ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 96, 2013-07-01 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מכבדים בברכה את ידידנו שר התחבורה, שייתן סקירה על משרדו ועל תקציב משרדו.

ניסן סלומינסקי: הזמן שעומד לרשותנו, כולל שאלות ותשובות, עד 12:00, אז אנחנו מתחילים נושא אחר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים גם לברך את השר על הצלחתו – שהייתה מבחינתי צפויה, אבל בכל אופן הצלחתו - ועל בחירתו, אנחנו לא מתערבים בנושאים הפנימיים אבל לברך תמיד זה טוב, בחירתו שוב כיושב-ראש מזכירות מפלגת השלטון - איך קוראים לזה?

ניסן סלומינסקי: הליכוד?

ניסן סלומינסקי: איך אתם נקראים?

מיקי רוזנטל: הליכוד-ביתנו.

ניסן סלומינסקי: אני כבר לא יודע, זה מבלבל קצת.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח שהוא יאשר את ביתנו.

ניסן סלומינסקי: כרגע זה הליכוד.

ניסן סלומינסקי: הוא, לא בטוח שיאשר את ביתנו.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו פותחים את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: כפי שמקובל בוועדה, אנחנו גם מברכים את המנכ"ל ואת כל שאר הצוות שנמצא פה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך, לפי רצונך והבנתך, תראה איך לחלק את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להזכיר, כפי שמקובל בוועדה, כשהדובר מדבר – כל שכן אם זה שר בממשלת ישראל, אבל כל אחד – כולנו שומעים, לא מפריעים באמצע, ואפילו אם יש שאלה שעומדת על הלשון, רושמים.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהשר וצוותו יציגו, כל אחד ירשום, חברי הכנסת ידברו, השר ואנשיו ירשמו את השאלות ואחר כך יהיה הסבב השני של התשובות.

מיכל בירן: צריכים לחנך אותנו יותר טוב במערכת החינוך, ואז לא היינו מתפרצים.

ניסן סלומינסקי: בזה את צודקת.

ישראל כץ: תודה רבה, ניסן, יושב-ראש הוועדה, לכל החברות, החברים, לצוותים המקצועיים, משרדי התחבורה, האוצר וכל החברות, שנמצאים כאן.

ישראל כץ: קודם כול, אולי אני אגיד את הדבר הכי נדיר ומפתיע כאן.

ישראל כץ: אני תומך בהצעת התקציב – אני חושב שאני השר היחידי שאומר את זה, לא?

ניסן סלומינסקי: דווקא כל השרים שהיו פה.

ישראל כץ: כולם תמכו מראש.

ניסן סלומינסקי: לא, כי כל אלה קיבלו תוספת תקציב, היו מהמפלגה המיועדת.

ישראל כץ: בזמנו, כשהייתי בוועדה היו מתאמים, היה לוח.

יעקב ליצמן: ישראל, התחלת לא טוב.

ישראל כץ: רגע, אני עכשיו רוצה לספר על הלוח שעשית כשהיית יושב-ראש.

ישראל כץ: היה לוח דרישות של כל שר.

<קריאה: לוח ג'ומס.

ניסן סלומינסקי: אחר כך הוא נשאל, אז למה הצבעת בממשלה בעד?

ניסן סלומינסקי: הוא אומר, נו מה, אתם לא מבינים?

ניסן סלומינסקי: אבל הפעם אלה קיבלו תוספות.

ישראל כץ: זה לא שלא היו, ואין גזירות וקיצוצים, בהחלט, אבל ברגע שהדברים סוכמו אנחנו מכבדים את הסיכומים, מסתדרים עם מה שיש ומשתדלים לעשות עוד יותר טוב, עוד יותר חסכני ויעיל – אנחנו, זאת אומרת כל הגורמים שממונים על ההתוויה והביצוע של הדברים.

ישראל כץ: עוד מעט המנכ"ל עוזי יציג – לא היו לך בחירות אתמול, היית פנוי להכין את המצגת – יציג את עיקרי הדברים.

