הופתעתי, כי חשבתי משהו אחר, חשבתי שחמרה זו אדמה הכי טובה לשתילה.

<מחמד עזמו: זו גם המחשבה של התלמידים.

<חאפז אלסייד: כולנו, לדעתי.

<חאפז אלסייד: זאת אדמה מקומית, נקרא לה, וזו תערובת של קומפוסט וזה חמרה.

שמעון אוחיון: הכול מדובר בפלפל?

<חאפז אלסייד: פלפל וחצילים.

<חאפז אלסייד: רצינו גם לבדוק שני סוגים.

<מחמד עזמו: וזה יצא שונה, בחצילים זה השפיע שונה.

שמעון אוחיון: איזה אדמה מתייחסת יפה לחצילים?

<חאפז אלסייד: לא מתייחסת.

<קריאה: איפה יש פלפל לטעום?

<מחמד עזמו: לטעום?

<מחמד עזמו: בתחילת השנה הבאה.

<חאפז אלסייד: זה מחקר שעושים התלמידים.

<חאפז אלסייד: זו למידה אחרת, אנחנו הלכנו לכיוון למידה אחרת, לא למידה רגילה.

<חאפז אלסייד: זה חלק מהתוצאה.

<חאפז אלסייד: מעבר לזה גם אנחנו בונים על עשייה של התלמידים בשיעורים שלהם.

<חאפז אלסייד: אנחנו מייצרים כאן צמחים ואנחנו גם בתקופות מסוימות מפיצים את זה בדרכים שונות.

<חאפז אלסייד: אני רוצה לדבר על שגרור, פעולה מאוד חשובה.

<חאפז אלסייד: כל פעילות חינוכית תרבותית שאנחנו עושים אותה - - - חם פה, אז נמשיך בדרך.

<עמירה חיים: מחכים לנו בגנים ואנחנו נתקדם.

<חאפז אלסייד: עכשיו ראש המועצה הבטיח לי שיחבר ביני לבין איזה שהיא חממה בבאר שבע, שאנחנו נהפוך לחלק ששייך אליה ואז אנחנו נקבל - - -

עמרם מצנע: אבל כל הפעילות הזאת, אתה אומר, זו התנדבות של הורים?

<חאפז אלסייד: כן.

<חאפז אלסייד: גם כל מיני פרויקטים בבית הספר, כמו המפה וזה, אבל אין לנו זמן לראות את זה.

עמרם מצנע: מבחינת תקצוב בית ספר כזה, הוא מקבל יותר, פחות?

עמרם מצנע: כשאתה משווה אותו לבית ספר מקביל במגזר היהודי.

<ניר שמואלי: התקצוב הוא אחיד במשרד החינוך.

<ניר שמואלי: יש תקצוב לגני ילדים ויש תקצוב לבתי ספר יסודיים, לגבי התקציב השקלי לתחזוקה של בית הספר.

<ניר שמואלי: התקצוב של הפעלה פדגוגית שוטפת היא שונה, בהתאם לקריטריונים שקיימים במשרד החינוך.

עמרם מצנע: זאת אומרת אין במגזר הבדואי איזה שהוא תקציב נוסף?

<עמירה חיים: יש.

עמרם מצנע: זה מה שאני שואל.

<ניר שמואלי: בתקציב הפדגוגי, לא בתקציב של תחזוקת בית הספר.

עמרם מצנע: לא משנה, תגיד מה, אני שואל בכלל, כסף בסוף הוא כסף.

<עמירה חיים: יש החלטת ממשלה שאני בסוף אגיד לכם שתיים-שלוש מילים עליה, שהיא 125 מיליון לחמש שנים, שקיבלנו אותה עכשיו.

<עמירה חיים: ואני גם אפרט לכם איך חילקנו אותה.

עמרם מצנע: וזה לפדגוגי הולך?

<עמירה חיים: פדגוגי.

שמעון אוחיון: וגם למבנים.

עמרם מצנע: 125 זה לכל הארץ?

<עמירה חיים: לא, רק פה, רק למחוז, 125 מיליון, כאשר אנחנו חילקנו את זה לכמה תחומים.

<עמירה חיים: הכול פדגוגי.

<עמירה חיים: גם כשאנחנו החלטנו לתת חלק מהסכום להשכלת מבוגרים, כי אני מאמינה שאם האמא תדע אז זה זה.

<עמירה חיים: וזה לא ישירות לבתי הספר.

<עמירה חיים: חלק גדול מהסכום החלטנו שיילך לתנועת נוער, 12 תנועות נוער פתחנו השנה, וזה דבר שלא היה מאז לא קום המדינה, אלא אלפיים שנות.

עמרם מצנע: בחינוך הלא פורמלי.

<עמירה חיים: נדבר תוך כדי.

<עמירה חיים: חאפז, תגיד שלום ותלווה עד הכניסה.

<אברהים אלסייד: עמרם, בקשר להשקעה לבתי הספר של החירשים פה, גם יש חוסר.

<אברהים אלסייד: גם פה יש חוסר.

עמרם מצנע: חוסר תמיד יש.

עמרם מצנע: וכשאתה רואה מה יש - - -

<אברהים אלסייד: הבעיה שיש לנו פה חירשים, יש לנו כמות תלמידים גדולה.

עמרם מצנע: מה התפקיד שלך?

<אברהים אלסייד: אני מהיישוב.

<עמירה חיים: אני מזמינה אתכם לדבר בדרך.

<אברהים אלסייד: כן, אבל הנושא של החירשים חשוב מאוד.

<חאפז אלסייד: היעד הראשון של המחוז זה חינוך חברתי, לבנות אדם ואחר כך באים ההישגים.

<עמירה חיים: וראה זה פלא, ברגע שאתה ממקד ואתה מאמין בכוחו של התלמיד, כבוד הדדי, בין מורה למורה, מורה לתלמיד, תלמיד למורה, הורה למורה, כשאתה מפתח את זה והתשתית הערכית היא טובה, בכל בית ספר שמנהל הצליח ההישגים עלו.

עמרם מצנע: מורים חסרים?

<אברהים אלסייד: ולהשקיע השקעה.

<אברהים אלסייד: חשוב מאוד להשקיע בבית הספר.

עמרם מצנע: אתה מלא בתקן?

עמרם מצנע: וגם מורים מקצועיים טובים?

<חאפז אלסייד: בשפע.

עמרם מצנע: מה בשפע?

עמרם מצנע: מורים למתמטיקה, לאנגלית, פיזיקה?

<עמירה חיים: כן, אין לו בעיה.

שמעון אוחיון: עוד מעט תתנו למגזר היהודי.

<עמירה חיים: כן, אין שום מחסור.

<עמירה חיים: זה עשר שנים של מאף גננת לא מוסמכת למצב שכל הגננות מוסמכות, ממצב שיותר מ-50%-60% מורים לא מוסמכים, כל המורים מוסמכים, הלכנו לתהליך, וגם מ-80% מורים שמגיעים מהצפון, מגיעים פחות מ-20%.

<עמירה חיים: כלומר הלכנו ???3022 של תשתית פדגוגית.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני אטפל בעניין החשמל, לא ברור לי למה אין פה חשמל.

עמרם מצנע: אני לא מבין את זה.

<חאפז אלסייד: עמרם, תודה רבה לך.

<חאפז אלסייד: ביקור בגנים

<איציק תומר: שוב, זה קשור לנושא חשמל ומים.

<איציק תומר: יש פה מתחם של גנים, מקבץ של גנים ואנחנו מסיעים את הילדים, ומשרד החינוך אומר לנו, בצדק, בואו תקימו, אני מוכן שתקימו גן סמוך לשכונות ושהילדים לא יצטרכו לנסוע, אבל הבעיה שלכל גן צריך לחבר רשת חשמל ומים ואז אתה נכנס לבעיות שהן לא פתירות כרגע.

עמרם מצנע: הבתים פה מחוברים למים?

<איציק תומר: לא, אין, לא תשתית מים, לא ביוב, לא חשמל.

<איציק תומר: תסתכל פה, רוב הבתים שאתה רואה, אין להם היתרי בנייה.

<חסן אלסייד: אפשר להגיד כולם.

<עמירה חיים: הוא עדין, הוא אומר 'רוב'.

עמרם מצנע: יש תכנית, יש פה תב"ע?

<איציק תומר: יש תכנית ואנחנו הולכים ל - - -

עמרם מצנע: אפשר להוציא היתרים?

<איציק תומר: כן.

עמרם מצנע: טוב, מועצה חדשה, יש לך מספיק עבודה.

<איציק תומר: נכון, אני מודה.

<עמירה חיים: כן, יש לו, ואנחנו נעזור לאיציק.

<עמירה חיים: חייבים להראות את ה - - -

<הגר אל עפיריש: אני המפקחת על גני הילדים.

<הגר אל עפיריש: קודם כל ברוכים הבאים לגן אלסייד כאן.

<הגר אל עפיריש: יש כאן שני גני חובה, יש גננת שהיא נעדרת היום, היא לא מרגישה טובה, היא בבית חולים יומיים, אז אני מזמינה אתכם לגנים לראות איך - - -

עמרם מצנע: פה זה שניים חובה?

<הגר אל עפיריש: שני גני חובה, כן.

עמרם מצנע: מגיל חמש?

<הגר אל עפיריש: חמש-שש.

<הגר אל עפיריש: המשך סיור בגנים:

עמרם מצנע: בואי נראה את הילדים ואחר כך נרצה לשאול אותך כמה דברים.

<הגר אל עפיריש: ברצוני רק לומר שהגן הזה זכה בגן ירוק בשנה שעברה, תשע"ב, יש לנו גננת מובילה, היא גננת נהדרת, לצערי היא לא נמצאת.

עמרם מצנע: שתהיה בריאה.

עמרם מצנע: שלום, ילדים וגננות.

עמרם מצנע: את ילדה בגן?

עמרם מצנע: מבית הספר?

עמרם מצנע: יום בשבוע?

עמרם מצנע: כל השבוע?

עמרם מצנע: אז את לא לומדת?

עמרם מצנע: סיימת ללמוד?

<הגר אל עפיריש: היא סיימה תיכון והיא חושבת ללמוד חינוך לגיל הרך, אז היא מתנדבת פה.

<הגר אל עפיריש: היא בחורה מאוד נהדרת, אני כמה פעמים ביקרתי והיא עושה עבודה נהדרת.

<עמירה חיים: יש לכם היום סיום שנת לימודים, זה היום האחרון.

<עמירה חיים: את לא תהיי בבית הספר ביום האחרון ללימודים?

<הגר אל עפיריש: היא סיימה.

<עמירה חיים: אה, היא כבר אחרי תיכון.

<עמירה חיים: היא נראית תלמידה, את נראית צעירה.

עמרם מצנע: אז מי עכשיו ה - - - זו הגננת?

<סבחא אבו עבייד: יש גננת מחליפה.

עמרם מצנע: כמה ילדים?

<סבחא אבו עבייד: יש 31.

עמרם מצנע: גם הגן השני אותו מספר?

<סבחא אבו עבייד: הגן השני גם גן חובה, יש - - -

עמרם מצנע: כמה גנים יש בכלל?

<סבחא אבו עבייד: באזור אלסייד יש 14 גנים ושניים ב - - - ואחד ב - - -

עמרם מצנע: אתם מגיל ש3?

<סבחא אבו עבייד: כן.

<סבחא אבו עבייד: מזמן, לפני החוק.

עמרם מצנע: כמה ילדים ביישוב לא הולכים לגן?

<סבחא אבו עבייד: ביישוב אלסייד בדרך כלל רוב הילדים מגיעים לגן.

<סבחא אבו עבייד: חלק מהגנים מפוזרים בתוך השכונות וחלק מהילדים מגיעים אלינו גם בהסעות.

<סבחא אבו עבייד: בהשוואה ליישובים אחרים ביישוב אלסייד כמעט כל הילדים מגיעים לגן.

<סבחא אבו עבייד: ביישובים אחרים, שהאוכלוסייה יותר רחוקה ויותר פזורה גיל 3 ו-4 אין להם אפשרות להגיע לכאן.

עמרם מצנע: אבל פה בכפר, ביישוב, כולם באים לגן.

<סבחא אבו עבייד: ביישוב אלסייד כמעט כולם.

<חסן אלסייד: יש לנו באמת ילדים שלא מגיעים לגנים, מחוסר הסעה גם.

עמרם מצנע: בגיל 3 ו-4 צריך להסיע, זה ההורים צריכים להביא.

<חסן אלסייד: ויש חלק באמת שלא באים בכלל.

עמרם מצנע: כי ההורים מה?

עמרם מצנע: לא אכפת להם?

<חסן אלסייד: ההורים עובדים והם - - -

<סבחא אבו עבייד: אין להם אפשרות להסיע את הילדים שלהם.

<סבחא אבו עבייד: יש כאלה הורים שיוצאים לעבודה בשעות הבוקר המוקדמות, אמא עקרת בית, גם היא לא יכולה, ובמרחק נגיד - - -

עמרם מצנע: אז אני שואל עוד פעם, כמה ילדים להערכתך - - -

<חסן אלסייד: אני אגיד לך, חסר גם גנים שישימו את הגנים ב - - -

עמרם מצנע: אבל בסוף זו אחריות של ההורים לשלוח לגן.

<חסן אלסייד: נכון, אבל אם באמת ההורים עובדים אז יש בעיה.

<סבחא אבו עבייד: אנחנו מקבלים כל ילד שמגיע.

<וופא: אבל האחריות גם של משרד החינוך, להקים גנים שהם בקרבה, כי אסור להסיע ילדים.

<חסן אלסייד: בדיוק, צריך לדאוג שיהיו קרובים לשכונות.

עמרם מצנע: זה ההורים יכולים להסיע את הילדים.

<וופא: הם לא חייבים, יכול להיות שהם עובדים.

<שכיב שנאן: עמרם, יש 7,000 ילדים.

<וופא: לא, לא צריך להסיע ילדים לגן, לא צריך.

<שכיב שנאן: יש הרבה ילדים, זה יישוב עם 5,000 נפש.

<וופא: כמה גנים יש ב-5,000 ?

עמרם מצנע: יש 14 גנים.

עמרם מצנע: שלום, ילדים.

עמרם מצנע: מי הגננת?

<חולוד אבו עיידא: אני הגננת.

<חולוד אבו עיידא: שלום וברכה, מה שלומכם?

עמרם מצנע: את גרה ביישוב?

<עמירה חיים: אתה לא יודע למה היא מחבקת אותי.

<עמירה חיים: בעבר הגנים היו צמודים לבתי הספר ומנהל בית הספר היה מקבל את גמול הניהול על הגן, הוא אחראי על הגננת.

<עמירה חיים: אני אמרתי, סליחה, למה?

<עמירה חיים: כמו שבמגזר היהודי יש גננת שגמרה לימודים, מוסמכת, היא מנהלת את הגן, מקבלת גמול גם בשכר שלה, אני מכבדת את השכר של הבנות, של הבוגרות, של הנשים.

<עמירה חיים: לכן היא מחבקת, היא אומרת תודה.

עמרם מצנע: תגידי, את גרה ביישוב?

<חולוד אבו עיידא: אני מכסייפא.

<עמירה חיים: אני מקדמת נשים, אמרתי לך.

עמרם מצנע: כמה שנים את גננת?

<חולוד אבו עיידא: אני גם ותק תשע שנים כאן, אני מגיעה כל יום באוטו שלי, תשע שנים.

עמרם מצנע: איפה למדת?

<חולוד אבו עיידא: אני למדתי במכללת קיי בבאר שבע וארבע שנים עכשיו בניהול.

<חולוד אבו עיידא: ממש תודה על הביקור שלך, אני מאוד שמחה שבאת היום לראות אותנו, לחזק אותנו וזה מחזק גם אותנו לעתיד.

<עמירה חיים: אנחנו היום לא סתם, ועדת החינוך - - -

<חולוד אבו עיידא: את באה, כששמעו שאת הגעת היום לפה, זה ממש דחף אותי - - -

<עמירה חיים: ועדת החינוך של הכנסת הגיעה היום.

עמרם מצנע: עמירה, בגנים יש משמעות לאופק חדש?

<עמירה חיים: כן.

עמרם מצנע: שמה?

<עמירה חיים: באופק חדש.

עמרם מצנע: מבחינת השכר, כי שעות תמיד עבדו פה עד אחרי הצהריים.

<עמירה חיים: יש לה שכר כמו שצריך, מכבד, וגם ה - - -

<קריאה: בנוסף על תקנים וזה אין פה משמעות, זה כל הזמן פרטני.

<עמירה חיים: סדר היום שלהם, בעקבות אופק חדש שינינו את סדר היום.

<עמירה חיים: נכון, זה היה טריגר לשינוי, אבל זה לא עוד עובד, אתה צודק.

עמרם מצנע: אני יכול לשאול אותך מה השכר החודשי שלך?

<חולוד אבו עיידא: כן, בשלושה החודשים האחרונים הגעתי ל-8,000.

<חולוד אבו עיידא: כן.

<חולוד אבו עיידא: ולפני בין 6,000 ל-7,000.

עמרם מצנע: זו משכורת יפה.

<עמירה חיים: משכורת מאוד יפה, והגמול.

<עמירה חיים: כמה הגמול?

<חולוד אבו עיידא: 1,000 ומשהו.

<חולוד אבו עיידא: אני מקבלת 1,100.

<עמירה חיים: בין 1,000 ל-1,500, תלוי בוותק.

<חולוד אבו עיידא: כן, זה משתנה, כל שנה זה עולה.

<עמירה חיים: נאבקו בי אז בוועדת החינוך של הכנסת שאני לא אתן להם את הכסף הזה, אבל אנחנו עבדנו על זה.

עמרם מצנע: תאמרי לי, יש שיתוף פעולה של ההורים?

<חולוד אבו עיידא: בטח.

<חולוד אבו עיידא: אני רוצה להגיד משהו, להדגיש על זה.

<חולוד אבו עיידא: כשהתחלתי לעבוד כאן כמעט לא היו הורים בכלל, היום אנחנו עבדנו עם ההורים, אני גם ביקרתי בבית של ההורים, הבאנו את האמהות, ישיבות לאמהות בתחילת השנה, בונים תכניות ביחד, גם התקנון של הגן, הכול עם ההורים.

<חולוד אבו עיידא: היום יש ביקורים, אבל לא כמו כשהתחלנו, כשהתחלנו זה היה מעט - - -

עמרם מצנע: יש הורים שיש בעיה בהגעה של הילדים לגן?

עמרם מצנע: שלא שולחים אותם, שמגיעים מאוחר?

