ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 15, 2013-07-02 09:00

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולם.

יואל רזבוזוב: אנחנו התכנסנו כאן, יש לנו הצעה לדיון מהיר, קרובי עולים מאתיופיה שהובאו ארצה על בסיס הומניטארי, של חבר הכנסת שמעון סולומון.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמע כאן עמדה של חבר הכנסת, נשמע את הארגונים, נשמע את נציגי הממשלה, המשרדים.

יואל רזבוזוב: בבקשה, חבר הכנסת שמעון סולומון.

שמעון סולומון: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, תודה לך על ההזדמנות, כל המכובדים, השופט שמגר, מר אהוד פראוור, ארגונים, משפחות, כל מי שנוכח פה, יהודה שרף מהסוכנות.

שמעון סולומון: אנחנו נדבר באמת על שלוש משפחות, בעיה מאוד מאוד כאובה שנראה שהם עוברים ממשרד למשרד ואנחנו כמו שהייעול של ועדה זה באמת לתת במה, לתת ביטוי, לשמוע את הדברים, אז זו הזדמנות באמת לשמוע את כל הצדדים ולאחר מכן לראות מה עושים כאשר הקו המנחה בסופו של דבר זה לא הדיון עצמו, אלא מה אנחנו עושים למשפחות האלה.

שמעון סולומון: אנחנו ראינו בכל מיני פורומים לנסות להגיע לכל מיני מקומות, את ההפגנה פה בירושלים ליד הכנסת פה עם הרבה משפחות והיום הדיון צריך להיות בסופו של דבר, אני לא רוצה שההתנצחות תהיה על גב המשפחות.

שמעון סולומון: הכיוון צריך להיות למצוא פיתרון בסופו של דבר.

שמעון סולומון: כולנו פה למען המטרה וצריכים לכוון לכך שבסופו של דבר, יהיה איזה שהוא פיתרון, כי הרבה פעמים אומרים, יש פתגם אתיופי, כששוורים מתקוטטים, מי שסובל הכי הרבה זה העשבים.

שמעון סולומון: הקטנים, כביכול.

שמעון סולומון: אז אני מאוד מבקש, כל הזמן הכיוונון שלנו צריך להיות לאיזה כיוון מכוונים כדי למצוא פיתרון למשפחות האלה.

שמעון סולומון: אנחנו מדברים על שלוש משפחות, בעצם, שגם לי היה באמת מוזר לשמוע, כי מה לעשות, אני גם הייתי שליח שנתיים באתיופיה ולא היה לנו את המקרים האלה של משפחה שעושה את כל התהליכים, לא דרך סיני, לא דרך ירדן, לא הסתננות, אלא עושה את כל התהליכים – הכנה בגונדר, אחר-כך באדיס, אחר-כך הליווי הרפואי ואת כל הניירת, תחקירים, תחקירים של המשפחות וכו', מגיעים לפה ואז על בסיס הומניטארי.

שמעון סולומון: אם אנחנו נביא על בסיס הומניטארי, תאמינו לי, אנחנו מביאים את כל אתיופיה, 90 מיליון לפה.

שמעון סולומון: כולם ירצו לבוא, זה ברור.

שמעון סולומון: היתה לנו פגישה השבוע עם השגריר לארוחת ערב, עם השגריר האתיופי ועם סמנכ"ל אפריקה, אבי גרנות, ודיברנו, פנינה תמנו שטה גם היתה, דרך אגב, גם למאבק הזה היא מאוד מאוד שותפה, היא רק לא נמצאת עכשיו.

יואל רזבוזוב: היא תיכף תצטרף.

שמעון סולומון: ודיברנו על זה ובאמת התבדחנו שכולם היו רוצים להגיע, גם אלה שיש להם, גם אלה שאין להם, בלי שום קשר למצב הסוציו אקונומי, כי בשביל אתיופיה, למי שמכיר כמו השופט שמגר את ההיסטוריה של אתיופיה ואת ההיסטוריה של אריתריאה, החיבור לישראל זה משהו אחר לגמרי, לא כמו שאנחנו חושבים.

שמעון סולומון: רק הרקע הכספי, אנשים קטנים חושבים, הם בגלל עוני וכו', אבל החיבור של הדת ושל היסטוריה של עם ישראל והעם האתיופי הוא מאוד מאוד חזק לאורך ההיסטוריה, לאורך אלפי שנים ולכן קצת היה מוזר לי לשמוע על שלושת המשפחות כשהגיעו לפה, לפי כל הכללים ואז בלי להאשים אף אחד, אנחנו נברר תכף, הם הוגדרו כאנשים שבאו לפה על בסיס הומניטארי ואז זה גורר אחריו הרבה נהלים שזה גורם היום למצב שאין להם על מי להישען, אין להם את התהליך שעובר על כולם.

שמעון סולומון: יש בקשה במשרד הקליטה, אני מקווה שיש פה נציג ממשרד הקליטה, לעבור גיור של עשרה חודשים או שנה, תלוי כמה, אם זה משרדי הקליטה זה כמעט שנה, אם עושים גיור מהיר, זה בטח יותר קצר.

שמעון סולומון: אבל עד אז, מה עושים ולמה צריך לעשות את זה, מה הנימוקים, נשמח מאוד לשמוע את כל הכיוונים, את כל הצדדים, ולאחר מכן להגיע לאיזה שהיא הסכמה מה לעשות, כשבבסיס הדיון אני מבקש לשים את המשפחות בראש ולזכור כל זמן, שהאבסורד הוא, אדוני היושב-ראש, שקרובי המשפחה של המשפחות האלה, קרובי משפחה, מבעל ומאישה, קרובי משפחה מדרגה ראשונה, עלו והם נמצאים פה.

אברהם נגוסה: האימא עלתה.

שמעון סולומון: כן, כן.

שמעון סולומון: אחר-כך אתה תדבר, בואו נעשה את זה מסודר.

שמעון סולומון: אני מדבר משפחות מקרבה ראשונה, דרגה ראשונה של המשפחות האלה, הם עלו.

שמעון סולומון: לכן צריך להבין פה מה מוביל את ההחלטות האלה, האם זה כעס, האם זה רגש אחר, האם זה חוק, האם זה נוהל?

שמעון סולומון: משהו צריך להיות כדי שנבין מה מוביל להחלטה הזאת.

שמעון סולומון: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, כבוד השופט שמגר.

<מאיר שמגר: ההתפתחות של העלאת היהודים היא התפתחות ממושכת, היא לא נמשכה יום או יומיים ואכן נעשה מאמץ כולל ההתחייבות שמוזכרת כאן, שלנו, שעם העלאת כל הקבוצה הזאת קמה ההתחייבות שאנחנו רואים כהתחייבות מוסרית.

<מאיר שמגר: אני מוכרח לומר שכאשר קיבלתי את ההודעה הזאת שיש טעמים הומניטאריים, וזה לא חל על המשפחות האלה, קצת הופתעתי כי לא הבנתי.

<מאיר שמגר: כל העלייה הזאת מכל מקום היא מאמץ מאורגן אשר מבוסס על טעמים הומניטאריים רחבים.

<מאיר שמגר: כי אנחנו רוצים להביא את האנשים שהגישו בקשות, נבדקו בוועדות, לטיפול רגיל שאנחנו בונים עליו.

<מאיר שמגר: לכן פניתי מייד למשרד הפנים ולמשרד הקליטה, כאשר שמעתי את הדבר הזה והבהרתי שאנחנו מעולם לא שיערנו שיש לנהוג בצורה שונה במשפחות האלה שמסיבות טכניות כלשהן, היו בקבוצות אחרות והגיעו.

<מאיר שמגר: אנחנו רואים את כולם כאנשים, זה דבר שאף פעם לא קרה לגבי עליות אחרות, שבאו לאדם ואמרו – הואיל ואתה נשארת בארץ מטעמים הומניטאריים, כי הבן בצבא או משהו כזה, אז אתה מפסיד את זכויותיך על-פי סל הקליטה.

<מאיר שמגר: סל קליטה זה דבר טבעי ושגור ולפי נהלים ישנים ביותר, אשר זו זכותו של אדם אשר עלה ארצה כעולה, כפי שהאנשים האלה עלו ארצה.

<מאיר שמגר: הטעמים ההומניטאריים היו בלב שלנו, בוודאי גם בלב שלהם, אבל העלייה ארצה היא במסגרת הקבוצה הזאת ולדעתי, לכן, זה דבר מפתיע, שאין להבין אותו, שלא אומץ אף פעם לגבי עליות קודמות ולדעתי, צריך לנהוג עם האנשים שעלו ארצה בקבוצה הזאת, בדיוק כמו שנוהגים עם אנשים אחרים.

<מאיר שמגר: אם יש סל קליטה על-פי המנהג בארץ, על-פי הנהלים בארץ, הוא צריך גם לחול על האנשים האלו.

<מאיר שמגר: הם לא איזה קבוצה יוצאת דופן.

<מאיר שמגר: הם אנשים ששייכים להעלאה ארצה של מה שנקרא קבוצת גונדר, שהיא מסתיימת לשמחתנו ואני מברך על כך בכל לב ובאמת נעשה איזה שהוא מאמץ והסכימו להעלאת האחריות לסוכנות כידוע לכם והכל עובד כתקנו ואנחנו מתקרבים לסיום המבצע הזה שהוא מבצע אשר יירשם בהיסטוריה כהישג חשוד של מדינת ישראל, שידעה לקלוט בחזרה אנשים אשר היו מרוחקים באופן פורמאלי.

<מאיר שמגר: ולכן, הצעתי היא שאנחנו נאמר בלשון פשוטה ביותר – מי שעלה ארצה מהקבוצות האלה, קבוצת העלאה ארצה של היהודים מהפלשמורה שהחלטת הממשלה חלה עליהם, חלים כמו על כל אחד, לא צריך לעשות איזה סידור מיוחד.

<מאיר שמגר: אם יש סל קליטה במקרים רבים, אז גם כאן יחול סל הקליטה ואני לא חושב שזה איזה דבר יוצא דופן.

<מאיר שמגר: זה גם לא איזה מעמסה על מדינת ישראל, כאשר קבוצות קטנות כאלה מגיעות.