ישראל כץ: אני רק יכול לומר שאני שמח שאחרי כל ההתדיינויות, המהפכה התחבורתית הזאת – וזה לא פחות, בדגש כרגע על התשתיות – היא ממשיכה בדיוק מאותו מקום, וזה דבר שבעיני יש לו משמעות אדירה משום שהדבר הזה ישנה את פני מדינת ישראל.

ישראל כץ: פעם דיברו על חכות, לתת חכות לדייגים.

ישראל כץ: אני פעם העברתי את חוק הנגב, לתדהמתם של פקידי האוצר, בתור חבר כנסת מהאופוזיציה בוועדת הכספים.

ישראל כץ: במקור, החוק הזה היה שווה מיליארד שקלים, לאחר מכן הוא נגיד עלה פחות אבל הוא נתן הנחות במס לכל תושבי הנגב כדי להמריץ ולעודד מגורים בנגב.

ישראל כץ: גם היום נשאר חלקו, וגם בגליל היו לא מעט נקודות, והכוונה הייתה למשוך אוכלוסייה לגור במקומות היותר מרוחקים באופן יחסי לגודלה - - -

יעקב ליצמן: האוצר שילם את זה?

ישראל כץ: זה עבד שנתיים וחצי בערך, אחרי כן זה צומצם.

ישראל כץ: גם באר שבע הייתה כלולה מלכתחילה, ואפילו אשקלון.

ישראל כץ: ואז היה ברור שזה דבר שבא למשוך, אבל הפתרון האמיתי זה נושא התשתיות כי אם אתה מקצר את הפערים בתשתיות, אתה מצמצם את הפערים בתחומים אחרים.

ישראל כץ: הרי יש ילדים וילדות ואוכלוסייה יוצאת מן הכלל במקומות האלה, והפערים האלה במרחק והריחוק ממוקדי היצע שונים שהמדינה יודעת לתת, הם שעשו את ההבדל, וההבדלים מנציחים את עצמם.

ישראל כץ: דיברו כאן על חינוך, דיברו על שאר הדברים, הכול בסוף בא לידי ביטוי - איפה גר המורה ואיפה הוא מוכן לגור והמנהל הטוב ואותו תלמיד וזה שסיים בהצטיינות את הלימודים, אפילו באוניברסיטה.

ישראל כץ: ולכן, במדינה כזאת, חוץ מנקודת קצה כמו אילת או קצה הגליל המזרחי, כל השאר ממש קרוב.

ישראל כץ: התשתיות האלה הן דבר שאני רואה – פגשתי אפילו תוך כדי ההליכים האלה אתמול באמת אוכלוסיות מכל המקומות– אתה רואה את אנשי כרמיאל מחכים לרכבת, ובבית-שאן ובשדרות ובכל מקום, ואני שואל, ערך הדירות עולה?

ישראל כץ: אומרים לי, כן; ויש יותר ביקוש?

ישראל כץ: התשובה היא כן.

ניסן סלומינסקי: אז אתה גורם לייקור הדירות.

ניסן סלומינסקי: ..

ישראל כץ: כן, בסוף זה אני.

ישראל כץ: ואנחנו מובילים להוזלת הדיור, וגם תושב מתל-אביב יכול לנוע יותר צפונה ודרומה ולגור בתנאים טובים, וזה הדבר העיקרי בסופו של דבר.

ישראל כץ: קרית גת – 32 דקות להגיע ברכבת לתוך תל-אביב, וכן הלאה.

ישראל כץ: כל המערכות האלה הן מהפכה רבתי, אני שמח שהן נמשכות.

ישראל כץ: יש כמובן רפורמות שעמלנו עליהן שנים, בדרך כלל בתיאום עם אנשי משרד האוצר שאוהבים רפורמות, ואנחנו גם מספקים אותן.