<הגר אל עפיריש: אני אראה לך איך ילד מגיע לגן.

<הגר אל עפיריש: יש בת אחת שהגיעה על חמור.

<הגר אל עפיריש: אתה רואה?

עמרם מצנע: אבל ההורים מביאים את הילדים - - -

<חולוד אבו עיידא: הם מגיעים ויש שיתוף פעולה יותר חזק גם השנה, אני רואה את זה.

<חולוד אבו עיידא: גם אנחנו, הגננות, הצוות, ביחס, עבדנו ביחד עם ההורים והבאנו אותם לישיבות.

עמרם מצנע: כלומר את מרגישה שיש מודעות של ההורים.

<חולוד אבו עיידא: יש מודעות וגם ההורים, יש להם התפתחות, התפתחו מבחינה לימודית, איך שהילדים שלהם, מכיוון שאני גם בגן חובה, כולם רוצים שהילדים שלהם יהיו מוכנים לכיתה א', אז הם באים, לאן הגיע הילד שלי, מה אני יכול לעזור לו בבית, ממש חבל על הזמן.

עמרם מצנע: יש הבדלים גדולים בילדים שמגיעים אלייך בידיעת השפה?

<חולוד אבו עיידא: אני רציתי להגיד לך שיש לי 30 ילדים השנה בגן, 95% מאותו שבט, אלסייד, כולם מאלסייד, כולם כמעט אותה - - - הם שונים רק ברמת ה - - -

עמרם מצנע: פה זה רק 5 עד 6?

<חולוד אבו עיידא: 5-6, כן.

עמרם מצנע: הילדים ביישוב כל שנה עוברים גן?

<חולוד אבו עיידא: כן, בטח.

עמרם מצנע: יש 3 ו-4.

עמרם מצנע: 3-4 זה גן לקטנים ואחר כך זה 5-6.

<חולוד אבו עיידא: כן.

עמרם מצנע: אבל עוברים פעם אחת.

<חולוד אבו עיידא: עוברים פעם אחת.

<עמירה חיים: אבל לנו חשוב מאוד שגננת מעולה, גננת שמומחית בגן חובה, יודעת אוריינות, יודעת ללמד את הילדים אותיות, מספרים, אתה רואה את הגן מדבר, אתה רואה את ה- - -

עמרם מצנע: לא, ברור, אני שאלתי על הילדים.

<עמירה חיים: בגלל זה הבאנו את - - - ואני לא רוצה שיהיה שגיל 3 ילמדו עם בני 5.

<עמירה חיים: פעם זה היה.

עמרם מצנע: אבל 3-4 לומדים ביחד.

<עמירה חיים: 3-4 כן.

<עמירה חיים: אבל היה מ-3 עד 5, שלושה גילאים והיה קשה לקדם את הילדים, כי הקטנטנים מושכים אותך למטה.

<עמירה חיים: אנחנו נגיד לך תודה רבה, עוד פעם אני אחבק אותך.

<חולוד אבו עיידא: את יודעת כמה אני חיכיתי ליום הזה?

<עמירה חיים: ריגשת אותי.

<עמירה חיים: תודה.

<עמירה חיים: את מחזקת אותי.

עמרם מצנע: לגבי הציוד היומיומי המתכלה, יש לך תקציב?

<חולוד אבו עיידא: בטח, יש פה תקציבים לגן, מביאים לילדים, דרך הזמנות הכול.

<חולוד אבו עיידא: תודה לאלוהים - - -

עמרם מצנע: זה דרך הרשות המקומית?

<חולוד אבו עיידא: דרך הרשות.

<עמירה חיים: היא תלווה אותך החוצה ותדבר איתך.

<עמירה חיים: אני אגיד לך למה - - -

<וופא: אבל כמה גנים יש כמו - - -

<חולוד אבו עיידא: בשבט אלסייד יש כמעט 17 גנים.

<וופא: בנגב יש כמה כפרים, הרבה כפרים - - -

עמרם מצנע: היא מדברת על הגנים שלה.

<וופא: כן, אבל יש סטטיסטיקה - - -

עמרם מצנע: לא היא.

עמרם מצנע: למה אין חשמל בבית הספר?

<ניר שמואלי: ביישוב?

<ניר שמואלי: אתה אומר בבית הספר.

עמרם מצנע: לא, עזוב את היישוב רגע, אני מדבר על בית הספר.

<ניר שמואלי: כי אם הוא נכנס לאזור בכלל - - -

עמרם מצנע: השאלה למה אין פה חשמל.

<אבי כהן: אני אגיד לך מה הנקודה.

<אבי כהן: הנקודה היא שבדרך כלל - - - קודם כל זו האחריות של הרשות, אבל באופן עקרוני עכשיו מנסים לפתור את זה - - -

עמרם מצנע: אני שאלתי למה.

<אבי כהן: אני אסביר למה.

עמרם מצנע: יכול להיות, אני יודע, אין תב"ע?

עמרם מצנע: למה?

<אבי כהן: לא קשור לתב"ע.

<אבי כהן: קשור לזה שעשו פה תיקי שיווק ולא הצליחו לתת את תיקי השיווק האלה ולכן אין כסף בתוך התשתיות של מרכזי השירות.

<אבי כהן: זה לא קיים.

עמרם מצנע: לכן שאלתי על בית הספר.

עמרם מצנע: זה באמת סיפור אחר, אבל לבית הספר יש החלטה כבר מזמן, בממשלה, גם בגיבוי בית המשפט העליון, שבמוסדות חינוך יש חשמל.

עמרם מצנע: איזה סיבה יש שאין חשמל פה?

עמרם מצנע: אפשר להביא חשמל לבית הספר בלי להביא ליישוב.

<אבי כהן: אז יש הבחנה בין מים לחשמל באמת.

<אבי כהן: כאילו מים, יש להם פתרון אחר.

עמרם מצנע: גם מים אין להם.

<אבי כהן: מים אין להם, יש להם פתרון אחר של מיכליות, שהוא לא תקין, בסדר, אני מבין, אבל מים זה בגלל שיווק.

<אבי כהן: וחשמל, כי לא לחצו מספיק על חברת חשמל, זו הנקודה.

עמרם מצנע: אבל צריך לטפל בזה.

<אבי כהן: עכשיו אנחנו נכנסים לתוך הסיפור הזה.

עמרם מצנע: מי גבתרי?

<וופא: אני וופא ממרכז מוסאווה מחיפה.

עמרם מצנע: מחיפה?

עמרם מצנע: יפה.

<וופא: העיר שניהלת.

<עמירה חיים: בואו נתקדם לאוטובוס.

<עמירה חיים: סיור בבית ספר אלעמאל

עמרם מצנע: שלום, שלום.

<עמירה חיים: איזה כיתה?

<ברוויש ניבי: כיתה א'.

<עמירה חיים: נראים גדולים.

<עמירה חיים: ומה הם לומדים?

<ברוויש ניבי: ערבית.

<עמירה חיים: השפה?

<ברוויש ניבי: כן.

<עמירה חיים: יש ילד שלא יודע לקרוא, אצלך בכיתה?

<עמירה חיים: אל תצביעי, תגידי אם יש מספר ילדים.

<ברוויש ניבי: רק אחד.

<ברוויש ניבי: הוא באותיות.

<עמירה חיים: אותיות הוא כבר יודע?

<ברוויש ניבי: כן.

<עמירה חיים: ואת משקיעה בילד הזה קצת יותר?

<ברוויש ניבי: כן.

<עמירה חיים: אחד שמתקשה.

<ברוויש ניבי: חמדואללה.

<עמירה חיים: חמדואללה, וללמד גם אותו.

עמרם מצנע: גן הילדים הוא פה?

<ברוויש ניבי: הוא לא היה בגן.

<חליל אל כרם: אני צריך להסביר.

<חליל אל כרם: יש ספר לימוד, תחאבי, זה שחיבר אותו הוא מפקח לערבית נכון לרגע זה, הוא היה המורה, חיבר את הספר, אחמד אל עטאב, ואחר כך כשהוא היה מפקח הוא הפסיק את הסדרה.

מסעוד גנאים: ברשות היושב ראש, עוד שאלה לגבי השפה הערבית, משום ששר החינוך לשעבר, גדעון סער, הכריז לפני שנתיים על יוזמת השפה הערבית, ובזמן שהם הגבירו את מספר שעות הלימוד בשפה הערבית, אני רוצה לשאול, לברר, מבחינת השעות בשפה הערבית?

<חליל אל כרם: מבחינת השעות בשפה הערבית באמת לא חסר לנו.

<חליל אל כרם: לגבי שעות לא חסר, יש בעיות, נשב ונדבר.

<חליל אל כרם: יש הרבה בעיות, אבל לגבי השעות בשפה הערבית אין מחסור, אין בעיה.

<חליל אל כרם: אולי עכשיו נעבור לעוד כיתה אחת, כי אנחנו רוצים לנצל את הזמן ולבקר כמה שיותר.

עמרם מצנע: כמה ילדים?

<ברוויש ניבי: 30.

<חליל אל כרם: בסיכום תשמעו הרבה בעיות.

<חליל אל כרם: אני מבטיח לכם.

<חליל אל כרם: אבל לא עכשיו.

עמרם מצנע: איפה את למדת?

<ברוויש ניבי: באלקאסם, באקה אל גרבייה.

עמרם מצנע: וכמה שנים את מורה?

<ברוויש ניבי: שלוש שנים.

עמרם מצנע: ואת גרה פה ביישוב?

<ברוויש ניבי: לא, אני הולכת וחוזרת לבאקה אל גרבייה, שעה.

<עמירה חיים: כל יום?

<ברוויש ניבי: כן, אני באה וחוזרת וזה בסדר.

<ברוויש ניבי: אין בעיות.

עמרם מצנע: טוב, כביש 6 עכשיו.

<ברוויש ניבי: כן, רק שעה.

<חליל אל כרם: זמננו קצת לחוץ אז בואו - - - המשך סיור בכיתה נוספת:

עמרם מצנע: שלום.

<התלמידים: שלום.

עמרם מצנע: כמה ילדים בכיתה?

<מהא: 30.

עמרם מצנע: וזה כיתה?

<מהא: ב'.

עמרם מצנע: ויש לך מורה נוספת בכיתה?

<מהא: כן.

עמרם מצנע: בחלק מהשעות?

<מהא: לא.

<מהא: לכול.

עמרם מצנע: לכל השעות?

<מהא: כן.

<חליל אל כרם: השיעור אמור להתקיים בספרייה, כיוון שאנחנו מקבלים אתכם בספרייה.

<חליל אל כרם: יש ספרייה בכל כיתה כמעט, אבל בספרייה יש ספרים יותר - - -

<עמירה חיים: בשיעור כזה יש שתי מורות?

<חליל אל כרם: כן, שתי מורות.

<חליל אל כרם: בכיתות א' יש לנו את השעות, בכיתות ב' יש עשר שעות לכל כיתה.

<עמירה חיים: יש שפות שאנחנו נותנים להם בתגבורים, אבל לא נדבר על זה עכשיו.

<עמירה חיים: חסרות לך שעות?

<חליל אל כרם: לא, שאלו אותי ואני אמרתי, לגבי שעות אין בעיה.

<מהא: אני מהצפון, מסכנין, אם אתה מכיר, כדורגל.

עמרם מצנע: בטח שאני מכיר, לא רק מכדורגל, אני מחיפה, אז שאני לא אכיר את סכנין?

עמרם מצנע: ואת נוסעת כל יום, לא?

<מהא: לא, אני גרה בבאר שבע.

עמרם מצנע: עם המשפחה?

<מהא: כן, בעלי והילדים שלי.

<עמירה חיים: תודה רבה.

<עמירה חיים: המשך סיור בכיתה נוספת:

<עמירה חיים: כיתה ב'.

עמרם מצנע: מה לומדים?

<מורה: עכשיו לומדים שיעור ערבית.

<מורה: אני מורה לשפה הערבית.

עמרם מצנע: וכל הילדים יודעים לקרוא?

<מורה: לא.

<מורה: יש שלושה - - -

<עמירה חיים: שלושה ילדים מתקשים עדיין?

<עמירה חיים: לגמרי, או שאת באיזה שהוא שלב - - -

<מורה: אפילו לא ידעו אותיות ועכשיו - - -

<עמירה חיים: הם באו מגן או ישר מהבית בכיתה א'?

<מורה: לא, יש שני ילדים שהם באו ישר מבית ל - - -

עמרם מצנע: לא היו בגן.

עמרם מצנע: זו הבעיה.

עמרם מצנע: ילדים שלא הולכים לגן.

<עמירה חיים: אז שלושה ילדים שאת משקיעה בהם יותר?

<מורה: כן.

<עמירה חיים: היא לימדה בבאר שבע, בית ספר דגניה, בית הספר הדו לשוני, ומשם היא עברה לכאן.

<עמירה חיים: איפה את גרה?

<מורה: בבאר שבע.

<חליל אל כרם: זה לא היה קל להעביר אותה לכאן, כי ההורים רצו אותה, המנהלת רצתה אותה - - -

מסעוד גנאים: במקור היא מסכנין.

מסעוד גנאים: גם המורה שהייתה קודם מסכנין.

<עמירה חיים: כן, הן באות בחורות צעירות מהצפון, אנחנו מסתכלים, אם היא בחורה טובה ומורה טובה, מיד אני מודיעה למפקחים, 'סדרו לה חתן ותשאירו אותה אצלנו'.

<השייח' עטראש: אנחנו סובלים מעודף בדרום, איך את מביאה לנו עוד מהצפון?

<עמירה חיים: האמת היא שאנחנו מסודרים מבחינת כוחות הוראה, מה שלא היה בעבר.

<עמירה חיים: ברוך ה' בסדר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: סיכום הסיור בספרייה

<חליל אל כרם: צהריים טובים.

<חליל אל כרם: אנחנו רוצים לנצל את הזמן, אני יודע שיש לכם סדר יום מאוד עמוס, ביקרתם בעוד בית ספר ובגנים וגם אצלי.

<חליל אל כרם: אני חליל ואני מנהל בית ספר אלעמאל, אני סיימתי מורה מוסמך בכיר במכללת קיי, אחר כך למדתי תואר ראשון באוניברסיטת בן גוריון ותואר שני במינהל חינוכי באוניברסיטת בן גוריון.

<חליל אל כרם: לפני יומיים סיימתי תואר ראשון משפטים.

<חליל אל כרם: קודם כל אני מברך אתכם, אהלן וסהלן.

<חליל אל כרם: לי, כמנהל בית ספר אלעמאל, לא ברור מאליו שוועדת החינוך והתרבות תגיע לבית הספר שלי.

<חליל אל כרם: אני יודע מי שעומד בראש הוועדה, אני מאוד מעריך את מי שיושב בראש הוועדה ואני אומר את זה ממש בריש גלי, אדם שעזב את חיפה וירד לירוחם והשאיר את האישה זה לא דבר פשוט, ואני חושב שבתקופה שלך, עמרם, אנחנו תולים הרבה תקוות.

<חליל אל כרם: אני רוצה לומר, היינו שייכים למועצה האזורית אבו בסמה, ובית הספר שייך למועצה האזורית אבו בסמה קרוב לשמונה-תשע שנים, ואני רוצה להדגיש ואני אומר את הכול ממש, אני לא - - - שמונה שנים ראש המועצה לא נכנס כסייפה - - -

<קריאה: תספר על בית הספר.

<חליל אל כרם: ראש המועצה לא נכנס ולא ביקר בבית הספר.

<חליל אל כרם: אני חושב שהייתה לנו תקופה מאוד קשה ולמרות הקשיים ולמרות כל הבעיות, אתם רואים מה אנחנו, כצוות מורים, מה אנחנו משקיעים ומה אנחנו עושים על מנת שהתלמידים שלנו לא ירגישו חסרים בשום דבר.

<חליל אל כרם: אם מבחינת סביבה לימודית וכל מה שדרוש.

<חליל אל כרם: אני רוצה לומר, ממך, איציק תומר, למדתי דבר אחד ואני לא אשכח אותו לעולם.

<חליל אל כרם: אין שיטה הוראה אחת שמובילה להישגים טובים, ולו הייתה שיטת הוראה אחת שמובילה להישגים טובים כל העולם היה משתמש באותה שיטה.

<חליל אל כרם: רק גיוון בשיטות ההוראה, הוא הדבר היחידי שיוביל אותנו להישגים טובים, ואנחנו תמיד, כצוות מורים, מנסים לעשות את הכול לגוון בשיטות ההוראה על מנת לתת מענה לכל הילדים.

<חליל אל כרם: ממך, עמירה, למדתי דבר ואני לא שוכח אותו לעולם.

<חליל אל כרם: מי שעוסק בהוראה, נתינה, ומי שנותן מתרוקן.

<חליל אל כרם: השתלמות מורים זה טעינה וחשוב לנו שצוות המורים שלנו תמיד ישתלם על מנת שימשיך לתרום לאוכלוסייה.

<חליל אל כרם: הפרופיל של המורים, כל המורים שיש לנו הם מורים שסיימו תואר ראשון ויש כאלה בעלי תואר שני ויש לנו אפילו דוקטור.

<חליל אל כרם: אתם נכנסתם והגעתם לבית הספר.

<חליל אל כרם: אחד האתגרים, או אחת הבעיות שלנו היא כביש הגישה לבית הספר.

<חליל אל כרם: לא יכול להיות שאנחנו כפר כאן קרוב ל-18 שנים ואין לנו כביש גישה.

<חליל אל כרם: הדבר הזה בעייתי מאוד, אם זה בחורף ואם זה בקיץ.

<חליל אל כרם: אנשים שהולכים ומגיעים אלינו, אם זה אורחים, נגיד כמוכם, או מדריכים, או כל מי שבא לבית הספר, יש בעיה מאוד רצינית להגיע לבית הספר, אפילו שילוט שמראה שכאן בית ספר אין.

<חליל אל כרם: מלפני חודש אנחנו שייכים למועצת אלקסום.

<חליל אל כרם: אפילו פחות מחודש אחד, איציק רק בחודש מאי נכנס לתפקיד שלו, זה כבר הביקור השני שלו, ניר, זה כבר הביקור השלישי שלו, אנשי התחזוקה אנחנו רואים ואני חושב שהפער בינינו לבין החברה הישראלית רק בחינוך, השקעה בחינוך היא הדבר היחידי שיצמצם את הפער הכלכלי החברתי.

<חליל אל כרם: אני חושב, עמרם, באמת כוועדת חינוך אתם צריכים לעזור לנו, לעזור למועצה שלנו על מנת לשנות את המצב.