<מאיר שמגר: הן מגיעות בדיוק כמו שאנחנו רצינו להעלות אותן, זה הכל.

<מאיר שמגר: זה לא דבר יוצא דופן.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכבוד השופט שמגר.

יואל רזבוזוב: בבקשה, נציג משרד ראש הממשלה, אהוד פראוור, ראש אגף תכנון מדיניות.

<אהוד פראוור: אני רק מציע שעמוס ארבל, ממשרד הפנים, יסביר רגע למה הם לא עלו במסגרת של החלטת - - -

יואל רזבוזוב: ניתן לעמוס ארבל ואז אתה.

יואל רזבוזוב: כל אחד שיציג את עצמו לפרוטוקול, בבקשה.

<עמוס ארבל: אני מנהל אגף מרשם ומעמד ברשות האוכלוסין.

<עמוס ארבל: אני ברשות האוכלוסין מרכז את סוגיית הפלשמורה, בנוסף לתפקידי או במסגרת תפקידי ואני מכיר היטב את הנושא במסגרת עבודה ממשלתית שאהוד בראוור ריכז במשרדו.

<עמוס ארבל: אנחנו דרג מקצועי ועושים את עבודתנו באופן מקצועי ולא שותפים ולא חלק ממגמות פוליטיות ואני מדגיש את המילה מקצועי, כי הוא הוזכר כאן על-ידי חבר הכנסת סולומון, לגבי רגש, לגבי כעס, לגבי כל מיני מילים שהן לא בלקסיקון שלנו בתהליך העבודה שלנו.

<עמוס ארבל: ישנה החלטת ממשלה מאוקטובר 2010, שמדברת על שלושה פרמטרים שעל-פיהם אנחנו עובדים.

<עמוס ארבל: היא ארוכה, אבל שלושת הפרמטרים שמנחים אותנו באופן מאוד מקצועי.

<עמוס ארבל: יש רשומה מסודרת, יש בדיקת זכאות על-פי זרע ישראל לאימותיהם, ובקשת משפחה פה בישראל, שזה פחות קריטי.

<עמוס ארבל: אנחנו בודקים על-פי הפרמטרים האלה.

<עמוס ארבל: כאשר לגבי הרשומה, יש הבנה שהיא מאוד מאוד סבירה ונכונה, שמי שהיה קטין כשהכינו את הרשומה או שהוא בגר ויש לו פתאום ילדים וכל מיני כאלה, אנחנו יודעים לקבל אותו גם אם הוא לא ברשומה, להיכנס, לאשר אותו.

<עמוס ארבל: והחלק השני זה בדיקת זרע ישראל לדורותיהם, על-פי אימותיהם, הוא קריטריון מאוד מאוד קריטי ומאוד חשוב והדרג המקצועי שלנו יודע לבדוק אחורה מספיק וגם להתייעץ עם זקני העדה ואנשים פה במדינת ישראל, אפילו באופן פיסי, לגבי המשפחה, מאיזה כפר היא, מאיזה עיר היא וכן הלאה וכן הלאה ואנחנו יודעים להתחקות ולהגיע בסוף להחלטה האם המשפחה היא מזרע ישראל, כן או לא.

<עמוס ארבל: ומאוד מאוד הקפדנו שהמילה הומניטארי, ואני חושב שהיא לא מופיעה אפילו פעם אחת בהחלטת הממשלה והיא לא רלוונטית למקרה הזה, כי לא כל אדם נדכא, חולה, מבוגר, ערירי, שחי באתיופיה והוא הומניטארי, אנחנו רוצים להביא אותו לישראל.

<עמוס ארבל: אוקיי?

<עמוס ארבל: המילה הומניטארית היא לא רלוונטית.

<עמוס ארבל: היא לא ועדה הומניטארית, יש ועדה אחרת הומניטארית, היא לא מתייחסת לפלשמורה, היא מתייחסת לאוכלוסיות אחרות ברשות האוכלוסין וכן הלאה.

<עמוס ארבל: כך שההיבט ההומניטארי אינו רלוונטי לשום עניין ולשום נושא באוכלוסיית הפלשמורה.

<עמוס ארבל: לגבי שלוש המשפחות הספציפיות האלה, היתה הנחיה של השר, כתובה, שר הפנים דאז אלי ישי, חבר הכנסת אלי ישי, שהנחה אותנו לאשר את שלושת המשפחות האלה להעלות לישראל במסגרת החלטת הממשלה והוא הוסיף את ההגדרה על בסיס הומניטארי, לא יודע אם המילה בסיס, אבל כמקרים הומניטאריים.

<עמוס ארבל: אנחנו כמו כל הנחיה שהשר העביר, שמישהו ביקש לבדוק, זה לא משנה מאיזה דרג, ראשית, אנחנו בודקים היטב את הבקשה, ושנית מחכים עד שהשליחים שלנו יגיעו לאתיופיה, יראיינו את המשפחות באופן פיסי.

<עמוס ארבל: אנחנו לא מטפלים בשום בקשה בלי לראיין, כי בכל-זאת, אולי יעלה איזה נתון כזה או אחר שצריך לראות את המשפחות ואכן, אחרי תקופה, אנחנו לא מחזיקים שליחים קבועים, נשלחו השליחים שלנו ואפילו בימים אלה נמצאים שני שליחים שלנו באתיופיה, כדי לבדוק עוד מקרים ועוד בקשות כאלה והנציגים שלנו היו באתיופיה וראיינו את המשפחות, חזרו לארץ, סיכמו את התיק ואכן הם לא זכאים על-פי החלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: אני אומר את זה בצורה ברורה וחד-משמעית.

<עמוס ארבל: הם לא ברשומות והם לא על-פי הקריטריון השני המאוד משמעותי, של זרע ישראל לדורותיהם מאימותיהם.

<עמוס ארבל: למרות הכל, יש החלטת שר, השר הוא המנהל שלי, הוא המנהל של המנהל שלי ומנחה אותנו מה לעשות.

<עמוס ארבל: ונשאלנו ונשאלנו וניתנה הנחיה להעלות אותם.

יואל רזבוזוב: לא על בסיס הומניטארי בסוף?

<עמוס ארבל: השר הנחה על בסיס הומניטארי.

אברהם נגוסה: זה ברשומה.

<עמוס ארבל: תן לי בבקשה לסיים.

<עמוס ארבל: אני לא מתעמת פה.

<עמוס ארבל: עוד 20 שניות תראה שאני עשיתי המון כדי שהמשפחות האלה יבואו לכאן.

<עמוס ארבל: שנייה, אני לא צריך ציונים.

<עמוס ארבל: יום לפני הגעתם לארץ, כשהם היו על המטוס בצד השני, משרד הקליטה, מנכ"ל משרד הקליטה, הודיע לי שהם ייכנסו והם ייכנסו כתיירים למדינת ישראל.

<עמוס ארבל: חד-משמעית.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להגיד בצדק או לא בצדק, אבל הם לא רלוונטיים להחלטת הממשלה, על-פי טענתו וזה בסדר, אני יכול להבין, אוקיי?

אברהם נגוסה: גם על-פי טענתך.

<עמוס ארבל: שנייה, אוקיי?

<עמוס ארבל: התכנסנו בדחיפות, כדי שלא תיווצר בעיה ולראות איך בכל-זאת פותרים את הפלונטר.

<עמוס ארבל: עזרנו הכל, נפגשנו אצל מר דימה, מנכ"ל קליטה קודם, ביחד עם היועצת המשפטית שלו ואני לא זוכר עוד מי היו שם אנשים.

<עמוס ארבל: יום לפני הגעתם לארץ, או אפילו כבר כשהם היו באוויר, אני לא יודע.

<עמוס ארבל: והסביר בצורה חד-משמעית, שהוא נצמד להחלטת הממשלה, כמשרד קליטה, הוא לא יכול לתת להם מעמד עולה.

<עמוס ארבל: שר פנים יכול לאשר, להביא לישראל את מי שהוא רוצה, בסמכותו, על-פי חוק הכניסה.

<עמוס ארבל: בכל-זאת, היתה אי-הבנה פה ועוד כל מיני סיבות, היה משהו כזה אפור שבכל-זאת לנסות לתת להם מעמד עולה.

<עמוס ארבל: למחרת בבוקר, שבע בבוקר, אדון יהודה בטלפון, הגיעו לישראל, משרד הקליטה מתנגד, נכנסו לארץ כתיירים.

<עמוס ארבל: חד-משמעי, אכן, עברו ונכנסו לישראל כתיירים.

<עמוס ארבל: לקחנו אותם באותו יום נדמה לי ללשכה באשקלון, נתנו להם מעמד קבע.

<עמוס ארבל: מעמד קבע זה אומר שהוא מקביל לכל יתר הפלשמורה האחרים, אבל לא מעמד עולה, לא זכויות עולה.

יואל רזבוזוב: משרד הקליטה יכול לקבל החלטה בניגוד להחלטת ממשלה?

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להיכנס כאן מה הסמכויות של משרד הקליטה אבל בכל-זאת, מדובר בשלוש משפחות.

<עמוס ארבל: קרה כבר המקרה והם הגיעו לכאן.

<עמוס ארבל: אני לא נותן עצות למשרד הקליטה.

<עמוס ארבל: גם אני עוסק לעתים באפור, לא הכל שחור ולבן.

<עמוס ארבל: גם החלטת הממשלה, היא לא כזאת חד-משמעית, שאני יכול להגיד לפקידים – קחו, תחליטו כך או אחרת.

<עמוס ארבל: יש המון אפור בהחלטות, כמו בהרבה חוקים והחלטות אחרות, יש לפקיד המקצועי מרחב שיקול דעת.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה לדבר בשם משרד הקליטה, אם בסמכותו או לא בסמכותו להפעיל את שיקול הדעת על שלוש המשפחות האלה, כדי לא ליצור מצב חריג שבאותו מרכז קליטה, שלוש משפחות לא וכל היתר – כן.

<עמוס ארבל: אבל זה עניין של שיקול דעת.

<עמוס ארבל: נתנו להם מעמד קבע כדי שיקבלו מספר זהות, ביטוח רפואי, כל מה שקשור לעניין הזה, ואז התחילו הדיונים או הפגישות למה הם לא קיבלו מעמד עולה.