ישראל כץ: אני חושב שקו אורך, קו משותף לרפורמות - מהרכבת, שעוד לא מבינים את המשמעות של מיקור- חוץ, מה שנקרא, השלמת התחזוקה גם על-ידי חברות חיצוניות בהיקף 30%, השבחת התעסוקה הפנימית, תוך התחייבות לא לא לפטר אף עובד – זה פשוט לא נכון – אלא לא להוריד את מספר העובדים ואפילו להעלות אותו מאחר שפעילות הרכבת מתרחבת, וזו ההתחייבות האמיתית, כלומר גם אתה משיג את התחרות והשיפור וגם שומר על העובדים.

ישראל כץ: מנכ"ל הרכבת כאן, הוא יוכל לומר איך מדיניות הארגון הזה, המציאות הארגונית משתנה, והשיפור בשירות ובבטיחות.

ישראל כץ: הרי נשרפו כאן קרונות כתוצאה מליקויי בטיחות, אנשים כמעט נשרפו בתוך קרונות.

ישראל כץ: כל הדברים האלה קורים.

ישראל כץ: בדרך כלל זה עימות עם ועד כוחני, ש"פונק" – ולא קשור בכלל לעבודה המאורגנת.

ישראל כץ: זה קשור לזכויות יתר של קבוצה קטנה, וכשזה נפתר אז רואים שהעובדים נושמים לרווחה והם מיוצגים, והם דואגים באמת לבעיות האמיתיות.

ישראל כץ: אנחנו ראינו את זה גם בקנה-מידה מסוים בתחום התעופה.

ישראל כץ: אנחנו מעריצים את חברות התעופה הישראליות, גדלנו על זה, אבל אנחנו לא מוכנים שאזרח ישראלי יסבסד אי-יעילות ומונופול על הטיסות הישראליות כי הם לא מוכנים להתייעל, למרות שאגב הם הופרטו וזה מוכיח שההפרטה היא לא פתרון.

מיכל בירן: שההפרטה לא בהכרח עוזרת.

ישראל כץ: ההפרטה היא לא פתרון לכול, אנחנו רוצים תחרות, אגב.

ישראל כץ: מונופול פרטי יותר גרוע ממונופול ממשלתי כי אי-אפשר לתת לו בכלל הוראות.

ישראל כץ: אני אומר לכם מניסיוני ומהלקחים שאני למדתי.

ישראל כץ: גם בנמלים אנחנו הולכים לייצר תחרות על-ידי בניית נמלים, אני מקווה שני נמלים – בחיפה ובאשדוד – ויידעו כאן למצוא את הפתרונות הפיננסיים.

ישראל כץ: חברות בין-לאומיות יבואו ויציעו גם להפוך חלק ניכר מהפעילות לפעילות בין-לאומית של מעבר סחורות דרך ישראל, זה ייצר לנו עוד מאות מקומות עבודה בכל מקום ויחולל צמיחה במשק, יתפוס טרמפ על הדבר הזה למקומות שהיום הוא לא יכול.

ישראל כץ: אתם רוצים שאספר לכם על הבחירות של אתמול?

<קריאה: כן.

ישראל כץ: אספר לכם רק נקודה אחת.

ישראל כץ: אני הייתי נתון בלחצים של כל מיני גורמים שלא רוצים את הרפורמה בנמלים, והם מצויים בכל מיני מקומות, והתעלמתי מהלחצים.

ישראל כץ: אז יכול להיות שקיבלתי 61%, אולי חסרים כמה אחוזים, לא יותר מדי.

ישראל כץ: היו פניות וודאי לחצים, אבל אני חושב שגם כמובן לגופו של עניין וגם כאנשים פוליטיים אני אומר לכם, זה הרבה יותר משתלם להתחבר לציבור.

ישראל כץ: אי-אפשר היום בלי הדבר הזה.

ישראל כץ: אולי פעם, כשהמידע לא היה חשוף, היה אפשר.