<חליל אל כרם: 60% מהאוכלוסייה שלנו היא אוכלוסייה מאוד צעירה, שמגיעה מ-0 עד 18.

<חליל אל כרם: השקעה באוכלוסייה הזו היא הדבר היחידי שיצמצם את הפער.

עמרם מצנע: בוא רגע נחזור להתמקד בבית הספר.

<חליל אל כרם: בבית הספר.

עמרם מצנע: המורים, אני מבין, אתה מלא בתקן.

<חליל אל כרם: כן.

עמרם מצנע: ומורים מקצועיים?

<חליל אל כרם: יש.

עמרם מצנע: שעות יש?

עמרם מצנע: אתה אומר.

<חליל אל כרם: יש.

עמרם מצנע: אתה יכול לדעת כמה ילדים לא מגיעים לבית ספר?

<חליל אל כרם: אתה רוצה שנדבר על אחוז הנשירה.

עמרם מצנע: לא אחוז נשירה, כמה לא מגיעים בכלל.

עמרם מצנע: כמה בכיתה א' נשארים בבית ולא באים לבית הספר.

<חליל אל כרם: כל מי שנרשם מגיע.

עמרם מצנע: כל מי שנרשם ברור.

עמרם מצנע: יש לכם קצין ביקור סדיר במועצה?

<חליל אל כרם: כן.

עמרם מצנע: ויש לכם נתונים על השבט או השבטים?

עמרם מצנע: וכמה לא מגיעים?

<ניר שמואלי: אנחנו, כפי שאתה יודע, חדשים במועצה.

<ניר שמואלי: לעמירה יש את הנתונים באופן שוטף.

<עמירה חיים: הנשירה מאוד הצטמצמה בשנים האחרונות כאשר כמעט ואין ילדים שיושבים בבית בגיל כיתה א', ממש מעטים, ואלה שלא מגיעים נמצאים לעיתים במרעה בתקופה מסוימת ומגיעים אחר כך באמצע שנה לעיתים.

<עמירה חיים: אבל ילדי כיתה א' מגיעים, אין כמעט נשירה בבית ספר יסודי.

עמרם מצנע: הבעיה היא בגן?

<עמירה חיים: הילדים לא מגיעים לגן.

<עמירה חיים: הם מגיעים יותר לגן חובה, גילאי 3-4 עדיין לא הצלחנו להביא את כל הילדים של גילאי 3-4 לגנים.

<עמירה חיים: גילאי 5 הרוב, גילאי 6 כבר מגיעים לבית הספר.

<עמירה חיים: יש לנו שינוי גדול מאוד במודעות של האוכלוסייה, אכפת לאוכלוסייה מאוד מהחינוך של הילדים שלהם, הם נאבקים על החינוך של הילדים, ההורים גם שותפים מאוד, תראה מה קרה בחינוך המיוחד.

<עמירה חיים: מחינוך מיוחד שלא היה בית ספר רק לפני עשר שנים, היום יש להם עשרה בתי ספר.

<עמירה חיים: ילדים משולבים.

<עמירה חיים: ראית םאת הקבוצה של הילדים החירשים?

<עמירה חיים: גם לאוכלוסייה יש מודעות לא להשאיר את הילדים בבית, גם לא החינוך המיוחד.

עמרם מצנע: לא, אני שואל על הביקור הסדיר, של ילדים שלא הולכים לגן - - -

<עמירה חיים: רגע, מתי כן יש נשירה?

<עמירה חיים: יש נשירה של בנים יותר מבנות.

<עמירה חיים: פעם היה יותר בנות.

<עמירה חיים: ברגע שבנינו בתי ספר על יסודיים באזור הפזורה אז הבנות לא לומדות, יותר בנים נושרים מכיתה י', כי הם רוצים - - -

עמרם מצנע: הולכים לעבוד.

<עמירה חיים: מכיתה י', ברגע שיש לך עשר שנות לימוד אתה יכול לעשות רישיון על משאית ואתה יוצא לעבודה.

<עמירה חיים: אז אנחנו גם בעניין הזה נאבקים כדי לשנות את המודעות.

<עמירה חיים: הבנות לומדות ויש לנו בנות שנשואות, שגם יולדות ולומדות.

<עמירה חיים: אנחנו אפשרנו ואנחנו מעודדים את מנהלי בתי הספר לשכנע את הבנות להמשיך ללמוד, גם אם התחתנת, זה בסדר, להיפך ולהיפך, את תהיי משכילה, הילדים שלך גם יהיו יותר משכילים.

<עמירה חיים: השקענו המון בחינוך מבוגרים, בחינוך של ההורים, כדי להעלות את המודעות.

<עמירה חיים: אין רשות בדואית שאנחנו לא נכנסנו אליה בענק בנושא של חינוך מבוגרים.

<עמירה חיים: קיבלנו תקציב מיוחד מהממשלה, רק במסגרת הממשלה.

<עמירה חיים: אנחנו החלטנו לייעד חלק מהתקציב לא לבתי הספר, אלא להורים, שאם אני לוקחת אמא כזאת צעירה ומביאה אותה לחינוך מבוגרים, הילד שלה כבר ילמד בתוך בית הספר, כי היא הופכת להיות יודעת קרוא וכתוב, הילד שלה לומד קרוא וכתוב, כך שהנושא הזה, אני לא אגיד שהצלחנו למגר את נושא הנשירה לגמרי, אבל בבית הספר היסודי הוא ממש בשוליים.

עמרם מצנע: למעט הנושאים הפיזיים, באיזה בעיות אתה נתקל?

עמרם מצנע: עזוב רגע את הנושאים הפיזיים בצד.

<חליל אל כרם: רק אני רוצה להגיד דבר אחד, לגבי הבנות והבנים בתואר שני ושלישי, אחוז הבנים יותר מהבנות.

<חליל אל כרם: בתואר הראשון אחוז הבנות יותר.

<חליל אל כרם: הוא שאל אותי שאלה, איזה בעיות חוץ מהמבנה הפיזי.

<חליל אל כרם: מתנ"ס, אין לנו מתנ"ס.

<חליל אל כרם: החינוך הבלתי פורמלי הוא מאוד חשוב.

עמרם מצנע: בית הספר פעיל אחרי הצהריים?

<חליל אל כרם: זה מה שאני אומר לך.

<חליל אל כרם: אז אנחנו פעילים בכוחות עצמנו.

<חליל אל כרם: נגיד, בבית הספר אנחנו מפעילים מועדוניות אחרי הצהריים.

<חליל אל כרם: נגיד מועדוניות של מוזיקה, מועדוניות של אמנות, מועדוניות של מחשבים.

<חליל אל כרם: מחשבים, זה נשמע, אצלכם במגזר היהודי הילד יושב על מחשב יותר מדי, אצלנו אין לו את המחשב, אין לו אינטרנט, מדובר ביישובים לא מוכרים, שאין להם מחשבים בבית.

<חליל אל כרם: אז אנחנו מנסים לתת את הצרכים של הילדים כמה שאפשר.

<חליל אל כרם: יש לנו נגיד צופים, מה שראיתם.

<חליל אל כרם: אנחנו קשורים ל - - -

עמרם מצנע: הצופים, הפעילות היא בבית הספר?

<חליל אל כרם: כן.

<עמירה חיים: היא ממומנת מלא ואקסטרה על ידי המשרד.

<עמירה חיים: מממנים להם את כל השעות של הצופים.

<חליל אל כרם: כן.

<עמירה חיים: ורוב הילדים הולכים לתנועה, או ש - - -

<חליל אל כרם: לא, כי אי אפשר, אתה לוקח איזה 20 ילד.

עמרם מצנע: מכל בית הספר?

<חליל אל כרם: כן.

עמרם מצנע: רק 20 ילד?

<חליל אל כרם: רק 20 ילד.

<חליל אל כרם: אז יש כאלה נגיד לצופים, יש כאלה למועדוניות, אבל כל זה אנחנו עושים בהיעדר מתנ"ס.

<חליל אל כרם: אין לנו מתנ"ס.

עמרם מצנע: בסדר, אבל בית הספר יכול להיות - - -

<חליל אל כרם: כן.

<חליל אל כרם: לאמהות אנאלפביתיות, אנחנו הבאנו אותם עם מתנדבים שעוזרים להן.

עמרם מצנע: אוקי, מה עוד חוץ מפיזי?

<חליל אל כרם: אז אני אגיד לך.

<חליל אל כרם: ההגדרה של בית הספר שלנו היא הגדרה של בית ספר יסודי ואנחנו מלמדים מכיתה א' עד כיתה ט'.

<חליל אל כרם: זה מהווה בעיה.

<חליל אל כרם: דיברתם על תקנים ושעות, תקנים ושעות לא חסר לנו, חסר לנו, אם ההגדרה של בית הספר שלנו היא חטיבה, לבורנט במעבדה.

<חליל אל כרם: לבורנט אמור להכין את הניסויים, ללבורנט יש תפקיד מאוד חשוב בתוך המעבדה.

<חליל אל כרם: נגיד ספרייה, אנחנו בכוחות עצמנו בנינו את הספרייה.

<חליל אל כרם: גייסנו ועשינו מישהי שמתמחה בספריות - - -

<קריאה: לבית ספר יסודי אין תקן ללבורנט.

עמרם מצנע: אבל יש פה בעצם חטיבת ביניים.

עמרם מצנע: זה לא נקרא חטיבת ביניים?

<עמירה חיים: תראה, בית ספר א'-ט' יסודי קיים לא רק במגזר הבדואי, הוא קיים במועצה אזורית באר טוביה, הוא קיים במועצה אזורית חוף אשקלון.

<עמירה חיים: יש לנו במדינת ישראל בתי ספר א'-ח' ו-א'-ט'.

<עמירה חיים: במועצות אזוריות, כדי לא להסיע תלמידים יש גם ט'.

<עמירה חיים: המורים הם מורים ל-ז'-ט'.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה יתרון גדול.

עמרם מצנע: תאמין לי, חטיבת הביניים היא אחת מנקודות החולשה הכי גדולות.

<עמירה חיים: ואז הם הולכים לתיכון ב-י', אנחנו מכינים אותם, הם מקבלים שעות - - - צריך להבין, שאנחנו מייעדים להם שעות, כולל בקיץ עכשיו, במעבר בין ח' ל-ט' ובמעבר בין ט' ל-י' יהיו להם שעות קיץ.

<עמירה חיים: הילדים האלה גם מתוגברים יותר, עם כיתת תל"ם - - -

עמרם מצנע: מה הילדים עושים בקיץ, בחופש?

<סולימאן אלעמור: גם המורים שרוצים, לפי המקצועות ולפי הגבלת חטיבת ביניים אפילו, כי כיתה ז', ח', ט', מורים מקצועיים - - -

עמרם מצנע: האם לך יש איזה שהיא אחריות על פעילות ביולי אוגוסט?

<חליל אל כרם: יש לי, אנחנו מקיימים קייטנות.

<חליל אל כרם: חלק מהקייטנות אנחנו עושים דרך אשלים, חלק מהילדים, גם המועצה מדי פעם עושה קייטנות ואנחנו משלמים אותם.

עמרם מצנע: בבית ספר?

<חליל אל כרם: לא, לא בבית ספר.

<חליל אל כרם: אנחנו כבית ספר עם עמותת אשלים מקיימים את זה בבית ספר ולוקחים אותם לבריכה, עושים להם - - - וגם במועצה, לפעמים מקיימים קייטנות.

עמרם מצנע: אתם נתקלתם בגילויי גזענות בטיולים, בביקורים, במפגש עם קבוצות של ילדים יהודים?

עמרם מצנע: משהו?

עמרם מצנע: אתה יכול לספר לנו?

<חליל אל כרם: אני רוצה לומר דבר כזה, אנחנו כל הזמן היינו עובדים עם מתנדבים שהיו מגיעים אלינו אפילו מכפר ורדים, כל הזמן מהמגזר היהודי באים מתנדבים לבית הספר לפני מפעל ההזנה.

<חליל אל כרם: גם אנחנו כצוות מורים הלכנו להתנדב בבאר שבע, אולי אתם מכירים את איציק מימון, הוא היה יושב ראש ארגון ההורים, אני אגיד את האמת, במגזר שלנו, כמו שהיה את המקרה בסופרלנד ודברים כאלה, לא נתקלנו.

<חליל אל כרם: למען האמת לא נתקלנו.

עמרם מצנע: אלימות בבית ספר?

עמרם מצנע: יש אלימות בבית הספר?

עמרם מצנע: איזה סוג של אלימות?

<חליל אל כרם: בוא נגיד דבר כזה, אי אפשר להגיד שאין אלימות, תמיד יש אלימות, אבל האלימות היא באחוז מאוד מצומצם.

<חליל אל כרם: על ידי יצוות המורים יש לנו תכנית איך לצמצם את האלימות והמורים הפנימו את זה גם בקרב התלמידים - - -

עמרם מצנע: אתם מודעים להתנהגות בלתי הולמת לילדים בבית?

עמרם מצנע: בבתים?

עמרם מצנע: אלימות או ניצול מיני?

<חליל אל כרם: ניצול מיני, קרו לנו, אני זוכר מקרה או שני מקרים מכל התקופה שלי, מ-18 שנה, אנחנו מיד מדווחים לגורמים.

עמרם מצנע: זה כי אין או כי משאירים את זה במשפחה?

<חליל אל כרם: בוא נאמר דבר כזה, ואני אומר את זה בגלוי, מדובר בחברה מסורתית, חברה שמרנית, זה דבר שמאפיין את החברה הזו, בחברה תמיד מטאטאים מתחת לשטיח, לא מעלים את הבעיות, היום יש מודעות, היום מנסים להוציא מתחת לשטיח, יש מקרים, אבל עד עכשיו המקרים, לא כל מה שמתחת לשטיח הוא מעל לשטיח.

<חליל אל כרם: יש מקרים, המקרים שאנחנו עולים עליהם, אנחנו מיד מערבים את הגורם הטיפולי ומטפלים בזה.

עמרם מצנע: המורים עוברים הכשרה לגבי סימנים מעידים לילדים - - -

<חליל אל כרם: אנחנו כבית ספר כל פעם בישיבת הצוות מביאים נגיד או פסיכולוג, או עובד סוציאלי - - -

<יהודית בלום: יש לך את התכנית כישורי חיים.

<חליל אל כרם: כן.

<יהודית בלום: כישורי חיים, מכיתה ח' עד ט', וגם מפתח הלב, אלה שתי התכניות שמובילות לערנות, גם של הילדים מתוך חברת הילדים וגם לעובדי הוראה, כדי לראות סימנים כאלה ואחרים ולקחת את המודעות ולמצוא את הדרכים כיצד לטפל, כי בכל בית ספר יש גם יועצת.

<יהודית בלום: אז יש שם גם שילוב בין המפקחות והיועצות בבניית התכנית והתאמה שלה לכיתות הלימוד.

<חליל אל כרם: מעבר למה שאנחנו מקבלים מכישורי חיים, אני אומר מעבר, אנחנו גם מזמנים כל פעם איש מומחה, נגיד פסיכולוג, או עובד סוציאלי - - -

עמרם מצנע: יש פסיכולוגים במועצה?

<חליל אל כרם: כן.

עמרם מצנע: זה אויש כבר?

<איציק תומר: בוא נאמר שזה רק איוש של 50% מהתקן, אבל ברמה הארצית האיוש הוא 50% מהתקן, לא רק כאן.

עמרם מצנע: במגזר הערבי?

<איציק תומר: בכלל, בכל מערכת החינוך במדינת ישראל, בנושא של שפ"י זה איוש של בערך בין 50% ל-60%.

עמרם מצנע: ועובדות סוציאליות?

עמרם מצנע: יש עובדת קבועה לבית הספר?

<איציק תומר: לא לבית הספר, אבל - - -

עמרם מצנע: לא יושבת בבית הספר, אבל ברמה של המועצה, האם יש - - -

<חליל אל כרם: עובדת סוציאלית, יש מישהי שמטפלת באזור הזה.

<חליל אל כרם: גם פסיכולוג, יש לנו פסיכולוג שבא פעמיים בשבוע לבית הספר.

<חליל אל כרם: הוא מטפל בכל מיני מקרים.

עמרם מצנע: אוקי.

<איציק תומר: חליל, תודה רבה.

<השייח' עטראש: אני רוצה לומר כמה מילים.

<השייח' עטראש: ברוך בואכם, אדוני חבר הכנסת, יושב ראש ועדת החינוך.

<השייח' עטראש: אנחנו התברכנו, זה שיש לנו אנשים שמכירים את החברה, מכירים את המגזר הבדואי, במיוחד בתחום החינוך, דר' תומר, שהוא התמנה לראש מועצה, הוא מכיר את האזור, היה מנהל מחוז, עמירה היא מאוד מכירה את האזור ומאוד מנסה ואין דבר, שלא יגידו לך, אין דבר שלם בעולם.

<השייח' עטראש: מניסיוני, אני מלווה את מערכת החינוך רק ב-20 השנה האחרונות.

<השייח' עטראש: אני יודע שיש חסרונות.

<השייח' עטראש: אנחנו שואפים ליותר ולמדנו ממך, אדוני חבר הכנסת, שמייאוש עשית תקווה.

<השייח' עטראש: כשהגעת לירוחם, הזכיר את זה המנהל, לימדת את כל אזרחי מדינת ישראל שאפשר אחרת, אפשר להתקדם.

<השייח' עטראש: אני לא רוצה לדבר, אבל תמונה אומרת אלף מילים, לא יכול להיות שבית ספר במדינת ישראל, בגלל שהוא לא נמצא בתוך הקו הכחול, שהוא לא ייבנה מחדש.

<השייח' עטראש: הגיע הזמן שמבנה הקרוונים יוחלף למבנה חדשני שמתאים לתלמידים, מתאים לדור.

<השייח' עטראש: אם אנחנו רוצים דור חדש ואם אנחנו רוצים אזרח טוב, אז אנחנו צריכים להשקיע פה.

<השייח' עטראש: אני מאוד מעריך את הנתינה של המורים, הביקור שלך ייתן לנו עוד צעד קדימה.

<השייח' עטראש: אנחנו מאמינים במנהלת המחוז.

<השייח' עטראש: ניר, אנחנו מכירים הרבה שנים בתחום החינוך, יכול להיות שאנחנו לא עשינו לו הקלות בחיים, אנחנו תמיד התקשרנו וביקשנו יותר, גם לאבו עסאב אנחנו לא עושים חיים קלים, אנחנו דורשים מהם את המקסימום.

<השייח' עטראש: ואני אומר לכם עכשיו - - -

<איציק תומר: בסדר גמור, כך צריך להיות.