<עמוס ארבל: העניין הוצג בדיון שהיה אצל אהוד פראוור לא מזמן, דיון מעקב על הפלשמורה, וסוכם שם על-ידי אהוד שיגמרו את הליך הגיור ולאחר סיום הליך הגיור, המשפחות האלה יקבלו מעמד עולה.

<עמוס ארבל: אולי אהוד ירצה להרחיב על זה.

<עמוס ארבל: אני אומר פה בצורה חד-משמעית וברורה: אנחנו עושים עבודה מאוד מקצועית, מתייחסים לפלשמורה כמו כל קבוצה אחרת במדינת ישראל, בהיבטים מקצועיים, עם כל הרצינות המתחייבת ויש לנו כללים ויש לנו עובדים מצוינים שעושים את עבודתם נאמנה וצמודים להחלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: על-מת לבצע את זה, וכל מי שמגיע לו וכל מי שצריך שיהיה כאן, אנחנו עושים הכל, הכל, כדי שהוא יהיה כאן ויקבל את כל הזכויות המגיעות לו.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אהוד פראוור.

<אהוד פראוור: תודה.

<אהוד פראוור: קודם כל, צריך להסתכל רגע.

<אהוד פראוור: האירוע לא נמצא בגדר ההחלטה שעליה אנחנו מדברים.

<אהוד פראוור: אילו היו מגיעים בגדר ההחלטה, השאלה לא היתה קיימת, עברנו עוד רגע.

<אהוד פראוור: אמר לנו משרד הפנים ואפשר לבחון את זה עוד פעם אתם, הם לא ברשומה, הם לא זרע ישראל מצד אמותיהם, מאותו רגע שום דבר ששייך להחלטת הממשלה לא יכול לחול.

<אהוד פראוור: ההחלטה דיברה על אנשים שהם ברשומה והם זרע ישראל מצד אמותיהם.

<אהוד פראוור: יכול להיות שיש מחלוקת על הבסיס זה, זה שווה, יכול להיות, בירור נוסף עם משרד הפנים, אבל זאת המציאות שמבחינתי הגיעה אלי.

<אהוד פראוור: מאותו רגע למשרד הקליטה אין ברירה, זה לא חוק השבות, זה לא החלטת הממשלה.

<אהוד פראוור: הם יכולים כמובן לגנוב סוס, אבל לא, לעקוף, לעצום עין, כל מיני דברים, אנחנו לא מצפים בדיוק לזה ולכן מבחינת משרד הקליטה, הרבה ברירה לא היתה.

<אהוד פראוור: נוצר כאן מין מצב שהוא מצב שמצד אחד, היתה החלטה של שר הפנים להעלות אותם לארץ, הוא קבע את זה כטעם הומניטארי, אני מקווה שהכינוי הוא נכון ומצד שני, הם לא נפלו בשום החלטה, בשום דרך.

<אהוד פראוור: מה שיכולנו לעשות ואני חושב ואני אעלה את כל השיקולים מייד, זה הדבר הבא, אבל בוא, אני רוצה להתחיל רגע ולהיות גם גלוי עם השיקולים.

<אהוד פראוור: המסלול של עלייה פרטנית הומניטארית או כניסה לישראל היא המונית, על בסיס הומניטארי, של כל אלה שנדחו מטעמים שונים, היא אופציה קיימת.

<אהוד פראוור: אנחנו חשבנו שאסור לייצר תקדים שמי שמגיע דרך הדרך הזו, יקבל זכויות עולה, זה לא נכון.

<אהוד פראוור: יש לנו רשומה, יש לנו הסכם, יש סוף דיון בסוף הרשומה ובזה זה נגמר.

<אהוד פראוור: הצורך לפתוח, האפשרות לפתוח דרך הנתיב הזה דרך נוספת, הטרידה אותנו מאוד ובכל-זאת האנשים היו כאן.

<אהוד פראוור: הלא לו הדבר היה עומד בפניהם שבועיים לפני והיו אומרים חברים, זכויות עולה לא, היה להם מרחב שיקול דעת מסוים.

<אהוד פראוור: אבל הם כבר היו פה ולכן אמרנו – טיסה כן, מרכז קליטה כן, הליך גיור כן.

<אהוד פראוור: כל מה שלא נעשה לגבי מי שמגיע מטעמים הומניטאריים.

<אהוד פראוור: לגבי זכויות עולה, שזה כבר מחייב שינוי בהחלטת ממשלה ויצירת עולם שלם של תקדימים – לא.

<אהוד פראוור: מדובר בעשרה חודשים, מדובר ב- 3/4 דרך שהמדינה הלכה אחרי שנכנסו אנשים, הייתי אומר כמעט בדרך לא דרך.

<אהוד פראוור: הייתי אומר בניגוד להחלטת הממשלה, בדרך סמכות אחרת.

<אהוד פראוור: מה שמבקשים פה זה להחיל את הזכויות של מי שבא על החלטת הממשלה, על מי שנכנס דרך סמכות אחרת, מטעמים הומניטאריים מגיעים מעוד כמה ארצות בעולם ולהבנתי הם גם משלמים את כרטיס הכניסה בעצמם ולכן אני חושב שעשינו דרך ארוכה מאוד, כממשלה, כשהסתבר העניין.

<אהוד פראוור: אני חושב שטוב היה שלא נוצר כך משנוצר, אבל זאת היתה הסיטואציה.

<אהוד פראוור: לא רצינו להפוך את זה לתקדים שסופו מי יישורנו ובנושא הזה כולנו יודעים שתקדים שאתה יוצר הופך, הזרם, הסכר נפרץ, אנחנו מכירים את זה מכל סיפור עליית הפלשמורה ואני שמח שהשופט שמגר מסכים אתי שהחלטנו על מהלך מסיים ואני מקווה שהד"ר נגוסה יסכים אתי שהסכמנו על מהלך מסיים ולכן אני חושב שעשינו דרך מאוד ארוכה כמדינה.

<אהוד פראוור: עכשיו אני אגיד, אמרתי לארגונים – תראו, הגענו לסיטואציה, עכשיו כולם יצעקו עלי, אבל נגיד את האמת.

<אהוד פראוור: הגענו לסיטואציה מסוימת, המדינה לא רוצה ליצור תקדים.

<אהוד פראוור: מדובר בסכום לא גדול, תפתרו את הבעיה.

<אהוד פראוור: המדינה לא צריכה לפתור את זה.

<אהוד פראוור: המדינה זה לא תפקידה, מבחינת המדינה, זה לפתוח פתח מאוד גדול.

<אהוד פראוור: מדובר בעניין לא מאוד גדול.

<אהוד פראוור: התקדים הוא גדול, העניין עצמו לא.

<אהוד פראוור: תפתרו את זה בכלים אחרים.

<אהוד פראוור: אמרתי, לא נעניתי, אבל אני חושב שזו הדרך.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לאהוד פראוור.

<מאיר שמגר: אפשר להשיב רק במשפט קצר?

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<מאיר שמגר: אני חושב שאנחנו צריכים לראות את העובדות כהווייתן.

<מאיר שמגר: העובדה היא שכל האנשים שבאו בעלייה מגונדאר, ועברו את הוועדה, איש לא דרש מהם שימחקו איזה מילה שכתובה בהחלטה של שר שאני לא יודע אם הוא חשב באותו רגע על מה הוא חותם בדיוק.

<מאיר שמגר: אני מתאר לעצמי ששר הפנים שעבר, לא חשב, הוא חשב שהוא תורם משהו לאנשים, ולא שגורע מהם.

<מאיר שמגר: פתאום אנחנו נבוא ונגיד אחרי כל המסע הארוך הזה של המשפחות, שאלה שלושה, בגלל איזה משפט או חצי משפט שמופיע בהחלטה של שר, שכבר איננו בזה, הוא דיבר אתי דרך אגב לפני שהוא עזב את תפקידו ואמר לי – מוכרחים להקים את ועדות הערר ולגמור את המקרים שבהם לא ברורים וכו', הסכמנו, גם את זה עשינו.

<מאיר שמגר: אבל זה לא הישיבה של היום.

<מאיר שמגר: אבל לבוא פתאום לשלושה אנשים, לעשרה אנשים, יותר קל לומר – אם אנחנו כל-כך לארג' וכל-כך רחבים בראייתנו, אז אנחנו נכלול אותם, מה כאן קרה?

<מאיר שמגר: קודם כל, אני לא בטוח שהם לא מופיעים ברשומה.

<מאיר שמגר: אני חושב שהם עברו את הוועדה.

<אהוד פראוור: הם לא עברו, אדוני.

<מאיר שמגר: עברו את הוועדה, אחרת לא היו באים ארצה.

<אהוד פראוור: ממשרד הפנים, שהם לא עברו את התנאים לכניסה, לא מהותיים ולא של הרשומה.

שמעון סולומון: השאלה, עמוס, הם לא עשו תחקיר בגונדאר?

שמעון סולומון: עשו.

<קריאה: אנחנו עוד מעט נגיע.

שמעון סולומון: רגע, רגע, רגע, סליחה.

שמעון סולומון: יש פה, צריך לדעת פה, שנייה, אהוד.

שמעון סולומון: בוא ניצמד לעובדות.

שמעון סולומון: הם עשו תחקיר בגונדאר.

יואל רזבוזוב: מי זה הם?

אברהם נגוסה: אולי יסבירו, עמוס.

אברהם נגוסה: אימא עלתה ארבעה חודשים לפניהם.

אברהם נגוסה: אולי יסבירו.

שמעון סולומון: יש לי שאלה, אנחנו צריכים לשאול ולקבל תשובות, בשביל זה אנחנו פה.

שמעון סולומון: הם עברו תחקיר בגונדאר או לא?

<עמוס ארבל: הם עברו ראיון בגונדאר.

שמעון סולומון: יפה, כמו כל אחד.

<עמוס ארבל: שנייה, אדוני, שנייה.

<עמוס ארבל: למה עברו ראיון?

<עמוס ארבל: כי אם יש הנחיה להעלות אנשים לישראל, אם יש הנחיה להעלות אותם לישראל, אנחנו לא יכולים, בוא נניח מצב היפותטי שהשר הנחה להעלות אותם והם לא רוצים לעלות.