ישראל כץ: אי-אפשר בלי להתחבר – בדברים נכונים, דברים שכל אחד חושב שהם נכונים, לפי השקפתו כמובן.

ישראל כץ: בהחלט, יש כאן קו של מהפכה רבתי, שאני מקווה שכולנו נעשה אותה ביחד, נהפוך את ישראל תוך חמש עד שבע שנים למרכז בין-לאומי לסחר ימי.

ישראל כץ: אגב, זה הייעוד ההיסטורי, מהתנ"ך ועד היום היינו תמיד מרכז גיאוגרפי, יש כאן הזדמנות יוצאת מן הכלל גם כן לעשות את זה.

אראל מרגלית: צריך בשביל זה יחסים טובים עם המדינות מסביב, ואני בטוח שעובדים על זה.

<קריאה: לא, לא חייב.

ישראל כץ: תתפלא, אבל משאיות מובילות היום - - -

מיקי רוזנטל: מה אכפת לך, ניסן?

מיקי רוזנטל: שיהיה.

ישראל כץ: אראל, אתה שואל ברצינות, אז אני אענה.

ניסן סלומינסקי: הכוונה שעד אז לא נעשה את זה?

ניסן סלומינסקי: חבל.

ניסן סלומינסקי: מאילת לאשדוד.

זבולון כלפה: שאלה איזה מדינה.

זבולון כלפה: השלטון שם מתחלף כל שני וחמישי.

ישראל כץ: גם היום משאיות מובילות סחורה מטורקיה לירדן דרך נמל חיפה בקצב הולך וגובר, כי סוריה חסומה עקב הנסיבות.

ישראל כץ: אם אתם נוגעים בזה – שאחמד יהיה מרוצה – אז אני אספר רק את האמת.

ישראל כץ: אגב, גם לפי הוראות של בג"ץ, לפתח תכנות של רשת רכבות ביהודה ושומרון – כפי שאני קורא לזה, אחרים יכולים לקרוא לזה בדרך אחרת – גם לטובת האוכלוסייה המקומית, כרגע אנחנו רק עושים את התכנון.

אחמד טיבי: כל הפעילות שלכם שם היא לטובת האוכלוסייה המקומית.

ישראל כץ: הפעילות נובעת מהצורך ליצור שוויון ומהחוק שמחייב שפעילות תשתיתית, היא תהיה גם לטובת האוכלוסייה המקומית.

אחמד טיבי: מה לגבי כביש הגישה לטייבה קודם?

אחמד טיבי: טייבה.

אחמד טיבי: בתחום אחריותך.

ניסן סלומינסקי: בִּמקום המקומי – האוכלוסייה המקורית.

ניסן סלומינסקי: תגיד במקום מקומי – מקורי.

ישראל כץ: אגב, המקומית, יש כבר סוגי אוכלוסייה שונים, כמו שאתה יודע.

ניסן סלומינסקי: במקום מקומי, תגיד מקורי.

ניסן סלומינסקי: אוכלוסייה מקורית.

תמר זנדברג: דווקא לשמוע את זה מהבית היהודי זה מעניין.

ישראל כץ: אני אדווח.

ישראל כץ: מניחים את התשתית התכנונית לאפשרות שיפרוץ השלום, לחבר את זה למערכת הישראלית.

ישראל כץ: וגם, עוד לפני שיפרוץ אותו שלום, כדאי שתדע – באזור תרקומיא לכיוון קרית-גת ומאזור טול כרם לכיוון רכבת העמק, ירדן-חיפה, אנחנו מתכננים – אנחנו, כבר – חיבורים בעיקר לנושא תובלה על מנת לשנע את הסחורה הפלסטינית שבלאו הכי משונעת במשאיות היום לנמלים באשדוד וחיפה, ואולי גם לירדן, כדי שזה יהיה באופן רכבתי.

ישראל כץ: זה דבר שגם בתנאים המדיניים הנוכחיים ניתן לעשות, ומדינות אירופה ואחרות בהחלט מתעניינות ורוצות להיות שותפות בעניין הזה.