<השייח' עטראש: אני אומר לך, הכול אנחנו נשים על השולחן.

<השייח' עטראש: אדוני חבר הכנסת, אנחנו שואפים ליותר, אנחנו רוצים לגדל דור שיוכל להוביל את עצמו.

<השייח' עטראש: אנחנו, החברה הבדואית, לא רוצים להיות נטל על אזרחי מדינת ישראל, אנחנו רוצים שהבנים שלנו ילמדו, ישתלבו בחיי המדינה, ייתנו את החובות שלהם ויקבלו גם את הזכויות שלהם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: סיור בבי"ס אורט

עמרם מצנע: זה בית ספר אורט, אני רואה.

<יונה רחמים: עמרם הביא אותי בהתחלה.

<יונה רחמים: זה בית ספר בין הראשונים שבנינו פה, היום בערך כ-500 תלמידים.

עמרם מצנע: אני רואה שבכלל זה פה איזה שהוא מרחב כזה, גני ילדים ומרכז לנוער.

<יונה רחמים: כן, יש לנו גני ילדים, יש לנו מועדונים.

<עמירה חיים: זה יום אחרון של הלימודים, זו הקרבה מאוד גדולה.

<יונה רחמים: יש לנו פה בית ספר יסודי צמוד.

<עמירה חיים: עמרם, תעמוד ותיהנה.

<עמירה חיים: תסתכל ימינה ושמאלה, פאר היצירה.

<עמירה חיים: יפהפה.

<יוסף אלהוטשלה: ברוכים הביאם לתיכון אורט אלוהטשלה.

<יוסף אלהוטשלה: אני שמח שאתם בחרתם להגיע לבית הספר הזה וגם להכיר את כל האורחים שלנו, כולל ראש המועצה ואני אתחיל קצת לספר על בית הספר, על התכנית של היום, למרות שזה קצר מאוד.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו עשר דקות פה, קצת הסבר, אחר כך נבקר גם במעבדות.

<יוסף אלהוטשלה: בית הספר שלנו, כמו שאתם רואים, זה בית ספר תיכון ארבע שנתי, מ-ט' עד י"ב.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו מקפידים מאוד ושומרים על הניקיון ועל חזות בית הספר, ואיך שראיתם גם, בדרך כל הזמן מנסים לקדם את העניין כי זה נותן אווירה טובה וחיובית לתלמידים.

<יוסף אלהוטשלה: זה ממש בהלימה של יעדי משרד החינוך.

<יוסף אלהוטשלה: גם אנחנו כולנו מקפידים שהתלמידים ירגישו בנוח, אפילו בספרייה המרווחת הזאת - - -

עמרם מצנע: מתי נכנסתם לבית הספר?

<יוסף אלהוטשלה: חמש שנים.

<יוסף אלהוטשלה: בית הספר הזה חדש.

<יוסף אלהוטשלה: חמש שנים.

<יוסף אלהוטשלה: אני הייתי מנהל גם לפני זה שנתיים, כאשר התחיל בית ספר תיכון במבנים הישנים וזו השנה החמישית למחזורים.

<יוסף אלהוטשלה: לפני יומיים סיימו בוגרי י"ב מחזור חמישי.

<יוסף אלהוטשלה: בבית הספר הזה לומדים כיום 467 תלמידים בדיוק, שזה מ-ט' עד י"ב.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו תלמידים מהיישוב ואנחנו גם קולטים תלמידים מחוץ ליישוב, אפילו מציר דימונה-באר שבע, כאשר לאחרונה הוקם בית ספר אחר, אבו טלול, אבל כרגע אנחנו עם 467 תלמידים שלומדים במגמות האלה שאני אסקור עכשיו, זה גם רשום אצלכם.

<יוסף אלהוטשלה: מגמה טכנולוגית שכוללת גם מחשבים.

<יוסף אלהוטשלה: תלמידים ניגשים ל-8 ועד 10 יחידות מחשבים בהנדסת תוכנה, בנוסף ל-5 יחידות ביולוגיה וגם 3 יחידות כימיה.

<יוסף אלהוטשלה: אלה התלמידים המצוינים.

<יוסף אלהוטשלה: פה יש לנו גם מגמת מדעי הסביבה, 5 יחידות לימוד.

<יוסף אלהוטשלה: בנוסף לכך יש לנו פרויקט טו"ב שזה טכנאי ובגרות.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו תלמידים שסיימו השנה מחזור א', שסיימו ממש בגרות ואת תעודת הטכנאים יקבלו בקיץ וכבר חלק מהם נרשם להנדסאים וזה גם בזכות משרד החינוך שתרם רבות, תקציבים לכל המעבדות, וגם רשת אורט נרתמה חזק בעניין, גם הנחיה וגם פיקוח על הנעשה.

<יוסף אלהוטשלה: התלמידים עברו את זה בהצלחה.

<יוסף אלהוטשלה: אני מקווה שבשנה הבאה, אולי בעזרת כולם, גם משרד החינוך וגם המועצה וגם אורט, לקדם את העניין של י"ג-י"ד.

<יוסף אלהוטשלה: אני מאמין שיהיו לנו תלמידים כאלה להמשך.

<יוסף אלהוטשלה: בנוסף לכך יש לנו גם מגמת חינוך, תלמידות לומדות 8 עד 11 יחידות פסיכולוגיה, פסיכולוגיה התפתחותית, והתלמידות אחר כך, אנחנו לומדים בתיאום עם משרד החינוך והפיקוח, המפמ"רית, והתלמידות שיסיימו יקבלו תעודת סייעת ועוזרת גננת וגם מנהלת משפחתון מהתמ"ת, כי אנחנו מלמדים את כל היחידות האלה שכוללות את זה.

<יוסף אלהוטשלה: אני מאמין שאחר כך הן ימצאו להן עבודה באזור, גם בבתי הספר היסודיים ואולי בגנים.

<יוסף אלהוטשלה: חשמל, מגמת חשמל.

<יוסף אלהוטשלה: דיברנו על פיקוד ובקרה, התלמידים לומדים.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו הרבה פרויקטים בבית הספר.

<יוסף אלהוטשלה: האמת שגם המועצה, גם אורט וגם משרד החינוך, כולם נרתמו לקח שיהיו לנו הרבה פרויקטים.

<יוסף אלהוטשלה: למשל פרויקט המצוינות.

<יוסף אלהוטשלה: התלמידים לומדים גם העשרה, גם תגבורים, מקבלים הרבה שעות, גם בשבתות.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו לא מלמדים בשישי-שבת, אבל בשבתות אנחנו מביאים את התלמידים לפה, התלמידים לומדים, כימיה, פיזיקה, גם ביולוגיה, מדעי מחשב ומתמטיקה ואנגלית.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו קבוצות כאלה.

<יוסף אלהוטשלה: גם פרויקט קדם עתידים נמצא בבית הספר.

<יוסף אלהוטשלה: כולם יודעים מה זה קדם עתידים, הוא גם מתייחס לתלמידים מצטיינים.

<יוסף אלהוטשלה: בנוסף לכך יש לנו גם פרויקטים חברתיים - - -

עמרם מצנע: קדם עתידים זה גם מסלול שירות צבאי.

<יוסף אלהוטשלה: לא, אצלנו זה לא כולל.

<יוסף אלהוטשלה: זה קדם עתידים, זה מנוהל על ידי משרד החינוך, הפן הצבאי, מי שהביא את זה הוא עמרם קראזי, הוא הביא את הפרויקט לבית הספר, שני בתי ספר שלומדים בתכנית הזו.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו מלמדים למצוינות במסגרת קדם עתידים והשירות בצבא לא מוזכר פה.

עמרם מצנע: לא, אני מבין, אבל קדם עתידים, התכנית הזאת, יש לה תכנית של הצבא.

<יוסף אלהוטשלה: זו תכנית של השר שהיה פעם, מופז, והיא תכנית יפה.

עמרם מצנע: אוקי, לא מתחבר לי.

עמרם מצנע: כל קדם עתידים זה בעצם מביא לתעודה אקדמית.

עמרם מצנע: אבל אם - - -

<עמירה חיים: אבל הילדים פה מתגייסים.

<יוסף אלהוטשלה: בנוסף לפרויקטים שיש לנו יש גם פרויקט שנקרא אקדמיה בתיכון.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו בית ספר שנרשמנו לאקדמיה בתיכון, תלמידים בכיתה י'-י"א למדו קורס אוריינות אקדמית ועברו את זה וכרגע לומדים כימיה - - -

<עמירה חיים: אני רוצה שנייה אחת.

<עמירה חיים: קדם עתידים זו התכנית יחד עם התכנית להשכלה גבוהה.

<עמירה חיים: יש לנו תכנית לעידוד השכלה גבוהה עם ה - - -

עמרם מצנע: את מדברת על תכנית ההנגשה.

<עמירה חיים: זה לעידוד ההשכלה הגבוהה.

<עמירה חיים: 1,000 תלמידים, מתוכם 200 תלמידים בדואים שלומדים כל יום שישי.

<עמירה חיים: אנחנו מקשרים את קדם עתידים בחוליה הבית ספרית של התכנית לעידוד ההשכלה הגבוהה.

<עמירה חיים: הילדים לומדים באוניברסיטה ביום שישי ובמהלך השבוע הם מקבלים תגבורים לימודיים, כאשר את החלק הזה נותנים קדם עתידים בכל המחוז וגם פה.

<עמירה חיים: זה הסיפור של קדם עתידים.

<יוסף אלהוטשלה: אקדמיה בתיכון זה פרויקט נהדר, כאשר לתלמידים יש הזדמנות ללמוד.

<יוסף אלהוטשלה: הוא נותן הזדמנות לתלמידי כיתות י'-י"א ללמוד וכאילו בכיתה י"ב לסיים ממש שנה א'.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו שבעה תלמידים שעכשיו מחזיקים מעמד ולומדים באוניברסיטה הפתוחה בשיתוף עם משרד החינוך.

<יוסף אלהוטשלה: יש לנו עוד פרויקטים, למשל מעורבות חברתית פה בבית הספר, גם דרך משרד החינוך, התלמידים גם מעורבים בהרבה פעילויות, עוד מעט תשמעו מהתלמידים ביישוב, בקהילה, התנדבות בקהילה וגם בבית הספר וגם באזור כולו.

<יוסף אלהוטשלה: בנוסף לכך החזון של בית הספר לראות את כל התלמידים שלנו בהשכלה גבוהה, באקדמיה, מלווים אותנו, ואפילו אנחנו מביאים לכאן ירידים, מכללת אחווה או מכללת קיי, אוניברסיטת בן גוריון, וגם נוסעים לשם דרך מצוינות, דרך קדם עתידים, למפעלי היי טק, למכון וייצמן, ומבקרים על מנת למשוך את התלמידים כדי ללמוד באקדמיה וגם ללמוד להשתלב בחיים הנורמליים של כל האנשים.

עמרם מצנע: מה ההישגים בבגרות?

<יוסף אלהוטשלה: ההישגים בבגרות – יש לך נתונים שם.

<יוסף אלהוטשלה: בשנה א' היו לנו 56, בוא נגיד שבית הספר שלנו נע בין 56% עד 62%.

<יוסף אלהוטשלה: השנה אנחנו מקווים להגיע אולי ל-65%, למרות כל הקשיים הפיזיים שנמצאים ביישובים ולא בבית הספר, בית הספר מצויד 100%, לא חסר כלום, אם זה מחשבים, אם זה ספרייה, אם זה ציוד באלקטרוניקה, חשמל, מעבדת ביולוגיה, לא חסר לנו כלום, הבעיה היחידה שלנו זה איך לגייס מורים מקצועיים לכל מיני מקצועות, למשל אנגלית, למשל פיזיקה, כימיה, מתמטיקה ברמה גבוהה ל-5 יחידות.

<יוסף אלהוטשלה: קשה לגייס.

<יוסף אלהוטשלה: אבל גם בעזרת רשת אורט יש תמריצים לפעמים.

<יוסף אלהוטשלה: גם משרד החינוך מציע את זה, תמריצים למורים ש - - -

<עמירה חיים: בית הספר הוא מעל הממוצע המחוזי, מעל הממוצע הארצי של המגזר הערבי.

<עמירה חיים: המגזר היהודי, ההישגים של מחוז דרום בבגרות הם 62%, כאשר ברמה הארצית הם 60%.

<עמירה חיים: מחוז דרום הוא מעל הממוצע הארצי כבר חמש שנים, כולל המגזר הבדואי ובית הספר הזה הספציפי, ההישגים שלו זהים לממוצע המחוזי, הם מעל לממוצע של הבדואים.

<עמירה חיים: הממוצע של הבדואים הוא 48% במחוז, 50% בארצי, כאשר לפני 12-13 שנים היינו 12%.

<עמירה חיים: לא מסתפקים, אבל בדרך הטובה.

עמרם מצנע: האחוזים האלה זה ממתחילי כיתה י'?

<יוסף אלהוטשלה: כן.

עמרם מצנע: לא מהניגשים.

<יוסף אלהוטשלה: לא מהניגשים.

<יוסף אלהוטשלה: הלוואי, אז הייתי ב-90%.

עמרם מצנע: כמה מהבגרויות מאפשרות כניסה לאקדמיה?

<יוסף אלהוטשלה: כל תלמיד.

<יוסף אלהוטשלה: אתה יודע, הבעיה לאקדמיה זה לא הבגרות, זה הפסיכומטרי.

עמרם מצנע: אני לא מדבר על הפסיכומטרי, אני מדבר על הבגרות.

עמרם מצנע: למשל 4 יחידות אנגלית.

<יוסף אלהוטשלה: בוא נגיד ככה, מי שבמגמת התכ"ב, שזה הנדסת תוכנה וביולוגיה הם 4 יחידות כולם.

<יוסף אלהוטשלה: מי שיכול לגשת ל-4 יחידות, כולם ניגשים ל-4 יחידות ויש חלק שניגשים גם ל-5 יחידות.

<יוסף אלהוטשלה: אז אנחנו גם מכוונים את התלמידים שלנו.

<יוסף אלהוטשלה: למשל יש תנאי קבלה באוניברסיטה, מי שלומד מדעים מדויקים, חייב 4 יחידות מתמטיקה, מי שהולך לאוניברסיטה חייב 4 יחידות אנגלית, מי שהולך גם ללמוד - - -

עמרם מצנע: אז כמה מהבגרויות הן מאפשרות הליכה לאוניברסיטה?

<יוסף אלהוטשלה: לאוניברסיטה כמעט 50% מבעלי הזכאות לבגרות.

עמרם מצנע: מהזכאים חצי?

<יוסף אלהוטשלה: כן, עם 4 יחידות אנגלית, 4 מתמטיקה.

עמרם מצנע: לא, עזוב מתמטיקה.

<יוסף אלהוטשלה: אנגלית.

<יוסף אלהוטשלה: למכללות 3 יחידות אנגלית, השאר כולם.

עמרם מצנע: כולם עושים פה 4 יחידות אנגלית?

<יוסף אלהוטשלה: לא, יש חלק שעושים 3.

עמרם מצנע: מי שאין לו 4 יחידות אנגלית לא הולך לאקדמיה.

<יוסף אלהוטשלה: בוודאי.

<עמירה חיים: לא, יש להם מודולריים.

<עמירה חיים: לכולם אנחנו מאפשרים את ה-4 יחידות, אבל מי שלא מצליח בבחינה של ה-4, הוא נשאר עם תעודת בגרות של 3, מה שלא קורה במתמטיקה, כי אין מודולרי.

<עמירה חיים: אם אתה לא ניגש ל-5 או ל-4, אז אין לך את זה.

עמרם מצנע: אני מבין.

<יוסף אלהוטשלה: ב-3 הוא מתקבל למכללה.

עמרם מצנע: אני מבין, אני שואל, אתה אומר ש-50% מתעודות הבגרות מאפשרות הליכה לאקדמיה.

<יוסף אלהוטשלה: כן.

<יוסף אלהוטשלה: גם באקדמיה מסתפקים לפעמים ב-3 יחידות.

מסעוד גנאים: השאר, אפילו אם אין 4 יחידות, יכולים להשתלב במכללות.

עמרם מצנע: לא, בלי 4 יחידות אנגלית אין אקדמיה.

עמרם מצנע: גם לא במכללות.

<יוסף אלהוטשלה: במכללות יש.

<עמירה חיים: זאת חולשה.

<עמירה חיים: מבחינת מחוז דרום 79.5% מהילדים שלומדים התעודה שלהם קבילה לאוניברסיטה, מול הרמה הארצית, שזה עוד 2% יותר מאיתנו.

<עמירה חיים: אבל גם כן, התקדמנו לשם מאוד.

<עמירה חיים: וזאת חולשה שבמגזר הבדואי לא כל התעודות - - - אני צריכה שיגיעו ל-75% של תלמידים שהתעודה שלהם קבילה לאוניברסיטה, זאת המטרה שלנו.

<עמירה חיים: ואחת הנקודות זה באמת האנגלית שאנחנו מטפלים בזה בצורה אינטנסיבית, אבל עוד לא הגענו למנוחה ולנחלה.

עמרם מצנע: אתם עושים פסיכומטרי בתיכון?

<יוסף אלהוטשלה: במסגרת פרויקט המצוינות אנחנו לומדים לקראת פסיכומטרי גם.

<יוסף אלהוטשלה: אבל הפסיכומטרי זה מכשול אחד גדול, מה לעשות, יש תלמידים, גם אצלנו, שנוסעים לחו"ל ולומדים ומצליחים.

מסעוד גנאים: לגבי הפסיכומטרי, מי מלמד?

מסעוד גנאים: יש מכונים ויש עמותות שהם מלמדים.

<יוסף אלהוטשלה: מכונים.

מסעוד גנאים: זה לא חלק מתכנית הלימודים.

<יוסף אלהוטשלה: לא, זה לא חלק מתכנית הלימודים.

עמרם מצנע: לא, יש בתי ספר שמכניסים את זה לתכנית הלימודים.

<יוסף אלהוטשלה: עכשיו הילדים.

<יוסף אלהוטשלה: אני עכשיו אשאיר אתכם עם תלמידים.

עמרם מצנע: אתה יודע כמה מהילדים ביסודי מגיעים לתיכון?

<יוסף אלהוטשלה: כן, אחוז הנשירה ביישוב הזה, מאז שהוקמו בתי הספר, ממש עומד על 0.

<יוסף אלהוטשלה: כולם מגיעים אליי, לפה.

<יוסף אלהוטשלה: ומי שנכנס לפה גם מסיים פה י"ב.

<שמעון אזולאי: יש שני בתי ספר יסודיים מזינים פה, כולם עוברים לפה.