<עמוס ארבל: אז אתה לא יכול להעלות אותם בכוח, נכון?

<עמוס ארבל: אוקיי?

<עמוס ארבל: היפוטתי.

<עמוס ארבל: שנייה, אני ממשיך אתך.

<מאיר שמגר: כאן המצב הוא הפוך.

<עמוס ארבל: שנייה, שנייה, אני ממשיך בזה שברגע שיש הנחיה לעלות, או בקשה לעלות אדם כלשהו מאתיופיה לישראל, צריך לבוא לאתיופיה ולראיין אותו ולתחקר אותו ואחרי זה לבדוק האם הוא זכאי כן וכן הלאה.

<עמוס ארבל: התהליך מושלם רק אחרי שמתבצע ראיון פיסי באתיופיה למשפחה ואכן התבצע ראיון כי היתה הנחיה שצריך להעלות אותו.

<אהוד פראוור: והתוצאה היא, עמוס, האם הם?

<עמוס ארבל: התוצאה היא שהם לא זכאים.

<עמוס ארבל: הם לא ברשומה והם לא מזרע ישראל.

<אהוד פראוור: רגע, אני רוצה שזה יהיה מספיק ברור.

<אהוד פראוור: מנקודת ראות של משרד הפנים, הם לא ברשומה, אחד, נניח שכך, והם לא עונים על הקריטריון של זרע ישראל מצד אמותיהם.

<אהוד פראוור: עכשיו תמשיכו איתנו.

אברהם נגוסה: אולי נציג משרד הפנים יסביר איך אימא ויתר האחים עלו ארבעה חודשים לפני?

פנינה תמנו: עם זכאות, יפה, זאת השאלה, זו אחת השאלות המרכזיות.

פנינה תמנו: איך יכול להיות שמאותה משפחה, אחים משני הצדדים, עולים ארבעה חודשים לפני, יש פה בסיס, כאילו יש פה איזה, סלח לי, אני לא רוצה להתבטא במילים בוטות, מה זה, זה סוג של העדפה כלשהי, וזה לא משנה על בסיס מה?

<עמוס ארבל: אם העלינו חלק מהמשפחה קודם, כנראה שאין העדפה.

פנינה תמנו: אבל אם הם עלו לא על סעיף הומניטארי ועלו כזכאים בתוך הרשומה, תסביר לי איך יכול להיות מצב שהאחרים לא.

<עמוס ארבל: ראשית, אני לא צריך להסביר לך.

פנינה תמנו: קודם כל, אתה כן מסביר לי, אתה בשביל זה פה.

<עמוס ארבל: אני אענה.

פנינה תמנו: מה זאת אומרת אני לא פה בשביל להסביר?

פנינה תמנו: אתה צריך.

<עמוס ארבל: אני אסביר, בבקשה, אוקיי?

<עמוס ארבל: אמרנו שהעבודה שלנו היא מאוד מקצועית ואנחנו פתוחים גם לביקורת ולבקרה ולכל שאלה ואנחנו מקבלים גם המון ערעורים והמון פניות של חברי כנסת וגופים אחרים, למה זה עלה ולמה ההוא לא עלה וכן הלאה.

<עמוס ארבל: אני מניח שחלק מהקבוצה כאן, שעוסקת בפלשמורה, מכירה את המורכבות ואת המיוחדות של משפחות מאתיופיה, בהקשר לזוגיות נוספת וילדים לא מאותה משפחה ואחים ואחיות ועוד ועוד.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להיכנס כאן לגבי המשפחות האלה כי לא בדקתי באופן פרטני מדוע - - -

פנינה תמנו: אבל אנחנו בדקנו באופן פרטני ומדובר על אחים שלהם מאותם הורים שעלו ארבעה חודשים לפני, יש פה שאלה שהיא מאוד חשובה שאתה מתחמק ממנה.

יואל רזבוזוב: חברת הכנסת תמנו שטה, אני חושב שממשרד הפנים אנחנו מדברים פה על קומץ אנשים קטן.

יואל רזבוזוב: היה ראוי לעשות תחקיר הכי רציני.

<עמוס ארבל: אני עשיתי הכל כדי שהם יקבלו ומימשתי את הנחיית השר ונתנו להם מעמד קבע באותו יום שהם נכנסו לארץ, כי ראינו בהם - - -

<מאיר שמגר: אז כאן כביכול סטיתם מהכללים.

<עמוס ארבל: סליחה?

פנינה תמנו: נכון.

<דסאלין מאלדה: איך אתה מסביר את האח שלהם ותעלה אתם?

יואל רזבוזוב: רגע, אנחנו ניתן עוד מעט לכולם את זכות הדיבור.

יואל רזבוזוב: בואו לא נשאל פה שאלות, אנחנו ניתן לכולם לדבר, באמת ניתן לכולם לבוא לידי ביטוי.

יואל רזבוזוב: כן, עמוס, תמשיך.

<עמוס ארבל: יש לא אחת מקרים שבני משפחה מקרבה ראשונה כן זכאים לעלות לישראל ובני משפחה מאותה קרבה, לא זכאים לעלות לישראל, מכל מיני סיבות של זוגיות שנייה ושל כאלה שהתחתנו, אחת שהתחתנה עם גוי, וההורים של אותו גוי, הם הורים שלו והוא עלה לישראל בעקבות זוגיות עם אשתו, והם לא זכאים לעלות לישראל.

שמעון סולומון: אתה מדבר על לפני עשר שנים.

<עמוס ארבל: אני לא מדבר, אני מדבר גם על עכשיו.

שמעון סולומון: היום זה כבר לא קיים.

<עמוס ארבל: אני מוכן לעמוד לביקורת של הוועדה הזו על כל משפחה, על כל שאלה.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להגיד שאנחנו חפים מטעויות ואנחנו, הכל במאה אחוז, לא, לא רוצה להגיד כי בטח כשבודקים 10,000 נפש, יכולות להיות טעויות לכאן ולכאן, אוקיי?

<עמוס ארבל: או טעות סופר שכל מיני שנשכחו ועוד כל מיני כאלה.

<עמוס ארבל: אנחנו רגישים לפניות של הציבור ושל האנשים, אני אישית עונה לכל משפחה במדינת ישראל, לגבי הפניה שלה להעלות את בני משפחתה מאתיופיה.

<עמוס ארבל: אלה המשפחות, נבדקו אחת לאחת.

<עמוס ארבל: אני מוכן לתת לך, כיושב-ראש הוועדה, התייחסות פרטנית, לא עכשיו, לגבי המשפחות האלה, מדוע לא אושרה זכאותם למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: תודה עמוס.

יואל רזבוזוב: ניתן בבקשה לנציג משרד הקליטה, אלעד סון, בבקשה.

<אלעד סון: תודה.

<אלעד סון: אני פשוט רוצה קודם כל לחזק את מה שאהוד פראוור אמר ולחדד פה אולי את התהליך, כי משרד הקליטה לא פועל פה בשום תחום אפור.

<אלעד סון: משרד הקליטה מטפל בעולים או מכוח החלטת ממשלה - - -

שמעון סולומון: סליחה שאני קוטע אותך, אתה יכול להגיד מה התפקיד שלך במשרד הקליטה?

<אלעד סון: דובר משרד הקליטה.

<אלעד סון: משרד הקליטה מטפל או בזכאי חוק השבות או בעולים, כמו במקרה של הפלשמורה.

פנינה תמנו: תסלח לי, לא זכור לי באיזה דיון שולחים דוברים של משרד בשביל דיון כזה רציני.

יואל רזבוזוב: השרה דיברה, היא מעורבת.

פנינה תמנו: לא שאני מזלזלת בך, כבודך במקומו מונח, אבל לא זכור לי, בוועדות כנסת, אם אנחנו רציניים, לא שולחים דוברים בשביל שידונו בנושאים כל-כך מהותיים.

פנינה תמנו: ואתה יודע מה?

פנינה תמנו: יואל, אני לא ממשיכה את הדיון הזה, אני יוצאת מפה ואם אתם רוצים לנהל את זה כסוג של כסת"ח, אז נורא חבל.

פנינה תמנו: אף משרד לא שולח דובר.

פנינה תמנו: בושה וחרפה.

יואל רזבוזוב: פנינה, זה נרשם.

יואל רזבוזוב: חבל שאת עוזבת, כי אנחנו פה באנו - - -

פנינה תמנו: תנהלו את זה כמו שצריך.

יואל רזבוזוב: באנו למצוא פיתרון ולא להתנגח.

פנינה תמנו: ככה לא מוצאים פתרונות.

<אלעד סון: אז אם רוצים לנהל את זה גם כמו שצריך, לפי דעתי הדיון הזה היה צריך קודם כל להיערך בוועדה לנושאי פנים, כי לנושא הקליטה, עדיין - - -

אברהם נגוסה: זה לא פנים, זה קליטה.

אברהם נגוסה: זה לא פנים.

<אלעד סון: אז אני חוזר ואומר, הדיון במשפחות האלה, בשלב הזה איפה שהם נמצאים כיום, הם אינם עולים.

<אלעד סון: לא מכוח חוק השבות ולא מכוח החלטת ממשלה.

<אלעד סון: אני חושב שהדיון שנעשה אצל אהוד פראוור והפיתרונות שהוצעו שם הם באמת ראויים.

<אלעד סון: מדובר באמת בתקופה של עשרה חודשים.

<אלעד סון: אני חושב שיש מספיק גופים, כמו האגודות למיניהן, הסוכנות היהודית, שיכולים למצוא פתרונות יצירתיים לאותה תקופה של עשרה חודשים, באמת במטרה - - -

שמעון סולומון: מי יכול לממן אותם, סליחה, אני שואל כדי להבין.

שמעון סולומון: בוא נגיד עשרה חודשים, תהליך גיור.

שמעון סולומון: אתם אומרים שהם לא עולים.

שמעון סולומון: איך, מצד שני, איך תוכלו לממן את הגיור?

<אלעד סון: אנחנו לא יכולים.

שמעון סולומון: אז איך, מה?

יואל רזבוזוב: לזה, שמעון, נגיע יותר מאוחר.