ישראל כץ: מילה אחרונה לגבי הבטיחות בדרכים, זה נושא שמבחינה ערכית הוא הנושא החשוב ביותר כי מדובר בהצלת חיי אדם.

ישראל כץ: אולי ביומיים האחרונים נבצר ממני - - -

<עוזי יצחקי: יש ירידה.

<עוזי יצחקי: זה נכון להיום בבוקר.

ישראל כץ: כל בוקר אני מקבל דוח.

ניסן סלומינסקי: כל יום אנחנו שומעים על עוד תאונות ועוד.

ישראל כץ: נכון, אז כל אדם וכל פצוע וכל הרוג הם עולם ומלואו - הנה הגיע מנכ"ל הרשות – אבל אני יכול לומר לכם, סטטיסטית כרגע, זה לא איזו בשורה משמחת, אבל מבחינה סטטיסטית, אחרי שבשנה הקודמת זו הייתה השנה הנמוכה ביותר מבחינת מספר ההרוגים ב-50 השנים האחרונות, עכשיו זו הפעם הראשונה שירדנו מתחת שנה שעברה.

ישראל כץ: הייתה עלייה בתחילת השנה, נבעה מכל מיני סיבות.

ישראל כץ: קודם כול, אני מאמין גדול בתשתיות כמחולל העיקרי של ירידה בתאונות, זה לא יעזור.

ישראל כץ: בכביש ערד באר-שבע ייפגעו אנשים כל עוד הכביש לא יושלם, וכך בכבישי הגליל ובכבישים האדומים.

ניסן סלומינסקי: הכביש לבית-שמש.

ישראל כץ: גם בכביש 6 זה קורה, אבל סטטיסטית הרבה פחות.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: בית-שמש.

ישראל כץ: כביש בית-שמש, אנחנו סיכמנו ויצא המכרז לפני מספר ימים על כביש 38 משער הגיא לבית-שמש, הוא כביש אדום, וגם זה עורק חיים לפיתוח העיר.

ישראל כץ: בדרך כלל הדברים קשורים גם להצלת חיים ודיור.

ישראל כץ: אלה המספרים.

ישראל כץ: יש ירידה של 1% לעומת שנה שעברה.

ישראל כץ: ישראל – לקחנו כיעד בתוך חמש שנים לשאוף מהתקדמות שהתקדמנו להיות בין עשרת המדינות הבטוחות, להתקדם לחמש המדינות הבטוחות.

ישראל כץ: אגב, אצל כל מי שמעלינו, חוץ מנורבגיה, המהירות יותר גבוהה מאשר אצלנו.

ישראל כץ: אני בהחלט תמכתי בכבישים שיש בהם תשתית מוכחת מקצועית להתאים את המהירות ליכולת הטכנית של הכביש.

ישראל כץ: אני נגד אמצעים מלאכותיים שבאים בסוף לתשלום קנסות ופוגעים לדעתי אפילו.

ישראל כץ: גם מבדיקות שעשינו במקומות האלה לא הייתה עלייה בתאונות, אלא להיפך.

ישראל כץ: אלה הדברים כרקע.

ישראל כץ: המנכ"ל ינסה להציג לכם סרטון, לדעתי אתם תישברו באמצע, אבל אם לא- מדובר על 11 דקות.

ישראל כץ: לפחות תתחיל.

ישראל כץ: אם אחרי דקה-שתיים תחליטו שרוצים לחזור לדיון הרגיל, אדוני היושב-ראש, רק תנחה.

ניסן סלומינסקי: נראה מה המצגת.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כולנו במתח.

<עוזי יצחקי: בוקר טוב.

<עוזי יצחקי: עוזי יצחקי, מנכ"ל משרד התחבורה.

<עוזי יצחקי: עמי נמצאים הצוות, גם הסמנכ"לים וגם מנהלי - - -

ישראל כץ: רק הערה אחת.