<שמעון אזולאי: וחלק מגיע מרחמה, שאתה מכיר אותו.

<יוסף אלהוטשלה: אני אציג אותה קודם.

<יוסף אלהוטשלה: עמאני היא בכיתה י'.

<עמאני: אני תלמידה בתיכון אורט אלהוטשלה ומשתתפת בפרויקט אקדמיה בתיכון.

<עמאני: אקדמיה בתיכון היא פרויקט שהשתתף בו בית הספר בשנה האחרונה.

<עמאני: אנחנו לומדים באוניברסיטה הפתוחה, האוניברסיטה הפתוחה נתנה לנו מלגות בשיתוף משרד החינוך.

<עמאני: הסמסטר הנוכחי שלנו הוא עולם הכימיה, והיה לנו בסמסטר א' קורס אוריינות אקדמית והיה קורס הכנה בעברית ולא היה קשה.

<עמאני: כל מי שיודע את הלימוד של האוניברסיטה הפתוחה, זה לא קשה בכלל ועכשיו בית הספר עוזר לנו בכימיה ובית הספר נתן לנו יד ומאוד מאוד עזר לנו במסלול האקדמי ובעומס הלימוד ולעומס שיש לנו בבגרויות, אבל עברנו.

<עמאני: אנחנו לא שוכחים הטובה של המנהל והמורים שנתנו לנו יד בשפה העברית, כמו עמל ראשלה.

<עמאני: האוניברסיטה הפתוחה נתנה לנו את התקווה ללמוד.

<עמאני: המשפחות במגזר הבדואי - - -

עמרם מצנע: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?

<עמאני: אני רוצה ללמד ביולוגיה באוניברסיטה.

<עמאני: במדעי הגנטיקה.

עמרם מצנע: להיות מורה או להיות חוקרת?

<עמאני: חוקרת.

<עמאני: היום הכול מלמד מורה, מורה, מורה, אין לי מקום ב- - -

עמרם מצנע: במשפחה את הבכורה?

<עמאני: לא, אחותי אלהאם.

עמרם מצנע: מה, היא מלמדת פה?

<עמאני: כן.

עמרם מצנע: כמה ילדים אתם במשפחה?

<עמאני: שמונה.

עמרם מצנע: כולם לומדים?

<עמאני: לא.

עמרם מצנע: לא הלכו לבית ספר, או שהם כבר גמרו?

<עמאני: הלכו, אבל לא המשיכו לאוניברסיטה.

עמרם מצנע: מה, הלכו לעבוד?

<עמאני: לא, בבית.

<יוסף אלהוטשלה: אני אגיד לך, יש לך אח גדול שהוא מורה בבית ספר ואחותה מורה גם כן.

עמרם מצנע: רגע, והילדים הקטנים לא הולכים לבית ספר?

<עמאני: הולכים.

<יוסף אלהוטשלה: הולכים, סיימו, יש לה אחיות עם בגרויות.

<עמאני: מה שאני רוצה להוסיף זה שהאוניברסיטה הפתוחה נתנה לנו תקווה ללמוד לימוד אקדמי ומה נפלא שאתה לומד בבית ספר ולומד באוניברסיטה.

<עמאני: נכון שזה עומס, אבל זה דבר מרגש מאוד מאוד וזה מבחינה כלכלית עוזר לי, יש לי שמונה אחים בבית וזה קשה מאוד ללמוד בעתיד, אבל עכשיו אני השתתפתי בפרויקט הזה כי הוא עזר לי מאוד מאוד מאוד מבחינה כלכלית.

<עמאני: אנחנו לא משלמים הרבה.

<עמאני: זה הכול.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: תגידי, באזרחות הייתה בחינה כבר?

<עמאני: לא.

<יוסף אלהוטשלה: לא, היא בכלל ב-י'.

<עמאני: מה שאני רוצה להגיד, אני רוצה לדבר על פרויקט האקסס.

<עמאני: אני מתחילה עכשיו לדבר באנגלית.

<עמאני: At the project of the access we started to help the people at English, To make their English more stronger, because all people knew that in Bedouin people there is no English.

<עמאני: This is the bad situation of the people.

<עמאני: Why?

<עמאני: Because nobody really care for the English.

<עמאני: This is so bad.

<יוסף אלהוטשלה: הבנת למה 3 יחידות ולא 4 יחידות?

<עמירה חיים: היינו עכשיו בבית ספר יסודי ואמרו הילדים הפוך, שהם יודעים אנגלית - - -

<עמאני: Access helps us to help people, to help the kids at the schools to visit laces and I learned many many things at access.

<עמאני: I remember that we visit school in Ombatin and we helped pupils that there was many problems in English.

<עמאני: It was easy to learn with them.

<סמחא: השם שלי סמחא, אני לומד במסלול טוב.

<סמחא: בגרות - - -

עמרם מצנע: באיזה כיתה אתה?

<סמחא: י"ב.

עמרם מצנע: י"ב?

עמרם מצנע: אתה מסיים?

עמרם מצנע: סיימת בעצם.

<סמחא: סיימתי י"א, אני עולה ל-י"ב.

<יוסף אלהוטשלה: סיים גם טכנאי.

<סמחא: ב-י"א סיימתי בגרות, רק ערבית סיימתי ב-י"ב עם לימוד - - - יש מורה במגמה טכנאי חשמל.

<סמחא: אני מקווה בקיץ בעזרת ה' - - - בקיץ בגרות שלם וגם תעודת טכנאי חשמל.

<יוסף אלהוטשלה: שוקראן.

<סמיח: אני תלמיד בי-י"ב.

<סמיח: התחלתי להתנדב בכל מיני פרויקטים ופרסים כמו פרס הנוער, ג'יהאל, מד"צים ופעיל מחוזי, מעורבות חברתית ופרויקט שמטרתו להעמיק את הערך של הנתינה וההתנדבות והתחלתי להתנדב לפני שלוש שנים וכל שנה עשיתי 60 שעות.

<סמיח: בערך הכול 180 שעות וקיבלתי תעודת מעורבות חברתית.

<יוסף אלהוטשלה: תודה רבה .

<עמירה חיים: זו יוזמה של מכון דורון.

<יונה רחמים: ברוכים הבאים.

<יונה רחמים: באמת ברוכים הבאים למועצה אזורית נווה מדבר.

<יונה רחמים: לפני שמונה חודשים אבו בסמה.

<יונה רחמים: הייתי ראש מועצה שם.

<יונה רחמים: אני הייתי לפני שבוע פה בסיום י"ב ואני אומר לכם, הייתה חגיגה אחת גדולה, לפחות בשבילי, 130 בוגרים.

<יונה רחמים: זה לא מחזה שאנחנו רואים כל יום ב-י"ב ועמירה יודעת בדיוק שחל מהפך ולא מעט בזכות המחוז, הם באמת מלווים אותנו נאמנה.

<יונה רחמים: תודה רבה על כל העשייה, על כל מה שתרמתם.

<יונה רחמים: עד לפני חמש שנים 50% מהילדים האלה לא הגיעו בכלל ל-י"ב, לא הגיעו לבית ספר בכלל, הם הגיעו, כמו שהתלמידה אמרה, היו בבית ספר ופשוט נעלמו מהשטח.

<יונה רחמים: היום אחוז הנשירה פה 0.

<יונה רחמים: אם אנחנו מגיעים לזה, אני אומר באמת תודה רבה למחוז, ולעמרם קראז'י שעשה ורשת אורט, זו בסך הכול מערכת שעובדת ומערכת קשה, מסובכת.

<יונה רחמים: אנחנו הקמנו פה, אני מדבר כאבו בסמה בכלל, 17 בתי ספר חדשים.

<יונה רחמים: אתם רואים דוגמה של אחד, ראיתם גם במועצה השנייה, בסך הכול תקציב של מאות מיליונים השקענו פה ולהחזיק בתי ספר במתכונת הקודמת, יש לנו עוד הרבה בתי ספר להחליף, כי העלויות יקרות מאוד ואני חושב שמשרד החינוך עשה מהפך גדול מאוד בנושא של המחשבים.

<יונה רחמים: אנחנו הכנסנו כ-1,000 מחשבים ניידים למורים, דבר שלא רואים בכל מקום, 8 מיליון שקל.

<יונה רחמים: המבצע הכי גדול במדינת ישראל זה מזגנים, 500 מזגנים לכל כיתות הגן ובתי הספר.

<יונה רחמים: גם זה לא רואים כל יום, ואתה יודע בדיוק מה קרה בנגב.

<יונה רחמים: ואני אומר עוד פעם לעמירה ולצוות שלה, תודה על הכול.

<יונה רחמים: לנהל מערכת קשה מאוד, כי הנושא של ההורים והמצב הסוציו אקונומי הוא הכי נמוך במדינה, אין פה אגרות, אין פה השתתפויות של הורים, אנחנו מחלקים פה, שתי המועצות, כ-17,000 מנות חמות, ב-97% השתתפות של משרד החינוך.

עמרם מצנע: אין תשלומי הורים?

<יונה רחמים: אין תשלומי הורים.

עמרם מצנע: כי הם לא משלמים, או שמראש לא - - -

<יונה רחמים: הם לא משלמים.

<יונה רחמים: קשה מאוד.

<שמעון אזולאי: ביטוח תלמידים רק, בקושי.

עמרם מצנע: רק תשלומי חובה?

<יונה רחמים: בקושי את הביטוח, גם את זה אנחנו לא גובים הכול, יש פה בעיה.

<יונה רחמים: הנושא של הפיזור של האוכלוסייה, התקציב של ההסעות - - -

עמרם מצנע: אבל יש לי שאלה למפקח של אורט.

עמרם מצנע: שמעון, אתם גובים?

<שמעון אזולאי: מנסים לגבות, משתדלים, זה לא הולך, זה לא פשוט.

<שמעון אזולאי: יש גבייה שנעשית - - -

עמרם מצנע: כי זה הלוא לא הולך דרך המועצה, זה אתם ישירות.

<שמעון אזולאי: אז יש גבייה לשיעורים, קשה לגבות את כל הסכום בבת אחת.

<שמעון אזולאי: אז יש את הגבייה של הביטוח, זה מה שמתבצע, ומה שקשור לפעילות החברתית, זה מתבצע במהלך השנה, תוך כדי עשייה.

<שמעון אזולאי: ככה אנחנו מקלים.

<שמעון אזולאי: היה עדיף אם כולם היו משלמים מהתחלה, אבל בדרך הזאת אנחנו מקלים גם על בית הספר לבצע את הפעילות החברתית.

<שמעון אזולאי: אחר כך אני רוצה לגעת בנושא של כוח אדם.

<יונה רחמים: אנחנו עדיין נתקלים בבעיות קשות בנושא של התשתיות.

<יונה רחמים: יש הרבה בתי ספר, עד היום, בלי חיבורי חשמל.

<יונה רחמים: בעיה קשה מאוד.

<יונה רחמים: להחזיק בית ספר שהוא בעלות של סולר, קודם כל הוא לא מספק את החשמל, יש הרבה מאוד תקלות באמצע - - -

עמרם מצנע: זה ביישובים המוכרים או הלא מוכרים?

<יונה רחמים: גם המוכרים וגם הלא מוכרים.

<עמירה חיים: פה יש חשמל.

<יונה רחמים: פה יש חשמל, אבל פה שהייתם, שם יש שני בתי ספר חדשים, אין.

<יונה רחמים: אין חשמל, בבתי הספר שלנו אין חשמל, חדשים ואין חשמל.

<יונה רחמים: קשה מאוד.

<יונה רחמים: אנחנו רצים שלוש שנים מול חברת חשמל, תשתיות, בעיות, צמתים משתנים, מע"צ, יש הרבה בעיות בתוך הסיפור הזה, עלות של גנראטור ביום זה 2,000 שקל, 2,000 שקל ואנחנו כבר הגענו להוצאה של כמיליון שקל הוצאה על סולר בשתי המועצות ביחד.

<יונה רחמים: גם הנושא של אחזקה.

<יונה רחמים: אני מקווה שבמסגרת שלי לפחות אנחנו הולכים לבנות שלושה בתי ספר השנה, קיבלנו את הפרוגראמות והעברנו את המסמכים ואני מקווה שיהיה לזה תקציב.

<יונה רחמים: גן רחמה בירוחם, אנחנו הולכים להקים שם יישוב בשעה טובה, כבר נחתמו הסכמים עם הרשות, עם התושבים.

<יונה רחמים: אז גם ירוחם תרמה את חלקה בעניין הזה.

<יונה רחמים: מסביב לחינוך מתפתח יישוב, קהילה, וסך הכול המטרה היא חיובית מאוד.

<יונה רחמים: בהזדמנות זאת אני באמת חושב שנעשו דברים וביחד איתכם בטח נגיע הלאה.

<יונה רחמים: אנחנו צריכים להשלים את המלאכה, חסרים לנו עוד כ-20 בתי ספר ועיקר הבעיה זה הנושא של בניית גני הילדים.

<יונה רחמים: אין הסעות של גילאי 3 והלאה.

<יונה רחמים: מעבר לזה, מה שאנחנו רואים, מרכז השירותים פה, זה המקום היחידי שאנחנו בונים שתי כיתות גן, כי השאר רוצים להעביר אותם ולבנות בתוך השכונות עצמן.

<יונה רחמים: בשכונות עדיין אין תשתיות ואין פרוגרמה של תכנית מתאר מפורטת, אין ברוב היישובים, כאשר יש לנו בעיה בנושא של יישום ההחלטה של חוק חינוך חובה במסגרת.

<יונה רחמים: תקציבים יש במשרד החינוך, אמרו לי גם בזמנו, מתי שאתם רוצים לגני הילדים, ואנחנו לא מנצלים את זה בגלל הבעיות בשטח.

עמרם מצנע: יש גני ילדים פרטיים?

<עמירה חיים: לא.

<עמירה חיים: אין דבר כזה.

<שמעון אזולאי: אין מבנים פה.

עמרם מצנע: גן ילדים פרטי יכול להיות גם בבית.

<עמירה חיים: לא אישרנו להם, לא נתנו להם אישורים.

עמרם מצנע: אין גנים פרטיים?

עמרם מצנע: גם לא של עמותות?

<יונה רחמים: לא, אין.

<יונה רחמים: במסגרת של אבו בסמה אין לנו.

<יונה רחמים: אני רק אומר, אני בטוח שמהסיור הזה רק תשכילו ותודה רבה לכל העוסקים במלאכה, עמירה.

<עמירה חיים: תודה.

<עמירה חיים: אנחנו נצא עכשיו בתוך בית הספר ונצא.

<שמעון אזולאי: אל"ף, מה שקורה במגזר הבדואי והשירותים היום, זה ללא ספק פרי של עבודה משותפת ושל שיתוף פעולה נפלא בין המחוז והמועצה ואורט.

<שמעון אזולאי: אתה גם מכיר את זה מהשנים שחלפו בירוחם.

<שמעון אזולאי: אבל הסוגיה המרכזית היום, שהיא מעיבה על העשייה, זה הנושא של כוח אדם.

<שמעון אזולאי: היום כוח אדם, נדמה לי לפחות 50%, בא מהצפון, ואלה אנשים שביום שימצאו עבודה בצפון, באותו יום הוא מודיע למנהל 'אני לא בא מחר' וזה מציב בפנינו אתגר של הכשרת מורים, עד כמה שאפשר מבני המקום.

<שמעון אזולאי: בשנים האחרונות השגנו, יחד עם המועצה, תרומה מאוד נכבדה שבעזרתה הכשרנו קבוצה של סטודנטים וליווינו אותם באופן מאוד הדוק, כך שהיום הם משמשים בהוראה בבתי הספר ופותרים בעיה.

<שמעון אזולאי: המהלך הזה, לא היינו יכולים להמשיך אותו, כי התורם כבר נעלם יחד עם - - -

<קריאה: זה נקרא קרן גולדמן.

<שמעון אזולאי: כן.

<שמעון אזולאי: וזה נפסק.

עמרם מצנע: למרות שסך הכול בארץ יש עודף גדול במורים מהמגזר הערבי.

<שמעון אזולאי: לא בדרום.

<שמעון אזולאי: זה בדיוק העניין.

עמרם מצנע: חלק גדול הולך לבתי ספר להוראה ולא מוצא עבודה.

<שמעון אזולאי: כן, ולדרום מגיעים וזה זמני.

<שמעון אזולאי: כלומר אנחנו מכשירים, אנחנו משקיעים יחד עם המשרד, אבל זו הכשרה שהולכת למקום אחר אחרי שנה, אחרי שנתיים או אחרי שלוש.

<עמירה חיים: סך הכול 20% מהמורים המלמדים בדרום הם מהצפון.

<עמירה חיים: בעל יסודי יש 50%, כי רוב המורים שמגיעים מהצפון נקלטים בעל יסודי, לא ביסודי

<שמעון אזולאי: כלומר לו היינו משיגים היום עוד איזה שהיא קרן או סכום שבו נוכל להכשיר עוד קבוצות מבני המקום, זה רק יסייע.

עמרם מצנע: הבעיה היא כסף, או הבעיה היא פוטנציאל של כוח אדם?

<שמעון אזולאי: הבעיה היא כסף.

<שמעון אזולאי: יש מועמדים לא מועטים, הבעיה היא כספית כי מדובר בסכום לא קטן.

עמרם מצנע: אבל אני יודע שיש לנו מלגות למגזר הערבי.

<עמירה חיים: אל"ף, יש.

<עמירה חיים: בי"ת, אני שומעת על זה פעם ראשונה, על זה שנגמר התקציב.

<עמירה חיים: גימ"ל, אנחנו גם השנה פותחים קבוצות ייעודיות, קבוצות להכשרה של בני המקום.

עמרם מצנע: ייעודיות.

<עמירה חיים: ייעודיות ב-ע', אין לי את ה-ע' הטובה שיש לכם, מה אני אעשה?

<עמירה חיים: אבל פה זה המקום היחיד שקוראים בשם שלי נכון, כי השם שלי זה עמירה ב-ע', והם יודעים להגיד עמירה ולא אמירה.

<עמירה חיים: בשום מקום אחר אני לא שומעת את השם לי נכון, רק כאן.

<עמירה חיים: אנחנו נתחיל את הסיור.

<עמירה חיים: אנחנו נקשור קשר לראות באיזה מקצועות בדיוק אולי כן נעשה, כי יש לי תקציבים.

עמרם מצנע: שמעון, אנחנו צריכים לבדוק, כי לפי המידע שלי אין בעיה של כסף למלגות למגזר הערבי.

<עמירה חיים: אין בעיה.