יואל רזבוזוב: מה שאנחנו מבינים כאן, התשובה של משרד הקליטה, שכל עוד הסטאטוס הוא לא של עולים, אתם לא מתעסקים בזה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, ד"ר אברהם נגוסה.

אברהם נגוסה: הרקע במישור העובדתי, פה יש אנשים שלא מבינים את העובדות כמו שצריך או יש פה יד מכוונת של זדון.

אברהם נגוסה: לכן, אני רוצה להסביר את העובדות.

אברהם נגוסה: תראו, ממשלות ישראל קיבלו החלטות, החלטה אחת שב- 2003 על רשומה של סקר דוד אפרתי ולדמן, והחלטת הממשלה 2010 של רשומת 2010.

אברהם נגוסה: משרד הפנים מאז 2003 עד היום הזה, עובד על שלוש רשומות, אפרתי, ולדמן - - -

<עמוס ארבל: אתה לא מדייק.

אברהם נגוסה: רגע.

אברהם נגוסה: רגע.

<עמוס ארבל: לא לא לא.

<עמוס ארבל: עובדות, ציינת עובדות.

אברהם נגוסה: תן לי.

אברהם נגוסה: אני מדבר על העובדות.

<עמוס ארבל: לא, אתה מטעה את הציבור, סלח לי.

אברהם נגוסה: אני אוכיח לך את העובדות.

<עמוס ארבל: אתה לא תוכיח לי.

אברהם נגוסה: אני באחריות.

אברהם נגוסה: באחריותי.

יואל רזבוזוב: עמוס, בוא, תן לו ואז תגיב על זה.

יואל רזבוזוב: אני אתן לך להגיב על זה, בסדר?

אברהם נגוסה: הקשבנו לך, אני באחריותי.

אברהם נגוסה: מה זה שלוש רשומות?

אברהם נגוסה: אחת זה רשומה שבגונדאר של סקר דוד אפרתי ולדמן.

אברהם נגוסה: זו הרשומה שהממשלה קיבלה החלטה עליהם ב- 2010.

אברהם נגוסה: עכשיו משרד הפנים בודק אנשים גם מאלה וגם מאלה.

אברהם נגוסה: נכון, מבחינה מספרית, פה אלה רשומות של 2099, 2003, זה מספר קטן, פה מעשית מה שהממשלה קיבלה החלטה 7,843 נפש.

<אהוד פראוור: כולל את כולם.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: עכשיו, מבחינה עובדתית, רבותיי, המשפחות האלה מופיעות ברשומה הזו, הנה.

<אהוד פראוור: איזה רשומה?

אברהם נגוסה: רשומת סקר דוד אפרתי ולדמן, שהממשלה דנה עליהם ב- 2003 והיום ממשרד הפנים, לפני שלושה שבועות משפחה עלתה מהרשומה הזאת, מהרשומות האלה של סקר דוד אפרתי ולדמן, מאות עלו.

אברהם נגוסה: אני יכול להוכיח להם.

אברהם נגוסה: האימא שלהם, האחים שלהם, דודים שלהם, בני דודים שלהם עלו מאותה רשומה, ארבעה חודשים לפני אותה משפחה.

אברהם נגוסה: ולכן, אני אומר, בעמ' 43, סעיף 2003, 2.3, 2.7, סיטואטו צ'קול טועבר, אתה יכול לעמוד?

אברהם נגוסה: סיטואטו, קום.

אברהם נגוסה: זה, סיסאיי, בעמ' 43, סיסאיי צ'קול טועבר, סיסאיי צ'קול טועבר.

אברהם נגוסה: האימא שלהם עלתה ארבעה חודשים לפני, נמצאת במרכז קליטה במבשרת ציון.

אברהם נגוסה: רבותיי, איפה שהם לא מופיעים ברשומה, איפה שהם לא שייכים לקהילה כמו שרת הקליטה כתבה שהם לא בני הפלשמורה, אני אומר – פה טועים ומטעים.

אברהם נגוסה: הטעיה זה מה שאני אומר.

אברהם נגוסה: מבחינת הנקודה של התקדים, מה שאהוד דיבר, שלא רוצים לעניין התקדים, אני אומר לך – תבדוק אותי.

אברהם נגוסה: לפני שלושה שבועות עלו באותם מקרים לפה והתקבלו כאן.

אברהם נגוסה: מה פתאום אלה רק שלוש משפחות?

אברהם נגוסה: לא מקבלים אותן?

אברהם נגוסה: משרד הפנים, איך בדק את האימא?

אברהם נגוסה: איך העלה אותה?

אברהם נגוסה: היא עלתה לבד, לא בזכות בעלה עלתה, היא עלתה לבד, עם הילדים שלה.

אברהם נגוסה: אז אני אומר מבחינה עובדתית, אתם נכשלים.

אברהם נגוסה: קודם כל, גם עובדתית וגם מהותית.

אברהם נגוסה: בעניין של סמכות שר הפנים, בעניין לאשר מקרים פרטניים, אני מפנה את כולם להחלטת הממשלה 2434, 14.11.2010, סעיף 4.

אברהם נגוסה: החלטת הממשלה נותנת סמכות לשר הפנים לבדוק ולאשר מקרים פרטניים.

<אהוד פראוור: לפי כל דין.

אברהם נגוסה: לפי כל דין, בסדר.

אברהם נגוסה: אז לכן אני אומר, עד היום הזה, משלוש הרשומות האלה, האנשים האלה נבדקים בצורה פרטנית ועולים לישראל.

אברהם נגוסה: ואני שואל את השאלה מה מיוחד במשפחה כזאת?

אברהם נגוסה: ואלה שלוש משפחות.

אברהם נגוסה: יש פה טעות, אני מבקש, יש פה טעות של משרד הקליטה ומשרד הקליטה אני אומר שכמו שכבוד השופט אמר, כל העניין שכולם עולים על-פי חוק הכניסה 1952.

<אלעד סון: איזה טעות?

<אלעד סון: מדברים פה על זכאות.

אברהם נגוסה: רגע, רגע, רגע.

אברהם נגוסה: הטעות היא – קיבלת את האימא?

אברהם נגוסה: נתת סל קליטה?

אברהם נגוסה: דחית את הילדים.

<אלעד סון: אבל אנחנו לא קובעים זכאות.

אברהם נגוסה: אתה קובע.

<אלעד סון: אני לא קובע זכאות, משרד הפנים קובע זכאות.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: משרד הפנים העלו אותה, אישרו אותם, שר הפנים אישר, באותם אישורים שאישר את המשפחות האחרות.

<אלעד סון: אתה כנראה באמת אתה לא יורד לסוף הדעת שלי.

<אלעד סון: משרד הפנים קובע זכאות, משרד הקליטה מקבל - - -

אברהם נגוסה: כששרת הקליטה כתבה, אני אומר לך, כששרת הקליטה כתבה - - -

<אלעד סון: אני אומר לך איך דברים עובדים באופן לא בצורה אפורה.

אברהם נגוסה: שהם לא אפילו שייכים לבני פלשמורה, על מה היא התבססה?

<אלעד סון: אני לא קובע למי הם שייכים.

אברהם נגוסה: תגיד לי, איזה עובדה יש לכם?

<אלעד סון: עמוס ארבל קובע למי הם שייכים, אם הם שייכים.

אברהם נגוסה: הוא טעה.

אברהם נגוסה: הוא בדק אותם.

יואל רזבוזוב: ד"ר נגוסה, תשמע, אני חושב שבאמת, אני לא בא להגן כאן על משרד הקליטה באמת שאין לי שום אינטרס, אבל באמת שהם צריכים לקבל נתון ממשרד הפנים ולדעת במי הם מטפלים, ממש לקבל הוראה, במי הם מטפלים, במי הם לא מטפלים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהם רשאים.

יואל רזבוזוב: קצת גדול עליהם.

אברהם נגוסה: אדוני היושב ראש, אני חושב שפה יש איזה שהיא טעות והטעיה.

אברהם נגוסה: אני אומר לך, כי האנשים האלה הם נמצאים ברשומה, הם עלו כמו כולם, הם כמו כולם עלו, שר הפנים אישר אותם.

אברהם נגוסה: אני לא יודע למה דווקא את האישור שלהם, אני לא בטוח אם כתוב הומניטארי.

אברהם נגוסה: אני הייתי שמח לראות את זה.

אברהם נגוסה: צריכים לבדוק את זה.

אברהם נגוסה: אם היה כתוב אפילו כי אני כמיטב ידיעתי, כמיטב ידיעתי, את האישורים האלה יצאו כמו כל המשפחות, משפחה מורחבת, שאושרה ולכן למה רק את אלה כתוב הומניטארי, אני בספק.

שמעון סולומון: את זה אפשר לראות.

אברהם נגוסה: בסדר, גם אם דבר כזה קיים, אפשר להגיע לשר הפנים ושר הפנים יכול לתקן את זה.

אברהם נגוסה: ופשוט פה יש כוונה לא לפתור את הבעיה, כי את הכוונה האמיתית, המוטיבציה האמיתית של הממסד, אהוד פראוור אמר אותה, אנחנו לא רוצים ליצור תקדים.

אברהם נגוסה: איזה תקדים?

אברהם נגוסה: אנשים, אנחנו מדברים במסגרת של אותה רשומה.

יואל רזבוזוב: תקדים על בסיס הומניטארי.

<אהוד פראוור: אם הם בדו"ח, אז אין בעיה.

אברהם נגוסה: בתוך הרשומה.

אברהם נגוסה: בשולחנך נמצא, אתה זוכר את הרשומה, את הרשומות האלה, נמצאים בשולחן שלך, שהייתי אצלך, יש לך את כל הרשומות.

אברהם נגוסה: תלך, תבדוק.

אברהם נגוסה: נתתי לך את המספר עמודים, את הסעיפים, אתה תראה את השמות.

אברהם נגוסה: אני מוכן גם לתת לך את ההעתק.

אברהם נגוסה: ופה פשוט לא יאומן, ואני דורש מהוועדה לקבל החלטה, לקרוא לשרת הקליטה לאלתר, לתת סל קליטה למשפחות האלה, מיום שהם נחתו לישראל.

אברהם נגוסה: אנחנו לא צריכים להגיע לבג"צ.

יואל רזבוזוב: אנחנו בסוף הדיון נגיע לאיזה שהן מסקנות ונדבר עליהם.