ישראל כץ: השארתי לתמר זנדברג לדבר על התחבורה הציבורית אחרי כן.

מיקי רוזנטל: מה זאת אומרת לה?

מיקי רוזנטל: באופן אישי לה?

ישראל כץ: היא יושבת-ראש השדולה כאן, אבל ודאי שזה נושא כבד, חשוב, כשאני מדבר על תשתיות, הוא כלול בו.

מיקי רוזנטל: זה נושא חשוב מאוד והוא הכי פחות מתוקצב בתקציב שלך.

ישראל כץ: זה גם לא נכון, אגב.

תמר זנדברג: השתפר.

מיקי רוזנטל: הוא השתפר ב-100 מיליון?

ניסן סלומינסקי: מיקי, מיקי.

<עוזי יצחקי: גם מנכ"ל רכבת ישראל, מנכ"ל נתיבי ישראל – מעצ לשעבר, מנכ"ל כביש חוצה ישראל, וגם הצוות של האוצר שמלווה אותנו, בראשותו של סגן הממונה על התקציבים, שאול מרידור, יש לנו תיאום מצוין ושיתוף פעולה מלא.

<עוזי יצחקי: כדי לא להלאות אתכם במטווח של שקפים, הכנו סרט קצר.

<עוזי יצחקי: בבקשה, עודד.

<עוזי יצחקי: (הקרנת סרט על פעילות משרד התחבורה)

<עוזי יצחקי: אנחנו נשלים עכשיו בקצרה עם קצת מספרים לגבי תקציב פיתוח.

ישראל כץ: אני מציע בשתי דקות.

<עוזי יצחקי: ממש ביעף – קרן וכל מי שמדבר.

<עוזי יצחקי: כמה מלים על תקציב הפיתוח, לאחר מכן הסובסידיה של התחבורה הציבוריות, והשוטף.

<קרן טרנר: שלום, קרן טרנר, סמנכ"לית תשתיות במשרד התחבורה.

<קרן טרנר: שקפים מאוד קצרים וגם ניסינו לענות על השאלות ששאלתם בדיון הקודם, וכבר להיערך עם השקפים.

<קרן טרנר: אנחנו רואים שתקציב הפיתוח של משרד התחבורה עולה עם השנים.

<קרן טרנר: אנחנו רואים שחוץ מזה שהמדינה מקצה לנו עוד תקציב לתשתיות, גם הניצול של התקציב עולה.

<קרן טרנר: בעזרת החברות המבצעות שלנו אנחנו מצליחים לבצע פרויקטים יותר גדולים, יותר מורכבים ולהוציא את התקציב בצורה טובה.

<קרן טרנר: היעדים של המשרד הם תמיכה בצמיחה תוך צמצום פערים, עידוד תחבורה ציבורית ובטיחות בדרכים, אנחנו ננסה להראות לכם איך אנחנו מכוונים את תקציבי המשרד ואת תוכניות העבודה השנתיות שלנו לכיוון הזה.

<קרן טרנר: בתחום העירוני, השנה אנחנו כבר משקיעים יותר בהסעת המונים מאשר בכבישים.

<קרן טרנר: זה היפוך המגמה.

<קרן טרנר: אלה פרויקטים שקשה הרבה יותר לבצע, פרויקטים של הסעת המונים בתחום העירוני, ואנחנו מצליחים בעבודה מאוד קשה והרבה לחץ של השר והמשרד על החברות להוציא את הפרויקטים האלה.

<קרן טרנר: פרויקטים שהיו תקועים הרבה מאוד זמן יוצאים לדרך, כמו הרכבת הקלה בירושלים וההארכות שלה, וכמובן בתל-אביב.

<קרן טרנר: יש לנו את "הקו האדום" שהתחילו העבודות, יש לנו פרויקטי BRT שמתחילים עכשיו לפעול, והצפי שלנו שנצליח להעלות את העניין הזה.

<קרן טרנר: אני נשארת בתחום העירוני ועוברת לבטיחות.