<עמירה חיים: נוכל לנתב.

<שמעון אזולאי: אני אומר שזה נפסק, אנחנו הפסקנו את זה, אבל בשמחה רבה.

<עמירה חיים: יש לי מלגות, אני אנתב לפה.

<יוסף אלהוטשלה: בעזרת ה' יקבלו גם תעודת טכנאי חשמל, אבל אני רוצה לפנות לכבודך, לשלב את הטכנאים שלנו במפעלים הקרובים.

<יוסף אלהוטשלה: זו פנייה אישית.

עמרם מצנע: יש בעיה?

<יוסף אלהוטשלה: לשלב אותם במפעל ים המלח, ברום, כל המפעלים הקרובים.

<יוסף אלהוטשלה: אתה יודע בדיוק, היית בירוחם, אתה מכיר את האזור טוב מאוד.

עמרם מצנע: לא מקבלים מה - - -?

<יוסף אלהוטשלה: כן.

עמרם מצנע: למרות שבפריגוט המהנדס הראשי של המפעל הוא בדואי.

<יוסף אלהוטשלה: כן?

<יוסף אלהוטשלה: יפה, לא ידעתי.

<יוסף אלהוטשלה: זו מדיניות?

<יוסף אלהוטשלה: אני לא יודע מה זה.

<יוסף אלהוטשלה: אני רוצה לשלב אותם.

<יוסף אלהוטשלה: חבל, המגמה הזאת באורט תרד אם לא יתקבלו התלמידים.

<יוסף אלהוטשלה: פה לומדים ממש מעשית.

<יוסף אלהוטשלה: זה חדר פיקוד ובקרה, זה לא אלקטרוניקה.

<יוסף אלהוטשלה: אלקטרוניקה בצד השני.

<יוסף אלהוטשלה: אנחנו מוציאים מאות אלפי שקלים.

<יוסף אלהוטשלה: פה הושקע בחדר הזה הרבה מאוד כסף, גם מחשבים מחוברים גם לאינטרנט, גם כל המכשירים שחיוניים לטכנאים.

<יוסף אלהוטשלה: לומדים פה אלקטרוניקה ושם פיקוד ובקרה.

<יוסף אלהוטשלה: קיבלנו תקציבים במסגרת החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך, הרבה תקציבים, וגם רשת אורט תרמה לעניין והמועצה גם מלווה אותנו, אז כל הצדדים - - -

עמרם מצנע: בקיצור, אין שום תירוצים, צריך ללמד.

<יוסף אלהוטשלה: אין תירוצים.

<שמעון אזולאי: אין תירוצים, צריך רק ללמוד.

<יוסף אלהוטשלה: התנאים טובים.

עמרם מצנע: אני אומר לך שיש המון - - -

<שמעון אזולאי: רק לתואר ראשון.

עמרם מצנע: שיגמרו תואר ראשון.

<שמעון אזולאי: בנות רק מקבלות.

<שמעון אזולאי: בתואר שני יש לנו בעיות, בכמה מקצועות - - - סיכום

<עמירה חיים: ברוכים הבאים.

<עמירה חיים: ברוך הבא, חבר הכנסת עמרם מצנע.

<עמירה חיים: מבחינתנו אתה בן הדרום, שמחים לארח אותך וחברי הכנסת האחרים פרשו, אבל הצליחו לראות ולהתרשם, וגם חלק מחברי עמותות כאלה ואחרות, שליוו אותנו במהלך היום.

<עמירה חיים: המגזר הבדואי, מבחינת מחוז דרום, נמצא בקדמת הבמה שנים רבות.

<עמירה חיים: אני לא רוצה לשבת ולמנות את כל ההצלחות ואת כל מה שקורה, אלא רק בכמה נקודות מרכזיות של מנופים מרכזיים, שסייעו לנו להוביל את המגזר להיכן שהוא נמצא היום.

<עמירה חיים: אז אחד הדברים המרכזיים שקורים כאן

<עמירה חיים: בדרום זה כמובן ההסדרה של ההתיישבות, זה נושא מאוד מאוד מרכזי, עם הכניסה של אבו בסמה ועכשיו הפיצול של שתי הרשויות, כאשר האוכלוסייה עוברת מיישוב זמני ליישוב קבע וכל ההתקשרות שלהם עם מערכת המדינה, אנחנו רואים את זה משפיע גם על מערכת החינוך, מאוד.

<עמירה חיים: לצערנו הרב יש שביתות חדשות לבקרים.

<עמירה חיים: פה יש הערה על איזה בית, כל המשפחה שובתת.

<עמירה חיים: פה יש בעיה, עוד לא הסדירו, כל הבית שובת.

<עמירה חיים: המערכת מאוד לא יציבה היום, המערכת מאוד בוערת, יש תחושה של מין - - - לא רעידת אדמה, אבל איזה שהוא חוסר יציבות.

<עמירה חיים: אבל מבחינתנו, אנחנו ממשיכים עם המערכת, נותנים שירותים מלאים לבתי הספר ביישובי הקבע וכמובן לבתי הספר שנמצאים בפזורה.

<עמירה חיים: מבחינת משרד החינוך, אנחנו מממנים מלא את כל השירותים, כולל הסולר וכל מה שדיברתם כאן.

<עמירה חיים: אנחנו הצבנו לעצמנו כמה יעדים, אבל היעד המרכזי הראשון היה, הראשון ראשון ראשון, זה לשנות את תרבות ההתייחסות לתלמידים במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: זה היה הדבר הראשון ששמנו על השולחן.

<עמירה חיים: אנחנו ביקשנו להפסיק את האלימות, כי הייתה אלימות גדולה מאוד, גם מצד צוות המורים, היום המצב כבר אחר, אבל עדיין אנחנו לא הגענו למנוחה ולנחלה.

<עמירה חיים: כל הנושא של התייחסות של כבוד לילדים וכל ההתרחשות של האקלים הבית ספרי קיבלה תפנית מאוד מאוד גדולה.

<עמירה חיים: סיפר מנהל בית הספר על תעודת בגרות חברתית, לא סיפרו על התכניות החברתיות האחרות.

<עמירה חיים: המון תכניות חברתיות ייעוציות כדי לשנות עמדות של מורים כלפי תלמידים, לא מרביצים, מדברים, מחנכים, חולשה זה להרים יד, גם ילד כלפי ילד, גם מבוגר כלפי ילד, העולם השתנה, ואני מאוד שמחה לומר שאנחנו עכשיו סיכמנו בשלוש שנים האחרונות ירידה של 8% באלימות של ילדים במגזר הבדואי, וגם באלימות של צוות מורים, אלימות של מבוגרים, אלימות של ילדים, יש ירידה.

<עמירה חיים: זה אומר לנו ש-yes, we can, זה אפשרי.

<עמירה חיים: אם אתה נכנס בתכניות טובות, אם אתה מקפיד על מה שצריך, מנהלי בתי הספר עובדים אז - - - התחום השני זה הישגים לימודיים, איך אתה משנה הישגים לימודיים כשהמורים לא מוסמכים, שהמערכת מאוד לא יציבה?

<עמירה חיים: אנחנו ביססנו את התשתית הפדגוגית, ממצב שאין מורים מוסמכים למורים מוסמכים, גננות מוסמכות, והסביבה הלימודית, שזה ממד מאוד חשוב.

<עמירה חיים: ויחד עם זה הלכנו עם זה קדימה ואנחנו רואים ברכה בעמלנו.

<עמירה חיים: אין מה לומר, ההישגים, ודיברתי על זה ואני לא אחזור על הדברים.

<עמירה חיים: איפה אנחנו נמצאים?

<עמירה חיים: ולזה השארתי לדבר על זה כאן דקה או שתיים, אנחנו התחברנו לתוך החלטת הממשלה שנקראת שיפור כלכלי במגזר הבדואי שבאה להסדיר את ההתיישנות ויחד עם שיפור כלכלי חברתי במגזר.

<עמירה חיים: כאן שאלו אותנו איפה אתם נכנסים כחינוך, שאלו את השיכון 'איפה אתם נכנסים?

<עמירה חיים: ' כל משרד ממשלתי היה צריך להגיש תכנית.

<עמירה חיים: אנחנו לא הגשנו תכנית רק שנוגעת לחינוך הפורמלי, למרות שאני נמדדת וחבריי נמדדים על החינוך הפורמלי.

<עמירה חיים: מישהו שואל אותי כמה אמהות לא כותבות וקוראות?

<עמירה חיים: לא.

<עמירה חיים: שואלים אותי כמה תנועות נוער יש? לא.

<עמירה חיים: שואלים אותי מה הבגרות, מה פה, מה שם.

<עמירה חיים: אנחנו אמרנו, בואו נחשוב בטווח הארוך, בואו נחשוב על תכניות תומכות בחברה הבדואית, ולכן התכנית שאנחנו נלך על דורון אלמוג והוא שותף איתנו בכל מהלך, וכאן אנחנו הקמנו דבר מאוד יפה, יש שולחן עגול של כל משרדי הממשלה, שדנים בנושאים.

<עמירה חיים: אז השולחן העגול התחיל בנושא של ירידת בסיסי צה"ל לדרום, ולפני כשנה, ככה עם press די רציני אנחנו שינינו את הנושא, דורון היה יחד איתי, דורון ואני, שינינו את הנושא של משרדי הממשלה לנושא של הבדואים דווקא בתקופה הזו.

<עמירה חיים: התכנית של ה-125 מיליון לחמש שנים, נתנו ממנה מעל 40 מיליון, כמעט 41 מיליון, לתחום חברתי.

<עמירה חיים: לתחום של החינוך הבלתי פורמלי.

<עמירה חיים: תנועות נוער.

<עמירה חיים: הקמנו 12 תנועות נוער השנה במגזר הבדואי, 12 תנועות נוער, דבר שלא היה מעולם, מקום המדינה וגם לפני.

<עמירה חיים: לא היה דבר כזה, לא היו תנועות נוער.

<עמירה חיים: הנושא הזה נשען על המנהיגות הצעירה, אנחנו מדברים על פעולות רבות למנהיגות צעירה.

<עמירה חיים: החברה הבדואית זו חברה במעבר, השייח'ים - - -

<קריאה: הם כבר הלכו.

<עמירה חיים: אז אתה אומר 'הלכו', סיימו את תפקידם או הלכו, אין, אין, אין, מי המנהיגים?

<עמירה חיים: אנחנו רוצים שיהיו מנהיגים שיהיו ראויים ואז אנחנו מסתכלים על הנוער ואנחנו אומרים 'ההנהגה של העתיד', בואו נלמד אותם להסתכל נכון בנושא של ההנהגה.

<עמירה חיים: זה מה שאומרים על החינוך הבלתי פורמלי, עם נוער צעיר, עם מנהיגות צעירה, קבוצות ייצוגיות וכו'.

<עמירה חיים: סכום נוסף שלקחנו לנושא של חינוך לקריירה, לילדים.

<עמירה חיים: כל הילדים במגזר הבדואי, בכיתות י"א-י"ב, לומדים חינוך לקריירה, כי אנחנו רוצים שכולם ייצאו לעבודה.

<עמירה חיים: אז זו תכנית מאוד רחבה, אני לא אסביר מה אנחנו עושים בה.

<עמירה חיים: תחום נוסף זה התחום של החינוך הטכנולוגי.

<עמירה חיים: אתה ראית ילד שדיבר, גם בגרות וגם טכנאי.

<עמירה חיים: הוא מסיים ארבע שנות לימוד, זה נועד לקבוצה הלא - - - יש קבוצה שבאמת רצה קדימה עם 5 יחידות בכול, פגשנו אותם, של המצטיינים ביותר, אלה שטיפה פחות אנחנו מאתגרים אותם בתכנית שתוך ארבע שנים, ט', י', י"א, י"ב, הם יוצאים עם תעודת בגרות ותעודת טכנאי.

<עמירה חיים: בנוסף לזה 'הזנק לתעשייה' ותכניות רבות, מאוד יקרות, שנכנסות השנה למגזר הבדואי, כבר נכנסו, כדי לתת לילדים גם מקצוע.

<עמירה חיים: זה כל החינוך הטכנולוגי.

<עמירה חיים: תכנית נוספת, על יד זה, תכנית שאנחנו מאוד גאים בה, זו התכנית של חינוך למבוגרים.

<עמירה חיים: לקחת את האמהות וגם האבות, שלא יודעים קרוא וכתוב, גם ללמד אותם וגם לשתף אותם בתכניות הלימודים שקורות בבית הספר.

<עמירה חיים: גם לומר להם, עם קורס הורים, כמו שיש באדלר, מה החשיבות של התמיכה של ההורה בלימודים, אנחנו מסבירים להם שאם הורה מסתכל על המחברת של הילד שלו פעם בשבוע, אפילו רק מדפדף, זה מעלה את ההישגים הלימודיים שלו.

<עמירה חיים: עד כדי כך.

<עמירה חיים: מלמדים אותם לשנות את המודעות שלהם כלפי הלימודים של הילדים וזה זוכה להמון הצלחה, כי פתחנו המון קבוצות השנה.

<עמירה חיים: פתחנו המון קבוצות.

<עמירה חיים: והתכנית האחרונה היא תכנית של החינוך הפורמלי.

<עמירה חיים: לתגבר את הילדים שהולכים לבגרויות, לתגבר את הילדים החלשים ולתגבר את המצוינים ובתוך התכנית הפורמלית גם פתחנו מרכזי מצוינות, כדי לומר איפה האופק, כדי לומר איפה כוכב הצפון שלנו, לאן אנחנו רוצים להגיע.

<עמירה חיים: אני רוצה מאוד מאוד להודות לאנשים שלי, שנמצאים יחד איתי כאן ועובדים איתי צמוד בנושא של המגזר הבדואי.

<עמירה חיים: אז יהודית בלום, מפקחת המחוז, והמפקחים שנמצאים, עלי נמצא כאן, אני לא יודעת למה סלימאן לא הגיע לכאן, הוא עסוק, גם סלימאן, כל המפקחים, לצדי צעד יד ביד עד לפני שבועיים וחצי ניר שמואלי, יקירי, ממש עמוק בלב אנחנו אוהבים אותו, שהיה הסגן שלי, יד ביד.

<עמירה חיים: עכשיו הוא עזב והפך להיות מנהל מינהל החינוך במועצה אזורית אל קסום, אבל אני, מי שמתקדם, אני אומרת לו 'לך, לך, לך', אני שמחה שאנשים מתקדמים ואנשים הולכים קדימה ואין לי עם זה בעיה כאן להודות לך.

<עמירה חיים: ולהודות כמובן לחנן, שעשה את העבודה מולנו, כאיש משרד החינוך והיום כאיש נווה במדבר.

<עמירה חיים: כאן אני רוצה להודות לרחמים, על העבודה שלו מולנו כאן במשרד החינוך, תודה על המילים שאמרת לפני זה, על שותפות הדרך בדרך שבה אנחנו רוצים לקדם את המגזר, ולאחל לך, איציק, הצלחה, כי אתה רק נכנס לתפקיד ואנחנו מאחלים לך כאן הצלחה.

<עמירה חיים: אני סיימתי את החלק שלי.

<עמירה חיים: אם יהיה צורך בהבהרות נוספות אני אומר בסוף.

<עמירה חיים: אבל אני רוצה עכשיו לקרוא לרחמים, כראש המועצה הוותיק, לומר כמה דברים, אחר כך לאיציק ואחר כך נפתח את הדיון ובסוף - - - יש משהו ששכחתי?

<קריאה: לא, הכול אמרת.

<יונה רחמים: צהריים טובים.

<יונה רחמים: אני חושב שאחרי מה שאמרת - - - אני אומר עוד פעם תודה רבה על באמת שיתוף הפעולה הפורה בין משרד החינוך ומועצה אזורית אבו בסמה והיום נווה מדבר.

<יונה רחמים: אני חושב שבסך הכול הבנו את הדברים.

<יונה רחמים: אני חושב שבמגזר הזה אנחנו בתחילת הדרך.

<יונה רחמים: עם כל מה שעברנו, עברנו תקופה ארוכה, אבל כל הנושא של ההסדרה של ההתיישבות הוא חלק מרכזי היום גם בנושא של החינוך.

<יונה רחמים: אם אנחנו נצליח שם, אנחנו נצליח גם פה וכל המטרה היא בנושא של חיזוק המגמות הלימודיות בתוך בתי הספר וחיזוק הנוער הוא גם חלק מהנושא של ההתיישבות.

<יונה רחמים: אני אומר בהזדמנות זו גם לדורון, אם אנחנו פותרים את הבעיה של מצוקת הדיור של הצעירים, ואני אומר צעירים, זה שהיום גומר י"ב ומוצא את מקומו ויבנה את ביתו כהלכה, בהתאם לחוקים ויאפשרו לו את זה, אני חושב שבסך הכול זה דבר שיקדם את כל מערכת היחסים שלנו במגזר.

<יונה רחמים: חשוב מאוד, זה לא רק הנושא של הפדגוגיה בתוך מערכת החינוך.

<יונה רחמים: כי ילד שלא מוצא את מקומו בהמשך ורוצה להתחתן בגיל 18-20 אז הוא במצוקה קשה מאוד והוא גורר אחריו את כל המערכת.

<יונה רחמים: ואני לא רוצה להגיד שיש יישובים ותיקים, עשר שנים, עד היום אין להם תכנית מפורטת וזה דבר שמתסכל מאוד.

<יונה רחמים: אני חושב שהנושא הזה חייב לקבל היבט אחר, ל אפשר לצעירים, מי שרוצה, ולא לקשור את זה בכל מיני הסדרים כאלה, או חמולתיים, או משפחתיים, או שבטיים, למצוא איזה שהוא פתרון שהצעירים יוכלו למצוא את מקומם.

<יונה רחמים: בסך הכול מבחינת המערכת אני חושב שעברנו כברת דרך ארוכה מאוד מ-2004.

<יונה רחמים: ב-2005 גם קלטנו את רשות החינוך.

<יונה רחמים: עשינו, אני חושב, מבחינת הבינוי והעניינים, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, עבודה יפה, יש עוד הרבה מה לבנות.

<יונה רחמים: אני מקווה שהנושא של התקציבים ייפתר.

<יונה רחמים: מקור הבעיה פה, אם מכניסים את הנושא של נווה מדבר ואלקסום כמערכת תקציבית כוללת, כמו במדינה, אנחנו נדחקים לשוליים האחוריים ביותר.

<יונה רחמים: ב-2005 הייתה החלטת ממשלה, תקצוב מיוחד לאבו בסמה לבניית מוסדות החינוך.