יואל רזבוזוב: בבקשה, זיווה.

<זיוה מקונן-דגו: כבוד היושב ראש, אדוני השופט בדימוס, חבר הכנסת סולומון, תודה על הזמנת הדיון.

<מאיר שמגר: מי הגברת?

<זיוה מקונן-דגו: אני מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, פניתי אליך גם בנושא הזה.

<זיוה מקונן-דגו: הסיפור הזה, זה סיפור כואב.

<זיוה מקונן-דגו: כי כמו שהשופט ציין, זה סיפור על שלוש משפחות וכנראה שיש עוד משפחות שאנחנו לא מדברים עליהן היום, אבל מדובר בשלוש משפחות ואני רוצה לציין עובדות.

<זיוה מקונן-דגו: משפחת צ'קול, שלושת בני משפחת צ'קול, כל שאר האחים מתוך התשעה, שישה נמצאים בארץ, עם כל המשפחות שלהם, כולם.

<זיוה מקונן-דגו: תעודת הזהות מספר, שנת עלייה שלהם מצוינת פה ואני אשמח להעביר אותם.

<זיוה מקונן-דגו: אשתו של סיסאי צ'קול, זיכרונה לברכה, נפטרה באתיופיה, סליחה, של סיסאי, בגונדאר, בזמן ההמתנה והם המתינו 15 שנים וכל הילדים שלה, כל המשפחה, סליחה, כל האחים שלה, ההורים שלה, נמצאים בארץ.

<זיוה מקונן-דגו: זאת אומרת, לא רק שהמשפחה שלו, האחים שלו, ששת האחים שלו בארץ, אלא גם אשתו, כל המשפחה שלה נמצאת בארץ.

<זיוה מקונן-דגו: סיטוטאו, השני, אשתו נמצאת פה, אשתו, הסבים שלה קבורים בארץ, ההורים שלה נמצאים בארץ, וכל האחים שלה עלו מאז 2004.

<זיוה מקונן-דגו: עד 2013.

<זיוה מקונן-דגו: כל המשפחה.

<זיוה מקונן-דגו: ואלה עובדות, מספר תעודת זהות, תאריך עלייה וכו', נמצא פה.

<זיוה מקונן-דגו: אמיי צ'קול, אחותם שאמרתי, שששת האחים שלהם נמצאים פה, הבן זוג שלה, כל המשפחה שלו נמצאת בראשון לציון והם גרים בישראל.

<זיוה מקונן-דגו: עכשיו משרד הפנים, תסבירו לי איך זה יכול להיות שהמשפחות האלה, כל הקרובים שלהם בשני הצדדים נמצאים פה והמשפחות האלה, קורה, נופל טעות.

<זיוה מקונן-דגו: אבל איך זה יכול להיות, נפלה טעות שם בבירור וכו', והם הגיעו לארץ.

<זיוה מקונן-דגו: איך זה יכול להיות שהם הגיעו לארץ ב- 14 למרץ ואנחנו נמצאים ביולי וארבעה חודשים אי-אפשר למצוא פיתרון לזה?

<זיוה מקונן-דגו: זה לא מתקבל על הדעת.

<זיוה מקונן-דגו: גם אם נפלה טעות, צריך למצוא את הפיתרון.

<זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה, לגבי משרד הקליטה, לדעתי, אם זה היה מדובר במשפחות אחרות, הם היו מקישים את מספר תעודת הזהות של כל קרובי המשפחה והיו מאתרים ואומרים – סליחה, נפלה פה טעות והיו מוצאים פיתרון.

<זיוה מקונן-דגו: ועצם העובדה שמשרד הקליטה, אני מסכימה בהחלט, אבל אני ארגון, ראש ארגון, לכן אני לא יכולה לקום ולצאת, אם משרד הקליטה לא שולח נציג משמעותי לדיון הזה, לגבי שלוש משפחות, זה בושה וחרפה.

<זיוה מקונן-דגו: ומשרד הפנים, נכון שהוא העלה, ומשרד הקליטה, הוא זה שנידון.

<אלעד סון: רק שיירשם בפרוטוקול, אני מבקש לדעת, באיזה דרג, אתם דורשים שיבואו לפה אנשים.

<אלעד סון: אם יש דרגה מסוימת שצריך לבוא.

אברהם נגוסה: הם לא רוצים להתמודד עם האמת.

<אלעד סון: אני מתמודד עם כל אמת שתתנו לי.

<זיוה מקונן-דגו: סליחה, סליחה.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים את תפקידך.

יואל רזבוזוב: כן, זיווה, תמשיכי.

<זיוה מקונן-דגו: זה לא הגיוני, זה לא הגיוני, גם אם נפלה טעות של אנשים, כמו שכבוד השופט אמר, לגבי עליות אחרות זה לא היה קורה, זה לא היה קורה והיו בודקים את הסיפור הזה והיו מקישים מי עלה מתי ואיפה קרובי המשפחה שלהם ומטפלים בזה ואנחנו מדברים על שלוש משפחות.

<זיוה מקונן-דגו: לגבי משרד ראש הממשלה, אדוני, אדון אהוד פראוור, נכון, שוחחנו כדי למצוא פיתרון זמני המשפחות רוצות לקבל הכרה, הם לא רוצים - - -

<אהוד פראוור: אבל לא, אם הם לא, אבל אם הם לא זכאים אז לא מגיע.

<אהוד פראוור: זה שרוצים, לא זכאים לא מגיע.

<זיוה מקונן-דגו: מה זה לא זכאים?

<זיוה מקונן-דגו: לא יכול להיות שכל קרובי המשפחה שלהם פה, של כולם.

יואל רזבוזוב: זיווה, אבל אנחנו נמצאים כאן בשביל לפתור את הסוגיה.

יואל רזבוזוב: היום אנחנו לא מבינים, כולנו כאן יושבים ולא מצליחים להבין מה הסטאטוס, מה הסטאטוס שלהם.

יואל רזבוזוב: בגלל זה אנחנו כאן, בשביל לפתור את הבעיה וכמו שאמרתי, אנחנו נגיד את המסקנות של הדיון הזה בסוף, אני לא רוצה להגיד עכשיו, כדי לא לפתח עוד דיון.

<זיוה מקונן-דגו: אדוני היושב ראש, אני מבקשת לציין שהמשפחות האלה, אפשר להגיד באמת שנפלה טעות ואנחנו בני אדם כולנו ואפשר להגיד שזו טעות ולתקן אותה.

<זיוה מקונן-דגו: ארבעה חודשים, גם ארגונים וכולנו פונים כדי לפתור בעיה של שלוש משפחות.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא מדברים עכשיו על פריצה של הגדרות או תקדימים, אנחנו לא רוצים לייצר תקדימים, אנחנו לא רוצים שאנשים יגיעו.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לעזור למשפחות.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו רוצים לעזור למשפחות האלו.

<זיוה מקונן-דגו: המשפחות האלה, כל הקרובים שלהן, איך זה יכול להיות שהמשפחות האלה, קרובי משפחה שעלו לפני ארבע שנים, שמקבלים קצבת ביטוח לאומי כזאת או אחרת, הם אלה שסועדים אותם, איך זה יכול להיות?

<זיוה מקונן-דגו: זה לא מתקבל על הדעת.

יואל רזבוזוב: אם נפלה כאן טעות, אנחנו באמת, התאספנו כאן בכדי שהיא תתוקן בהמשך.

<זיוה מקונן-דגו: עוד שאלה שאני רוצה באמת לשאול, איך זה שהמשפחות האלה, שלושת המשפחות יצאו מההגדרה והגיעו לשר הפנים, מי זה שהגיש את הבקשה למשרד הפנים, להגדיר אותם כהומניטארי, זה לא מובן לי.

<זיוה מקונן-דגו: אם המשפחות האלה 15 שנים יושבים בגונדאר וממתינים לעלייה ועוברים את כל התהליך ואנשי הסוכנות מעלים אותם למטוס, לא ברור לי איך זה יכול להיות שכאשר הם מגיעים לשדה התעופה, ולוקחים את הקבוצה הזאת ועושים מהם אנשים לא שייכים.

<זיוה מקונן-דגו: לא, זה לא מתקבל על הדעת.

<זיוה מקונן-דגו: וחשוב לתת זכות דיבור בבקשה גם למשפחות, לאותם אנשים שעלו, כדי שייתנו את ההסבר.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<וונדה אקלה: אני מנהל נציגות הארגונים של קהילת יוצאי אתיופיה ואחד מהדברים שרציתי להעלות איך ייתכן שלשלושה משרדים גדולים, קשה לטפל בשלוש משפחות, כי זה שלוש משפחות, אפילו פקיד אחד יכול לפתור את הבעיה הזאת וגם חבל שזה נמשך ארבעה חודשים.

<וונדה אקלה: כי אם אנחנו אומרים שיש טעות, אפשר לבדוק את הדברים האלה ולתקן את הטעות.

<וונדה אקלה: יש איזה שהיא אשליה מסוימת, כאילו כל תושבי אירופה יעברו לכאן, לא יבואו.

<וונדה אקלה: ואני אומר, יש כאלה שאומרים בצורה כזאת, אבל כאן אנחנו גם אחראים שמי שלא צריך לעלות – לא יעלה.

<וונדה אקלה: אנחנו שותפים אתכם.

<וונדה אקלה: אנחנו נעשה את העבודה, נתייעץ ביחד, נעבוד ביחד, נעשה את הדברים האלה.

<וונדה אקלה: אבל אי-אפשר, כל זמן שזה בדיקה לא בדיקה וכל הדברים האלה שזה עולה על המשפחות ולכן כאן מה שאני הייתי רוצה, שתינתן תשובה מיידית כדי שהעולים ייקלטו כמו שצריך.

<וונדה אקלה: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<דסאלין מאלדה: אני האחיין של סיסאי, מאותה משפחה.

<דסאלין מאלדה: אני רוצה לציין עוד משהו, שהאח שלהם עלה עם אמי, שעלתה לפני ארבעה חודשים, הוא עלה אתה.

<דסאלין מאלדה: הוא כן קיבל את הזכאות.