<יונה רחמים: שם תקצבו אותנו ב-485 כיתות, תקצוב מיוחד בהחלטת ממשלה, ולפי זה זרמנו עד שבנינו את זה במשך שש השנים האחרונות.

<יונה רחמים: אם לא נחדש את הנושא ואם לא תהיה החלטת ממשלה לנושא של תקצוב מיוחד, אני אומר לך, בשלוש השנים האחרונות, ואפשר לבדוק את זה, אולי בנינו שלושה מוסדות חינוך בלבד, בו בזמן שיכולנו לבנות יותר.

<יונה רחמים: אני מאוד מבקש לקחת את הנושא של הבינוי, לתקצב אותו בהחלטה מיוחדת, גם התשתיות וכל מה שמשתמע, כתקציב מיוחד.

<יונה רחמים: אני רוצה להגיד תודה רבה על הכול, ובהמשך אנחנו פה.

<יונה רחמים: תודה.

<איציק תומר: כראש מועצה חדש, אני אמנם ראש מועצה חדש, אבל אני די ותיק כאן, הייתי מנהל מחוז.

<איציק תומר: המועצה חדשה, אני חדש בתפקיד, לא חדש באזור.

<איציק תומר: הייתי מנהל מחוז דרום קודם לעמירה, עמירה עבדה איתי שנים, הנושא של הבדואים וכל נושא החינוך מוכר.

<איציק תומר: אני אנסה לדבר בצורה יותר תמציתית, כדי לא לחזור על דברים, אבל נושא החינוך והתעסוקה עומד בראש מעייניי.

<איציק תומר: אני חושב שאם אנחנו מסתכלים על אוכלוסיית הבדואים אנחנו חייבים לדבר על מה עושים הבוגרים לאחר שהם מסיימים כיתות י"ב.

<איציק תומר: לרוב הבוגרים אין היום תעסוקה, זה מוליך אותנו לכל מיני אפיקים לא רצויים.

<איציק תומר: אני חושב שאנחנו צריכים להגביר, יחד עם משרד החינוך, את המיקוד לגבי מה עושים הבוגרים יום אחרי שהם מסיימים את לימודיהם, את כיתה י"ב.

<איציק תומר: זה מבחינתי דבר מהותי וחשוב ועל זה צריך להיות - - - נושא אחר, שאני שוב אומר ואמרתי את זה, אמרתי את זה גם לדורון לפני חצי שעה, הנושא של הסדרת הקרקעות וההתיישבות של התושבים בפזורה.

<איציק תומר: אנחנו בבעיה חמורה ביותר, 98% מהתושבים יושבים היום על בתים לא חוקיים, מאחר שהם עדיין לא סיימו, או לא התחילו אפילו, להסדיר את הקרקע.

<איציק תומר: צריך להבין שמרגע שאני לא מסדיר קרקע ואין היתר בנייה, אתה לא יכול לעשות, לא בפיתוח של חשמל, מים וביוב.

<איציק תומר: כל הדברים האלה הם דברים שמשליכים על החיים היומיומיים ועל כל ההוויה התרבותית והחינוכית וכל מה ש - - - הילד בבית ספר נמצא בהוויה אחרת, הוא חוזר הביתה והוא נמצא בהוויה אחרת ואין את החיבור ביניהם, שלא לדבר על החינוך הבלתי פורמלי.

<איציק תומר: יש הרבה מאוד נושאים שאנחנו צריכים להתחיל לגשר על הפערים ביניהם והעבודה, כפי שהבנת, היא עבודה מרובה ואנחנו צריכים את כל הסיוע והעזרה האפשריים בתחומים האלה, כי אחרת לא נוכל לעשות את מה שבעצם מצפים מאיתנו.

<איציק תומר: זה ביקור, אני מקווה שזה ביקור ראשון ולא אחרון.

<איציק תומר: מה שלי חשוב, עמרם, אני לא יודע מה אתה הולך לומר בדברי הסיכום שלך, אבל חשוב שיהיה איזה מנגנון מגשר ויהיה גם מנגנון שיוצר איזה בקרה ומעקב אחרי ההתפתחויות, כי אנחנו זקוקים לסיוע שלכם, אנחנו לא מתביישים לומר את זה.

<איציק תומר: אתם יושבים בכנסת ואתה יכול לסייע בהרבה מאוד תחומים ואני חושב שבאמת אתה יכול למקד מבחינתך איפה אתה יכול לסייע לנו, יחד איתנו, הנה עכשיו אנחנו יושבים עם דורון, אנחנו יושבים עם התמ"ת, אנחנו יושבים עם כל משרד אפשרי, היה פה שר השיכון בשבוע שעבר, היה פה עמיר בשבוע שעבר.

<איציק תומר: זאת אומרת עם כל משרד אנחנו באמת מצפים לסיוע אפשרי, כי אנחנו מדברים על האוכלוסייה הענייה ביותר במדינת ישראל ואוכלוסייה שזקוקה לכל סיוע אפשרי על מנת לנסות להשוות את התנאים שלה לרמה של אזרח ממוצע במדינת ישראל.

<איציק תומר: ודע לך שהאזרחים האלה לא נמצאים, אפילו לא מתקרבים לרמה הממוצעת של אזרח במדינת ישראל.

<איציק תומר: לפני שאני מסיים, תשורה ממש באמת, אבל חשוב לי.

עמרם מצנע: מועצה חדשה, אבל תשורות כבר יש.

<איציק תומר: לא, תשורה צנועה.

<איציק תומר: אתה יודע למה?

<איציק תומר: כי יש פה עט עם תפילת הדרך, שתפילת הדרך תיקח אותך לכל מקום בביטחון ו - - -

עמרם מצנע: תודה רבה.

<איציק תומר: תודה לך.

<איציק תומר: ובהזדמנות זו גם לך, דורון.

<איציק תומר: אותו דבר.

<איציק תומר: איתך אנחנו צריכים ליצור הרבה מאוד קשרים, אז תודה לך.

<דורון אלמוג: תודה.

<איציק תומר: ועמירה, לך.

<עמירה חיים: תפילת הדרך בשבילי?

<עמירה חיים: בסדר גמור, זה תמיד טוב לי.

<עמירה חיים: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שכיב.

<שכיב שנאן: אני למען האמת נהניתי מאוד היום.

<שכיב שנאן: אני כיום, בחודשיים האחרונים, נעתרתי לבקשתם של ראשי העמותות של החינוך המוכר הלא רשמי, שהקימו ארגון של העמותות האלה וביקשו ממני לעמוד בראש הארגון הזה ואני בהתנדבות עושה את המעשה הזה, מתוך אמונה ורצון לתרום, קודם כל למדינה ובמידה שווה גם לאזרחיה הבדואים בדרום.

<שכיב שנאן: אני היום הרגשתי מצוין.

<שכיב שנאן: חבל, רמת אביב זה לא ככה.

<שכיב שנאן: אם המצב שראינו בבתי הספר כל כך יפה וכל כך נחמד, בלי ביקורת, בלי שום דבר, זה ממש מדהים.

<שכיב שנאן: אני גרתי ברמת אביב עשר שנים, יש שם יותר בעיות מאשר אצל הבדואים בנגב ולכן החינוך שם פחות טוב מהחינוך פה.

<שכיב שנאן: אני רוצה רק להעלות נקודה אחת, שפניתי אליך, אדוני היושב ראש, בעניין של שיתוף הפעולה בין מחוז הדרום לבין העמותות שמפעילות את הגנים בבעיה היחידה, שאתה ראית שלמרות כל הניסיונות - - -

עמרם מצנע: אני שאלתי, עמירה, אין פה גני ילדים שמופעלים על ידי - - -

<שכיב שנאן: תנו לי רק להשלים.

<שכיב שנאן: אני בזכות דיבור.

<עמירה חיים: הוא ביקש, הוא היושב ראש, לא אני.

<עמירה חיים: יושב ראש הוועדה, בפזורה ובמועצת אבו בסמה אין עמותות.

<עמירה חיים: יש לנו עמותות במספר רשויות, לא רבות, חלק גדול מהן - - - אנחנו בהצהרה מחזקים את החינוך הציבורי, וגם ראשי הרשויות.

<עמירה חיים: יש מקומות, כמו רהט למשל, שאין מקומות, שאין מספיק גנים, אז אני בחלק מאשרת ובחלק לא.

<עמירה חיים: אבל אישור לגן, מתן רישיון לגן זה על פי מה שאנחנו רואים, יש גננת/אין גננת, יש מצב בטיחותי כמו שצריך - - -

עמרם מצנע: אוקי.

<שכיב שנאן: אני מאחל באמת למועצות החדשות שתפעלנה ותצלחנה ויצליחו להביא לשינוי אדיר בגדול שכולנו, כמדינה קודם כל, רוצים אותו.

<שכיב שנאן: אבל רק לסבר את האוזן, ומסרתי לך דף נתונים לגבי גילאי 3-4, שזה עיקר הבעיה, אתה שאלת ולא קיבלת תשובות.

<שכיב שנאן: בשנת 2012-2013 רשומים במערכת 2,300 תלמידים בגיל 3-4 מתוך 9,126 ילדים.

<שכיב שנאן: משמע יש 6,900 ילדים שנמצאים ללא מסגרת חינוך חובה בגיל 3-4.

<שכיב שנאן: אלה נתונים שהולכים להופיע בחודש הבא במחקר אוניברסיטאי שנעשה באוניברסיטת באר שבע ומסתמכים על הנתונים הבסיסיים של המועצה עצמה וכנראה המקור שסיפק לי אותם לקח אותם משם.

<שכיב שנאן: יש 137 גנים, מאז שנת 2009-2010 הוקמו 4 גנים בלבד, כאשר החוסר קרוב ל-200 ומשהו גנים.

<שכיב שנאן: אני מתפלא ואני שואל, זה לא הדיון שאנחנו כנראה נקבל את התשובות אבל ביקשתי שתעשה על זה דיון מיוחד בכנסת ואני חוזר על בקשתי פעם נוספת, פשוט יש דבר שזועק לשמים, קם גוף שמילא חלל ריק, כמה גופים, זה שבע-שמונה עמותות ששונות בגודלן אחת מהשנייה, שכל אחת מהן הקימה גנים.

<שכיב שנאן: אני ספרתי את מספר הבובות בגן של הבחורה שכסייפה שהיינו אצלה היום.

<שכיב שנאן: יש שם ארבע בובות.

<שכיב שנאן: אני יודע שיש גנים שנסגרו או נמצאים בצו איום סגירה כתוצאה מזה שאין בובה שחורה, או שאחת הבובות הייתה ערומה או אין 15 בובות.

<שכיב שנאן: הבקשה היא בצורה מאוד פשוטה, ואני מבקש, יש לי את כל הנתונים, את כל מה שצריך, נעלה אותם בדיון בצורה מסודרת - - -

<עמירה חיים: נעלה לדיון בכנסת.

<עמירה חיים: אני בכיתי.

<עמירה חיים: לא הרבה פעמים בחיים שלי אני בוכה, אבל כשנכנסתי לגן הילדים ברהט בהפתעה, בגן של עמותה, יהודית ואני, חוץ מאשר לבכות לא יכולתי לעשות שם כלום.

<עמירה חיים: לא גננת, ילדים יחפים, אין תכנית - - -

<שכיב שנאן: עמירה, את אלה תסגרי, בלי לרחם.

<שכיב שנאן: תקשיבי לי, עמירה, אלה, מי שעושה דבר כזה ומקבל ממך זכות לרישוי ואת נותנת לו לפתוח ולפעול ולא עושה, תסגרי במיידי.

<שכיב שנאן: אבל תאפשרי לטובים לעבוד.

<עמירה חיים: זה מה שאני עושה, יקירי.

<עמירה חיים: אישרתי כמה גנים שהם בסדר, מה שלא - - -

<שכיב שנאן: אני יודע למי אישרת ולמי לא, ואני יודע למה כן ולמה לא.

עמרם מצנע: אין ויכוח שסמכות הרישוי - - -

<שכיב שנאן: היא בידי המחוז.

<שכיב שנאן: אין ספק.

עמרם מצנע: היא בידי המחוז.

עמרם מצנע: ואין אף גורם אחר שיכול לעשות תיווך בין המחוז, שזו סמכותו, לבין העמותה.

עמרם מצנע: היא צריכה לעמוד בתנאים ובכול.

עמרם מצנע: אבל אנחנו נדבר על זה.

<עטיה אל עאסם: שלום לכולם.

<עטיה אל עאסם: תודה על ההזמנה.

<עטיה אל עאסם: אני עטיה אל עאסם, ראש המועצה לכפרים הבלתי מוכרים.

<עטיה אל עאסם: את האמת, משרד החינוך בשנים האחרונות קידם הרבה עניינים בבתי הספר, אבל כל היום דיברנו על חצי הכוס המלאה, אני רוצה לדבר על חצי הכוס הריקה גם בכפרים הלא מוכרים וגם במועצות אלקסום ונווה מדבר.

<עטיה אל עאסם: אני חי בשטח ואני רואה את הכול.

<עטיה אל עאסם: אני רוצה להעלות שלוש נקודות ואני לא אאריך.

<עטיה אל עאסם: הדבר הראשון, בקשר לגני טרום חובה.

<עטיה אל עאסם: 70% מהילדים בכפרים הלא מוכרים לא מגיעים לגנים כי הגנים מרוחקים מהריכוזים של האנשים ואין הסעות לילדים אז קשה מאוד, הילדים לא יכולים גם להסיע אותם, אז הילדים האלה בכלל לא מגיעים.

<עטיה אל עאסם: דבר שני, פיצלו לנו את המועצה האזורית אבו בסמה לשתי מועצות.

<עטיה אל עאסם: אנחנו חשבנו שכל מועצה תהיה אחראית על התחום שלה בכל דבר, מהחינוך, מכל דבר, אבל אנחנו מופתעים בזמן האחרון שעניין ההסעות כולו בנגב, גם של נווה מדבר, עבר לקסום ואנחנו בנווה מדבר, כתושבים שם, לא מסכימים לזה ואנחנו רוצים ומבקשים לבטל את העניין הזה.

<עטיה אל עאסם: דבר שלישי, גם אחרון, בתי ספר אלעזזמה, יש לנו שלושה בתי ספר שהמדינה רוצה להעביר.

<עטיה אל עאסם: יש בהם 3,000 תלמידים והתלמידים לא מסכימים לעבור, כבר התחילו שביתה מהיום, שביתה פתוחה, עד שהגזרה הזאת תבוטל.

<עטיה אל עאסם: יש לנו ארבעה-חמישה בתי ספר במגזר הבדואי שהתלמידים שם מעל 1,000 תלמיד ויש צפיפות גדולה מאוד ובא משרד החינוך ועוד מכניס כיתות חדשות בתוך המתחם הזה.

<עטיה אל עאסם: הדבר הזה לא מאפשר לילדים לנוע בתוך החצר של בית הספר וכל שנה אומרים לנו 'רק השנה אנחנו שמים כיתה', רק השנה, רק השנה וזה הולך ותופח.

<עטיה אל עאסם: המצב הזה, הצפיפות הזו, חונקים את התלמידים, גם אוויר לא נכנס בצורה מסודרת וגם יוצר חיכוכים בין הילדים ובעיות בין הילדים עצמם, כי השטח מאוד צפוף.

<עטיה אל עאסם: לכן אנחנו רוצים שגם העניין הזה ייבדק ולמצוא לו פתרון.

<עטיה אל עאסם: תודה רבה.

<יוסף אבו סיאם: רציתי להגיד משהו.

<יוסף אבו סיאם: אני חושב שאני היחיד פה עם הכאפייה הבדואית.

<יוסף אבו סיאם: יש כמה בדואים, אבל הם לא מזוהים.

<יוסף אבו סיאם: אני תושב רהט ואני מתעסק קצת בחינוך ובחברה הבדואית.

<יוסף אבו סיאם: נכון שהמחוז ומדינת ישראל משקיעה ואני אומר לכם שבתי הספר שבונים בדרום, לפני שש שנים בניתי בבת ים בית ספר וכתבו על זה בעיתון והתחלתי לצחוק בעצמי, סתם בית ספר, וברהט, אצל היישובים הבדואים, בונים בית ספר שאני אומר לכם שאין במדינה כזה בית ספר.

<יוסף אבו סיאם: אבל הבעיה אצלנו אחרת.

<יוסף אבו סיאם: אנחנו מייצרים הרבה ילדים ולא יעזור למדינת ישראל, לא יכולים למנוע מאיתנו, אנחנו לא עובדים, אנחנו רק מייצרים ילדים ואנחנו חברה צעירה, רהט 40% מתחת לגיל 18.

<יוסף אבו סיאם: מסיימים י"ב, בסדר, מסיימים תיכון, מה הוא הולך לעשות כשהוא מסיים תיכון?

<יוסף אבו סיאם: איזה מקום עבודה אפשר למצוא בדרום?

<יוסף אבו סיאם: אתם תושבי הדרום ויודעים, אפילו לטאטא רחוב.

<יוסף אבו סיאם: אם אני מחר בבוקר הולך לאופקים או לדימונה ואני רוצה לטאטא ברחוב, יש רמה יותר נמוכה מזה?

<יוסף אבו סיאם: אני לא מוצא עבודה.

<יוסף אבו סיאם: כי אין עבודה.

<יוסף אבו סיאם: יש עבודה מקצועית.

<יוסף אבו סיאם: היום בעיר הבה"דים שריינו 1,000 מקומות עבודה לבדואים, בתנאי שיהיה לו מקצוע.

<יוסף אבו סיאם: 1,000 מקומות עבודה.

<יוסף אבו סיאם: בקרית מלאכי, היום תביא מזגן, קח 12,000 שקל, הרופא אחרי עשר שנים לא מגיע לזה.

<יוסף אבו סיאם: בתי הספר בדרום, למעשה זה אולי בכל הארץ אבל אני רוצה לדבר על הבדואים, צריך להעביר את הילדים, כמו שעושים בכמה מדינות באירופה ואחרי ט' בודקים אותו.

<יוסף אבו סיאם: לא כדאי לך להפסיד שלוש שנים, בוא, תעבור למסלול שתוכל להיות נגר, להיות בבנייה.

<יוסף אבו סיאם: ענף הבנייה הכי משגשג במדינה, אתה לא תאמין כמה בונים בית בשגב שלום וברהט וכל הכסף הולך לדהרייה, לא לבדואים.

<יוסף אבו סיאם: בעיה ללמד טייח?

<יוסף אבו סיאם: בעיה ללמד רצף?

<יוסף אבו סיאם: בכלל לא בעיה, כל הכסף הולך לדהרייה ולחברון, למה שלא יהיה אצלנו?

<יוסף אבו סיאם: צריך להשקיע בכיוון הזה, רבותיי.

<יוסף אבו סיאם: אנחנו חברה עומדת על הגדר, מתרבים בצורה מאוד - - - אני בדואי ואני חי את זה, אתם שומעים ברדיו שיש אירועים, או בחדשות, אני חי בתוך החברה, אנחנו ברהט היום סובלים מהילדים שלנו, הילדים שלנו סובלים מחוסר תעסוקה, אין לו עבודה, אין לו כלום, הוא בחור צעיר בגיל 16 והוא רוצה 200 שקל, מאיפה יביא אותם?

<יוסף אבו סיאם: הוא הולך לכיוון השלילי והחברה בנגב ובישראל תסבול.

<יוסף אבו סיאם: אנחנו, המדינה, צריכים לחשוב ללכת לכיוון של להכשיר אותם לעבודה, מסגרות, נגרות, בניין.

<יוסף אבו סיאם: התמ"ת יכול לעשות קורסים, ואמרתי את זה לשמחון לפני כן, הוא אמר 'מה שאתה מדבר זה נכון, צריך ללכת לכיוון הזה'.

<יוסף אבו סיאם: להביא אותם, שיוכלו להרוויח כסף.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: עמירה, את רוצה עוד משפט?

<עמירה חיים: אני אומרת שאני מתחברת, הכוס לא הייתה מלאה.

<עמירה חיים: כל מה שאמרתי זה באמת, היא באה למלא איזה שהוא חסר בכל התחומים, גם החינוך הטכנולוגי, גם חינוך - - - למעשה יש לנו הרבה חסרים ואנחנו מתמודדים והראיתי את דרך ההתמודדות.

<עמירה חיים: כל נושא שהעליתי בדרך ההתמודדות למעשה הראיתי רק את חצי הכוס המלאה, אבל יש עוד חצי ריק בכל העניין הזה, בהחלט לא אמרתי את הדבר הזה.

<עמירה חיים: לגבי החינוך הטכנולוגי, אנחנו באמת הולכים בכיוון של החינוך הטכנולוגי, אין אפס בעניין הזה, אבל קורסים של טייחות וכל זה, זה לא בשולחן שלי.

<עמירה חיים: אני לא רוצה קורסים לטייחות, זה בגיל 18, שמשרד התעסוקה, העבודה, יעשה להם קורסים מזורזים, זה לא בבתי הספר.

<עמירה חיים: אני רוצה לאתגר את הילדים, אני רוצה שהחברה הבדואית גם תעבור איזה שהוא שינוי, החבר'ה הולכים כאן להשכלה גבוהה גם, אז אפשר לפתוח, לבני ה-17-18 שסיימו את הלימודים, יחד עם התמ"ת למידה של רצפות בניין, זה לא במגרש שלי.

<עמירה חיים: אבל אתה צודק, צריך לפתור את זה.

<דורון אלמוג: טוב.

<דורון אלמוג: קודם כל תודה על ההזדמנות להגיד משהו, למרות שנעדרתי הבוקר מהסיור.

<דורון אלמוג: הסיבה שלא הייתי בסיור בבוקר, עמירה ציינה אותה, מנהלי מחוזות דרום לפני כשנה החליטו שהנושא שמאחד את כולם זה הבדואים והבוקר היה מפגש כזה.

<דורון אלמוג: את נעדרת מהמפגש, אז אני משלב.

<דורון אלמוג: סוגיית החינוך היא סוגיה מרכזית ביעדים שלנו, של מטה היישום במשרד ראש הממשלה, החינוך והתעסוקה הם הגורמים המובילים לשינוי ומעל כל זה אנחנו רוצים ליצור שיפור דרמטי באיכות החיים של הבדואים בנגב.

<דורון אלמוג: דיברתי על זה השבוע בכנסת, היית איתי.

<דורון אלמוג: חשוב לי בחדר הזה להגיד, אחת, החינוך בשנים האחרונות הוא הדבר שקיבל הכי הרבה תשומת לב.

<דורון אלמוג: ביחס לכל משרדי הממשלה, אני חושב שאם אפשר היום לבוא ולהגיד שבחברה הבדואית בשנים האחרונות קרה משהו דרמטי, אז זה מספר מסיימי תיכון, זה מספר מקבלי בגרות.

<דורון אלמוג: זאת אומרת למרות שהפערים הם עדיין גדולים, אבל אם אנחנו לוקחים נגיד את אבו בסמה, ורחמים ציין פה, בתקופה של עמרם קראזי נבנו בתי ספר והייתה השקעה עצומה ועדיין יש לנו כברת דרך מאוד גדולה לפנינו.

<דורון אלמוג: כל מה שנאמר כאן, כל הפערים נכונים, להוציא פער אחד שכמעט לא מדברים עליו, זה מתחת לשולחן, שגם בו צריך לטפל והוא צריך להיות אולי פועל יוצא, זה הגברת הגאווה והזהות הישראלית.

<דורון אלמוג: אני הייתי רוצה לראות את כל המגזר הבדואי ביום העצמאות מניף דגל ישראל ואומר 'אני בדואי גאה'.

<עמירה חיים: על כל בית ספר היה דגל.

<דורון אלמוג: אני יודע.

<דורון אלמוג: מכאן אני רוצה לשתף אתכם במשהו שקרה פה בחדר הזה.

<דורון אלמוג: במטה שלי יש לי פורום צעירים בדואים, סיפרתי עליו קצת השבוע.

<דורון אלמוג: אתם מכירים חלק מהאנשים שם.

<דורון אלמוג: פורום הצעירים הבדואים הם פורצי דרך במגזר הבדואי, כולם אקדמאים, דרך אגב, למשל הם רוצים יישוב בדואי שכולם אקדמאים, חוצה חמולות, לא רק מהוואשלה ועזאזמה ותראבין, לא משנה להם.

<דורון אלמוג: הם אומרים 'אנחנו רוצים יישוב בדואי של אקדמאים'.

<דורון אלמוג: אחד מהם הוא סטרט אפיסט בדואי, אברהים אסנה.

<דורון אלמוג: אברהים אסנה הקים חברה, כדאי לדעת, אנחנו רק מדברים על הפערים, הוא הקים חברה שנקראת טופקסייט, שעושה קווליטי אינשורנס, זה בדיקת מערכת מחשב.

<דורון אלמוג: עזרנו לו להיכנס לחברות היי טק אחרות וכאן בחדר הזה הסתיים קורס ראשון של בודקי תוכנה בדואים.

<דורון אלמוג: ישבו כאן 12 גברים ו-7 נשים, 19 בסך הכול, הם ישבו כאן בחדר הזה והקורס הראשון של בודקי תוכנה בדואים הסתיים כאן לפני כמה חודשים.

<דורון אלמוג: היה על זה סיקור.

<דורון אלמוג: הייתם צריכים לשמוע.

<דורון אלמוג: הייתי כבר בהמון שיחות, אז חלק גדול מהשיחות זה על הריסות בתים ועל קרקעות ועל קיפוח ועל קורבנוּת ועל מסכנות ועל עוני והכול נכון, אבל פה בחדר הזה שמעתי בדואים צעירים וצעירות מדברים בגאווה על היכולת שלהם, על זה שהם עכשיו הולכים לעבוד במשהו חדש.

<דורון אלמוג: ואני אומר לכם, יש דור חדש שרוצה שינוי, יש צעירים שרוצים שינוי, הם רוצים להיות אקדמאים, הם רוצים להיות מובילים, ודרך אגב הם גם רוצים שיח אחר.

<דורון אלמוג: הם אומרים, נמאס לנו מהשיח של קורבנות ומסכנות, אנחנו רוצים שיח אחר, אנחנו רוצים יוזמה אזרחית, אנחנו רוצים מנהיגות.

<דורון אלמוג: הבוקר הבאנו צעירים בדואים שעל זה הם דיברו.

<דורון אלמוג: הם דיברו, לא אני.

<דורון אלמוג: באו שלושה צעירים בדואים ודיברו על מנהיגות צעירה ואנחנו נעשה עם הג'וינט, נעצים אותם ונחזק אותם.

<דורון אלמוג: אם אני אופטימי, זה רק מכיוון שאני רואה נשים וצעירים בדואים שרוצים שינוי ובצד זה אני אומר, באמת יש לנו הרבה פערים עמוקים, נצטרך לטפל ולהשקיע הרבה מאוד בשנים הבאות והחינוך צריך להיות באמת מאמץ מרכזי.

<דורון אלמוג: אני כאזרח ישראלי הייתי רוצה להיות גאה בכל מה שאני רואה מסביב, ואני אומר לכם, כשאנחנו נוסעים ורואים ערי פחונים ועוני, אנחנו לא יכולים להיות גאים.

<דורון אלמוג: אני בא לגדוד הסיור הבדואי, זה כבר אלה שהתנדבו, בכרם שלום, אני נכנס עם המג"ד, שהוא, אגב, אני חושב, פעם ראשונה מג"ד בדואי, וחיד אלאוזייל, סגן אלוף, הגיע לצה"ל עם 7 שנות לימוד, היום הוא עם תואר שני, והוא אומר לי 'בוא נבקר קצת' ואנחנו הולכים לכרם שלום, יש בית ספר שם, שהקמנו עם קרן רש"י, ונכנסים לבית הספר ועומדת מורה חיילת ואני שואל 'מה זה הכיתה הזאת?

<דורון אלמוג: ' היא אומרת לי 'זאת כיתת אנא', אני אומר לה 'מה זה אנא?

<דורון אלמוג: ' היא אומרת לי 'אנאלפביתים, מה, אתה לא יודע?

<דורון אלמוג: היית אלוף פיקוד דרום, איפה אתה חי?

<דורון אלמוג: אנאלפבתים'.

<דורון אלמוג: אני אומר, 'כמה כאלה יש בגדוד?' זה בערך שליש, בערך 100 ומשהו אנאלפביתים מתוך קרוב ל-400 חיילים.

<עמירה חיים: אבל זה לא חלקם באוכלוסייה.

<דורון אלמוג: בסדר.

<דורון אלמוג: להגיד לכם שזה לא כואב?

<דורון אלמוג: אז נגעתי בשני הדברים, יש לנו גם וגם ואנחנו צריכים בסוף לראות לפחות את כולם בוגרי תיכון, כולם בוגרי תיכון ובוודאי שכולם הולכים לגני הילדים ולראות חלק הרבה יותר גדול שמגיע להשכלה אקדמאית, תואר ראשון, תואר שני, תואר שלישי, ויש לנו לא מעט כאלה.

<דורון אלמוג: בוועדה שישבנו השבוע ישבה עורכת דין, אוויה אבו רביע, עורכת דין בדואית.

<דורון אלמוג: תודה רבה וביחד אנחנו נעשה את השינוי.

עמרם מצנע: קודם כל באמת תודה רבה ותודה לעמירה חיים, מנהלת המחוז, ליהודית, המפקחת, לראשי המועצות ולצוות בכלל שלכם.

עמרם מצנע: יש לי היכרות יותר מקרוב עם מחוז הדרום והוא באמת מחוז מוביל בלא מעט תחומים וזה לא מובן מאליו.

עמרם מצנע: בסך הכול המחוז הוא עם בעיות שסוציו אקונומית הן יותר גדולות מהאחרים, עם פערים, וכמובן האוכלוסייה הבדואית, כך שזה לא מובן מאליו ומבחינה זו גם היום אפשר היה להתרשם מזה.

עמרם מצנע: הוועדה בראשותי בכנסת ה-19 שמה לעצמה כנושא מרכזי, ואתם בטח לא תתפלאו, את הפריפריה.

עמרם מצנע: זה פריפריה ופערים חברתיים בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: פריפריה ופערים חברתיים זה שם כולל להרבה מאוד בעיות, אבל מניסיוני שלי, הפלטפורמה העיקרית לסגירת פערים זה החינוך.

עמרם מצנע: חינוך, חינוך, חינוך.

עמרם מצנע: לכן היה לנו חשוב לבוא לבקר, הביקור הוא בעצם צעד ראשון לקראת דיון, כשאנחנו כבר קבענו את התאריך, על הבעיות בחינוך במגזר הערבי בכלל ובמגזר הבדואי בדרום, כי הבדואים בצפון זה סיפור אחר, ואנחנו בהחלט מתכוונים ככנסת, כוועדת חינוך, להיות מעורבים ולראות באיזה מקומות אנחנו יכולים לעזור ולהשפיע.

עמרם מצנע: ממה שהתרשמנו היום אין ספק שהחלק של הכוס הוא יותר מחצי ובאמת מרשים לראות גם את המבנים הפיזיים, אפילו בבית הספר של היישוב הלא מוכר, בקרוונים, עדיין אתה נכנס לבית ספר, אז נכון שאלה מבנים, זה לא קרוונים, זה מבנים יבילים כאלה, ולמרות זה שהמבנים הם ישנים בבית הספר יש אווירה, יש בו אקלים התנהגותי, הילדים מחייכים, נראים מטופחים.

עמרם מצנע: אתם יודעים, עין מנוסה רואה את הפנים, את העיניים, את איך הילדים היו לבושים ואת ההתנהגות שלהם ובהחלט זה מעודד.

עמרם מצנע: יש לא מעט בעיות, שמתחילות מהסדר הקרקעות, שזאת ה-בעיה, ולא צריך להיות יותר מדי מכיר את העניין כדי להבין שבאמת פתרון שלם גדול מחויב המציאות ואנחנו נמצאים בדקה ה-90 פלוס, כי באמת שנים ארוכות עסקו בזה ממשלות ופוליטיקאים ולאף אחד לא היה את האומץ לקחת החלטות, כי כל ההחלטות בעניין הזה הן קשות ובכל ההחלטות האלה יהיו ויכוחים.

עמרם מצנע: אני מקווה שלא עימותים, ויכוחים זה דבר לגיטימי.

עמרם מצנע: בסופו של דבר באנרכיה שקיימת היום במידה רבה מאוד בעניין האחיזה בקרקעות כולם סובלים.

עמרם מצנע: לכאורה כל אחד מחזיק את חלקת האלוהים הקטנה שלו, בתקווה שיקבל על זה את החותמת, אבל כולם בסוף סובלים, ואני מקווה מאוד, ובאמת גם החלטת הממשלה לאחרונה, ואני מבין מדורון שזה עומד להגיע לאישור בכנסת, חוק יותר טוב, חוק פחות טוב, בוועדות השונות בכנסת גם בטח יתקנו וישפצו, בסוף צריך להגיע להחלטה שתוכל לפתוח את הפקק הזה ולאפשר באמת את התשתיות ואת כל הדברים האחרים.

עמרם מצנע: אנחנו בהחלט, כפי שאמרתי, כחלק עוקב אחרי הביקור הזה נעשה דיון, הוא בטח לא יהיה רק דיון אחד, והדברים שעלו פה, גם ההתארגנות לגני ילדים בגיל 3-4, אין דרך בעולם לתת לכל אחד גן ליד הבית שלו במרחק הליכה ומבחינה חוקית אסור להסיע בהסעות ציבוריות וההורים צריכים לקחת את האחריות.

עמרם מצנע: ילד שלא הולך לגן בגיל 3-4 פותח פער שאחר כך לא ניתן לגשר עליו.

עמרם מצנע: ויש בעיה בחלק מהיישובים הבדואים של המנטאליות, של התודעה, מילה יותר טובה, של המודעות לשלוח את הילדים.

עמרם מצנע: אני זוכר, אפילו בגן הזה שנאבקנו עליו שנים, בירוחם, כשכבר פתחנו אותו פחות מ-50% מהילדים שהיו צריכים להגיע הגיעו, 'לא, לא הסתדר לי, הילד משחק, הילד פה'.

עמרם מצנע: לכן זה גם עניין של מודעות ותודעה.

<עמירה חיים: שני גנים פותחים השנה שם.

עמרם מצנע: בסדר גמור.

עמרם מצנע: האמת היא שכשאתה שם רגל על הקרקע ועוגן ואתה מתחיל להראות להורים שיש לזה יתרון, יש לזה ערך - - - זאת אומרת זה תהליך, זה לא פשוט, אי אפשר לכפות הר כגיגית, אבל אין לי ספק שהנושא הזה הוא בעל חשיבות עצומה.

עמרם מצנע: אני מאמין שהחינוך בסופו של דבר גם יוביל לתעסוקה.

עמרם מצנע: בגדול בדרום מחפשים עובדים.

עמרם מצנע: אין חוסר עבודה, יש חוסר בעובדים, אבל מה?

עמרם מצנע: בתחומים המקצועיים, אם זה בעיר הבה"דים שמתפתחת, אתה בעצמך אמרת את זה וזה נכון, והיום כל תחום מקצועי דורש השכלה והשכלה גבוהה ובטח סיום תיכון, אחרת לא מגיעים לשם, אבל כן, שם המשחק הוא חינוך.

עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שגם כל מיני מפעלים בדרום ואזורי תעסוקה, שלא נוטים לקבל בדואים, בואו נודה על האמת, בחברה הישראלית יש עוד קשיים גדולים מאוד בקבלת הבדואים והערבים ואנחנו מתעסקים בזה הרבה מאוד בוועדה, כי זה אחד הדברים שמשגעים אותי, העניין של הגזענות וחוסר תשומת הלב בחברה הישראלית למיעוט שיושב בתוכנו, ואנחנו בהחלט נעזור בכל דבר שאפשר בתחום הזה.

עמרם מצנע: אז תודה.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך לשירותכם, גם לממסד וגם לאנשים פרטיים, זה תפקידנו ויש לנו עניין לשמוע כל אחד, גם אם הוא לא בשרשרת האחריות והסמכות, כדי באמת - - - אתם יודעים, אני גיליתי בכנסת שבעצם הכנסת בעיקר בוועדות, לא כל כך במליאה, זה המקום היחידי במדינת ישראל שיש בו את האינטראקציה הזו בין האזרח מהרחוב לבין הממסד, יושבים סביב שולחן וכל אחד מדבר - - -

<יוסף אבו סיאם: זה מי שמצליח להגיע.

<יוסף אבו סיאם: <

עמרם מצנע: כל אחד יכול להצליח להגיע, הוא רק צריך לרצות.

עמרם מצנע: היום, אתם יודעים שכל אחד יכול להגיע לכנסת.

עמרם מצנע: אז יש הרבה נודניקים והרבה כאלה של דווקא, אבל בסדר, אנחנו יודעים לסנן את זה.

עמרם מצנע: אז באמת הרבה מאוד תודה ודורון, אני לפחות אעזור כמה שאפשר, כי זה באמת בנפשנו, תודה רבה.