<דסאלין מאלדה: האימא שלהם, ארבעה חודשים לפני, גם היא קיבלה את אותו דבר.

<דסאלין מאלדה: איך אתה מסביר את זה שאח שלה בא, הוא מקבל והיא לא.

<דסאלין מאלדה: איך אתם מסבירים את זה?

<דסאלין מאלדה: אימא שלי עלתה לפני 13 שנה, היא גם קיבלה את זה.

<דסאלין מאלדה: מאותה אימא, מאותו אבא.

<דסאלין מאלדה: איך אתם מסבירים את זה?

<דסאלין מאלדה: מה אנחנו לא עושים בשביל המדינה הזאת, מה שאתם כן עושים?

<דסאלין מאלדה: אנחנו גם כן שירתנו, היינו לוחמים, ואנחנו נותנים מעצמנו.

<דסאלין מאלדה: איך מסתכלים עלינו, כאילו אנחנו לא שייכים?

<דסאלין מאלדה: אנחנו כן, הרגשנו שאנחנו שייכים למדינה הזאת ואנחנו באים לפה ונלחמים בשביל המדינה הזאת.

<דסאלין מאלדה: איך אתם מסבירים?

<דסאלין מאלדה: אני יודע שאין לכם תשובות לדברים האלו.

<דסאלין מאלדה: איך זה יכול להיות?

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<עמוס ארבל: אדוני, אני הייתי רוצה להגיב, בשני משפטים.

<עמוס ארבל: אני חושב שהדיון מוסט לכיוון אחר, וחבל.

<עמוס ארבל: אף אחד לא יכול להגיד לגבי עבודתם המקצועית והמסורה והנאמנה של עובדי רשות האוכלוסין, ועשינו את כל מה שרק אפשר ואהוד פראוור כמרכז הצוות יכול להעיד באיזה לוחות זמנים ובאיזה קצב מטורף עשינו, על-מנת להעלות את כל מי שרק אפשר, מאתיופיה לישראל, בשנתיים האחרונות, כולל דיונים רבים בוועדה הזו, שעבודת הרשות צוינה אפילו לשבח בעניין הזה והרבה עובדים מסורים וטובים.

<עמוס ארבל: אין סיבה בעולם שאנחנו נחריג את שלושת המשפחות האלה מיתר המשפחות.

<עמוס ארבל: הם לא אחרים, הם לא שונים והם לא אחרים מכל משפחה אחרת בהיבט הליך הבדיקה.

<עמוס ארבל: אנחנו בודקים וגם אמרתי קודם, יכולות להיות טעויות, אנחנו לא חפים מטעויות, כולנו בני אדם וכאשר בודקים כאלה כמויות של אנשים ואמרתי לך, אדוני, אני יכול להתחייב להעביר לוועדה התייחסות מדוע המשפחות האלה סורבו וחבל, כי נוצר מצב עובדתי ואני מצר עליו, שהם פה בישראל כבר ונפגעים בהיבט של הזכויות שלהם, הרבה יותר פשוט היה להגיד שמסורבות הן עכשיו עדיין בצד ההוא ואחרי זה פה נתווכח בינינו, בלי שזה יהיה על גבן של המשפחות.

<עמוס ארבל: המצב העובדתי הזה הוא מצב רע, הוא מצב לא טוב, בוודאי כשעשינו מבצע כל-כך יפה בשנתיים האחרונות, של מאות, מעל 1,000 משפחות שנמצאות כאן וטיפלנו בהן במסירות, בנאמנות, עם כל הכוח ועם כל מה שרק אפשר, כדי שיקבלו את כל מה שצריך, בלוחות זמנים באמת מטורפים מצד כל הגופים במדינה.

<עמוס ארבל: בשיתוף עם הסוכנות ובשיתוף משרד הקליטה וחבל להעיב או לצבוע את זה עכשיו באיזה כתם שחור על כל קבוצת העולים הזו, של מעל 1,500 משפחות, בגלל שלוש משפחות.

<עמוס ארבל: המשפחות האלה צריכות לקבל מענה ייחודי, פרטני, בזה שהן נמצאות כאן היום.

שמעון סולומון: איך?

שמעון סולומון: מה ההמלצה שלך?

<עמוס ארבל: ההמלצה שלי, הם פה, הם עלו במסגרת פלשמורה, צריך לתת להם מעמד עולה.

<עמוס ארבל: כחריג, אני לא יודע איך למצוא לזה.

<עמוס ארבל: באישורה של שרת הקליטה, משרד האוצר ימצא תקציב לשלוש משפחות שהן כבר עולות כאן.

<עמוס ארבל: אני לא אחראי על תקציב ולא אחראי על מעמד, נכון.

יואל רזבוזוב: אתם כמשרד הפנים צריכים לתת להם סטאטוס.

יואל רזבוזוב: זה בדיוק העניין.

<אהוד פראוור: עמוס, מדינה לא יודעת לחולל.

<עמוס ארבל: אני לא יודע לחולל.

<עמוס ארבל: אני לא יודע, אני אומר – מצב עובדתי חריג.

<עמוס ארבל: המדינה צריכה לתת התייחסות למצב חריג.

<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה רק להוסיף פרט מאוד חשוב.

<זיוה מקונן-דגו: בחוק השבות או בחוק הכניסה, אם כבר דוחים, אז את הבן דוחים או את הנכד דוחים ולא מעלים את הבן ואומרים לאבא או להורים – לא.

<זיוה מקונן-דגו: לסיסאי צ'קול, הבן שלו עלה ב- 2010.

<זיוה מקונן-דגו: הבן שלו הוכר.

יואל רזבוזוב: זיוה, בואי לא ניכנס לרזולוציה.

יואל רזבוזוב: אני אסביר לך למה.

<עמוס ארבל: אני מניח שכל מה שאת אומרת הוא נכון במאה אחוז, אני לא יכול להתייחס לזה עכשיו.

<זיוה מקונן-דגו: היו לכם ארבעה חודשים, רגע, סליחה.

<זיוה מקונן-דגו: הוועדה הזו הוזמנה ונדחתה אפילו נדחתה לעוד שבוע, היו לכם ארבעה חודשים זמן לבדוק באמת את התיקים של כל המשפחות האלה ולבוא ולהגיד – וואלה, נפלה טעות, או אם לא נפלה טעות – אוקיי, המשפחות האלה, אנחנו לא יודעים מה קרה, אבל ארבעה חודשים.

<עמוס ארבל: אני לא אומר שנפלה טעות.

<זיוה מקונן-דגו: אז איך זה יכול להיות שכל המשפחות שלהם כאן והם לא?

יואל רזבוזוב: זיוה, בבקשה.

<זיוה מקונן-דגו: העובדה היא ששלושת המשפחות האלה הוצאו מכל קרובי המשפחה שלהם, זה עובדה.

<זיוה מקונן-דגו: אז איך זה יכול להיות?

יואל רזבוזוב: זיוה, אנחנו מבינים את סערת הרגשות, אבל בואי ניתן לחבר הכנסת שמעון סולומון.

<זיוה מקונן-דגו: לא, איך לא בודקים ארבעה חודשים?

יואל רזבוזוב: אני אתייחס לזה בהמשך, את תשמעי התייחסות לזה.

שמעון סולומון: רק להתייחס באמת, עמוס אמר דבר חשוב מקודם, שהם עלו על בסיס, בנוסף, על בסיס הומניטארי, בנוסף, גם על בסיס הומניטארי, זה אומר קל וחומר.

שמעון סולומון: במשפט שלך נמצאת באמת התשובה והכיוון שלך.

אברהם נגוסה: המילה הומניטארי היא לא קיימת.

אברהם נגוסה: המילה הומניטארי מקוממת אותי, לא קיימת.

<עמוס ארבל: למען הסדר הטוב.

<עמוס ארבל: בהנחיית השר והיא נמצאת כאן אצלי, אני יכול להציג לך אותה, אדוני היושב ראש, כתובה המילה הומניטארי, בסדר?

<עמוס ארבל: אז בואו.

<עמוס ארבל: זה הכל.

יואל רזבוזוב: אנחנו נתייחס לזה בהמשך.

יואל רזבוזוב: חברים, בואו ניתן לחבר הכנסת שמעון סולומון לסיים את דבריו.

יואל רזבוזוב: בואו לא נתערב לו בדברים ואז אני אסכם.

שמעון סולומון: באמת, כמו שנאמר כאן, אני לא יכול לבדל את עצמי מהמעורבות הרגשית לעבודה של משרד הפנים.

שמעון סולומון: אני שהיתי שם שנתיים ועבדנו, אני כל הזמן מראה את האצבע הזאת, שהיא מתה כל פעם מתקלפת, מרוב כתיבה של 13 משפחות ביום, עשיתי מאמצים גדולים להכניס מחשבים, פעם ראשונה הכנסנו מחשבים כשהייתי שם, כי אמרתי – לא יכול להיות שלא ממוחשב.

שמעון סולומון: בשגרירות ישראל באדיס, לא ממוחשב, עובדים כמו בימי הביניים והתחלנו להכניס את המחשבים וכו'.

שמעון סולומון: זאת אומרת, אני לא מנותק מהמאמץ שלא יהיה כאן מצב של אתם ואנחנו, אהוד.

שמעון סולומון: אין פה, אנחנו כולנו פה ישראלים, כולנו פה יש לנו אותה זכות, אנחנו דואגים למדינה.

שמעון סולומון: אין פה אתם ואנחנו ואנחנו מנסים פה לראות ולהיטיב עם מי שצריך, על-פי הכללים ועל-פי הנהלים.

שמעון סולומון: עבודת משרד הפנים, כמו שאמרת נכון, באמת נעשית עבודה טובה.

שמעון סולומון: דווקא בגלל זה, דווקא בגלל זה, לא צריך להעיב בגלל שלוש משפחות ואני גם מסייג כשאני אומר שלוש משפחות כי כל משפחה היא עולם ומלואו.

שמעון סולומון: זה משפחה, אנחנו לא מדברים על מספרים, מדברים על משפחות במצוקה שנמצאות ולא יודעים מה לעשות, מרגישים חריגים.

שמעון סולומון: לכן, אני חושב שכב' היושב-ראש, בסוף הוא יסכם על משהו מעשי, אבל הכיוון צריך להיות, כמו שאמרת, למצוא פיתרון.

שמעון סולומון: זה מה שמעניין אותם בסופו של דבר.

שמעון סולומון: תראו, לפעמים מכריזים על תוכניות מסוימות ככישלון, לפעמים, כמו שאמרנו פה על תוכנית חומש.

שמעון סולומון: הוגדרה ככישלון, נכון?

שמעון סולומון: בגדול.

<זיוה מקונן-דגו: נקבעה עובדה.

שמעון סולומון: נקבעה עובדה, נכון, אני לא אומר את זה סתם.

שמעון סולומון: עכשיו, אז שם, אז אפשר לתקן ואפשר להגיד.

שמעון סולומון: פה הכישלון, אנחנו מדברים על נפשות, על משפחות במצוקה, שאין להם לאן ללכת.

שמעון סולומון: אתה יודע, כשאתה אומר על נין, אז נכון, כשהסבתא עולה והיא מוגדרת כנין, אז באים אחרים.

שמעון סולומון: לא, פה יש משהו באמת, באמת אנחנו בני-אדם, יכולות להיות טעויות ואנחנו יודעים שיש טעויות מעצם היותנו בני-אדם.

שמעון סולומון: צריך לבדוק את זה באמת להיכנס לעובי הקורה ואני לפעמים שוכח מעצמי שאני חבר כנסת.

שמעון סולומון: אני מוכן להיות פה בצוות פעולה ולבדוק משפחה-משפחה ולראות איך אנחנו בסופו של דבר, לא בהתגוננות, לא כהתנצחות, לא כאילו להגיד את זה, אלא באמת על-מנת למצוא פיתרון כי המשפחות האלה, הם נמצאים פה – אחים, אחיות, דודים, דודות, נמצאים פה.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לכם, זה גם על המצפון שלנו.

שמעון סולומון: אני טיפלתי בכמה משפחות, קיבלו אישור אחרי שהאדם נפטר.

שמעון סולומון: אתה יודע על מה אני מדבר.

שמעון סולומון: אתה יודע על מה אני מדבר.

שמעון סולומון: בסופו של דבר, על המקרים האלה יהיו תחקירים, אהוד, בסופו של דבר יהיו ועדות חקירות על הדברים האלה.

שמעון סולומון: אז אני מבקש מכם לחשוב.

שמעון סולומון: הקהילה הזאת היא עדיין טרייה, הטעויות שיש, אני טיפלתי בארבע משפחות שהמשפחות האלה, האנשים האלה קיבלו אישור אחרי שהם נרקבו ומתו.

שמעון סולומון: אחד נרצח, אחד מת ואחד מת ואחד מת.

שמעון סולומון: אחר-כך אמרו לי, אז אמרתי להם – משרד הפנים, תגיד לי מה אתה אומר?

שמעון סולומון: נו, מה לעשות?

שמעון סולומון: הנה, נתנו את האישור.

שמעון סולומון: למה חיכית עשר שנים?

שמעון סולומון: לכן, אני לא מנסה להלחיץ אתכם לפעול לא בהיגיון.

שמעון סולומון: אבל בואו נשנס מותניים ובואו ניכנס לעבודה, נקים צוות מצומצם, נבדוק לעומק כמו שאתה אומר, עמוס, ומשרד הקליטה ואודי ביחד, מתוך כוונה אמיתית לבדוק ולראות ולנסות למצוא פיתרון ואני מבקש ממך להגיד איך אנחנו נמשיך לפעול במשך הזמן.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

<זיוה מקונן-דגו: נציגי העולים רוצים עוד.

יואל רזבוזוב: ממש במשפט, כי כבר חבר הכנסת סיכם ואני רוצה באמת לסיים את הדיון.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<קסנה יהואלה: אני עליתי בשנת 2000.

<קסנה יהואלה: אלו שהם פה הם אחיינים שלי ואחותי שלצערי, כמו שלצערנו, לא הגיעה לארץ, היא נפטרה.

<קסנה יהואלה: ברגע שהם הגיעו לארץ, כאשר נחתו בשדה התעופה, התקשרו ואמרו לי שלא רוצים לקלוט אותם, אותי מאוד הצחיק, זה מאוד הצחיק אותי.

שמעון סולומון: כמה שבועות הם היו בשדה התעופה?

שמעון סולומון: כמה זמן הם היו בשדה התעופה?

<קריאה: כמה שעות.

שמעון סולומון: היו משפחות שהיו שם כמה שבועות.

שמעון סולומון: לא אלה.

<קסנה יהואלה: אותי זה מאוד הצחיק.

<קסנה יהואלה: למה הצחיק אותי?

<קסנה יהואלה: אנחנו 12 אחים, 12 אחים, כולם פה, 12 אחים כולם פה.

<קסנה יהואלה: וההורים שלי פה, האחים שלי פה.

<קסנה יהואלה: רק אחרי שאחותי שנפטרה, הילדים שלה, היו ילדים קטנים, גדלו בלי אימא, סבלו מאוד, מאוד, זה מאוד כואב שהיום, הגיעו לארץ, מדינת ישראל - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים את הרגשות שלך.

יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים את המצוקה ואני באמת יודע, אנחנו, אני אסכם.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים פה על אנשים ובאמת אנשים שלפי מה שאני שומע, לפי טענות שנקלעו כאן לאיזה שהיא סיטואציה לא מובנת ששר הפנים לשעבר, חבר הכנסת אלי ישי, לא יודע על מה בדיוק הוא חשב, אבל הוא הכניס את המילה "הומניטארי", שהיא תמוהה, ואנחנו נבדוק את זה ומכאן נובעת הבעיה וכמו שאמרנו, כמדינה, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו תקדימים.

יואל רזבוזוב: אבל זה שאני רואה כאן סעיף, סעיף 4, "תאפשר על בסיס פרטני".

יואל רזבוזוב: אז אם הוא יכול היה להחליט כל החלטה אחרת, להגיד שהיתה רשומה והאנשים האלה בטעות כנראה הוצאו מהרשומה, אז להחזיר אותם.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזו באמת, כמו שאמרו פה, יכלה להיות טעות והטעות היא חמורה ואנחנו כחברי כנסת, כאזרחי ישראל, אני שומע ואני רואה כאן את הדברים האלה ובאמת, אנחנו לא יכולים לשבת בשקט.

יואל רזבוזוב: אז מה שאנחנו נעשה, קודם כל, באמת באופן הכי פרטני, אני וחבר הכנסת שמעון סולומון, אנחנו נבדוק כל תיק, ממש, ואנחנו נעשה בדיקה מהירה.

יואל רזבוזוב: זה לא יהיה סחבת, לא יהיה כאן עניין של פקידות, של בירוקרטיה.

יואל רזבוזוב: אנחנו פשוט נשב עם נציגי משרד הפנים, נבחן כל תיק ואז אנחנו נפנה לשר הפנים, שר הפנים גדעון סער, שר פנים חדש שהתחלף.

יואל רזבוזוב: אנחנו נפנה אליו ואם יש כאן באמת, אני לא יודע אם בסמכותו, לשנות את ההחלטה של שר הפנים הקודם, אני לא יודע, אני לא נכנס.

יואל רזבוזוב: אם הוא יכול, אז הוא צריך לשנות.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים כאן על אנשים שבאמת קרתה פה איזה שהיא טעות והטעות, קודם כל מישהו צריך לקחת באמת, לעמוד אחרי המעשים שהוא עושה.

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו לא מחפשים עכשיו את האשמים, אנחנו מחפשים את הדרך לעזור ובתקופה הזאת ואנחנו נפעל מהר, את זה אני מבטיח, ובתקופה הזאת אני חושב שגם אני כיושב ראש הוועדה, אנחנו עובדים עם הרבה ארגונים, אני חושב שהשהות שלהם בארץ עכשיו צריכה להיות הכי נעימה והכי טובה, כי כמו שנאמר כאן, אנחנו כמדינה לא יכולים להרשות לעצמנו דבר כזה.

יואל רזבוזוב: אנחנו גם נפנה לגופים שיעזרו להם ונפעל במהרה.

יואל רזבוזוב: זה מה שאמרתי, אנחנו נפנה למשרד הפנים, נקבל את כל התיקים, נבחן תיק-תיק, אדם-אדם ולפי מה שאני שומע, אין פה, באמת היתה פה טעות.

יואל רזבוזוב: נפנה לשר הפנים ונבקש לשנות את זה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, חברים.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם נגוסה: מילה לסוכנות היהודית באמת שנתנו להם, למשפחות האלה, מקלט והם באמת עזרו, כל הכבוד לסוכנות היהודית.

יואל רזבוזוב: יש פה ארגונים כמו הסוכנות ועוד ארגונים, אנחנו נפנה לכולם ונבקש מהם תמיכה.

יואל רזבוזוב: יש לנו כאן צוות, שמעון סולומון, בוא תגיד על הצוות שאתה חושב שהוא נכון.

שמעון סולומון: כדי שבאמת נמצה את זה עד הסוף, כדי שנפעל באמת למיצוי, אני מציע, עמוס ארבל - - -

<עמוס ארבל: אצלך, אדוני, ביחד עם זיווה, נבוא עם כל החומר.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשב כולנו ביחד.

יואל רזבוזוב: הדיון יהיה שקוף, לא יהיה פה שום סתירות.

שמעון סולומון: אני חושב, אם אנחנו רוצים באמת לראות תמונה כוללת ולפתור את הבעיה בהתאם למה שדיברנו עכשיו, נציג משרד הפנים, נציג משרד הקליטה, זיוה, אהוד ואנחנו נשב ביחד, בזמן הקרוב.

<עמוס ארבל: אדוני, לבדיקת זכאות לא צריך- - -

יואל רזבוזוב: לא צריך קליטה כאן, צריך פה נציגי משרד הפנים, אנחנו כאן חוקרים.

יואל רזבוזוב: שמעון, אנחנו כאן חוקרים את התיקים, רואים בדיוק מה קרה ואם נפלה טעות אנחנו בדחיפות נפנה לשר הפנים לבטל את זה ולשנות.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה ואני מקווה שיהיו תוצאות בקרוב.

יואל רזבוזוב: תודה, הסתיים הדיון.