<קרן טרנר: בתחום הבטיחות אנחנו נשאיר את היקף התקציב בערך כמו שנה שעברה, על אף הקיצוצים.

<קרן טרנר: אנחנו מתמקדים בפרויקטים שבהם היו תאונות דרכים או קרבה למוסדות חינוך.

<קרן טרנר: הרשויות המקומיות מבקשות מאתנו סיוע בהשתתפות, אנחנו בודקים את בקשות הרשויות ומתקצבים לפי העניין הזה.

<קרן טרנר: אנחנו מתקצבים גם תכנון פרויקטים, גם ביצוע של פרויקטים, כ-500 פרויקטים בשנה אנחנו פותחים – או מתכננים או מבצעים - וההיקף הוא בסביבות 150–200 מיליון מדי שנה.

אראל מרגלית: מה זה בדיוק פרויקט?

אראל מרגלית: איך את מגדירה פרויקט?

<קרן טרנר: פרויקט זה טיפול בנקודת תורפה.

<קרן טרנר: אם זה צומת שהיו בו תאונות, זה הסדרת רמזור או הסדרת מעגל; אם זה סביבת מוסדות חינוך, מדובר על מיתון תנועה או סובה להורדה בטוחה של תלמידים.

<קרן טרנר: זה אצלנו פרויקט.

ישראל כץ: אולי תוסיפי מילה על המגזר הלא-יהודי – שם הפרמטרים שונים וגם התקציב יותר גדול.

אחמד טיבי: תוכלי לחזור על השקף בבקשה?

<קרן טרנר: השקף הזה לא כולל את המגזר הלא-יהודי, הוא בתקציב נפרד, גדול יותר.

אחמד טיבי: איפה השקף של המגזר הערבי?

<קרן טרנר: הוא בסך הכול הכללי.

ישראל כץ: אחמד, מה שחשוב זה לא השקף, מה שחשוב זה מה קורה בשטח.

ישראל כץ: אולי תגידי בכמה מלים.

אחמד טיבי: האמת היא, אני יושב פה כבר 17.3 דקות, הכול על היישובים היהודיים, אני לא ראיתי שום דבר על היישובים הערביים שבהם המצוקה התשתיתית והבעיה של תאונות דרכים היא קשה ביותר.

אחמד טיבי: זה נורא ואיום.

אחמד טיבי: וזה שקף שעלה, כמה?

אחמד טיבי: וסרט התדמית כמה עלה?

אחמד טיבי: שני מיליון שקלים?

<קרן טרנר: לא.

<קרן טרנר: עלה עשרות אלפי שקלים בלבד.

אחמד טיבי: זה זול.

אחמד טיבי: תגידי לנו כי בבחירות אנחנו צריכים כאלה.

אחמד טיבי: איך זה שהאוכלוסייה שסובלת מתאונות הדרכים הקשות, וקורבנות, לא מופיעה כאן?

ניסן סלומינסקי: השאלה היא שאלה טובה, ותקבל תשובה.

ישראל כץ: מאחר שקרן היא לא פוליטית, אני רק אגע ואני אומר, ששאלת שאלה בעייתית מבחינתך כי התשובה היא מוחצת.

ישראל כץ: התקציבים המופנים למגזר הערבי וכל היישובים האחרים הלא-יהודיים, גדולים באופן יחסי הרבה יותר מהתקציבים הכלליים.

ישראל כץ: דבר שני, כשמראים סרט, אז נגעו בנושא של תחבורה ציבורית ביישובים הלא-יהודיים, אבל כשמדברים על תשתיות אנחנו לא עושים הפרדה בין יישובים כאלה לאחרים.

ישראל כץ: לא רק שהתקציב יותר גדול, בתור העדפה מתקנת, אלא הפרמטרים.

ישראל כץ: ראש עיריית נתיבות וראש עיריית מגדל העמק היו מתקנאים ביכולת לקבל את הפרמטרים, הקריטריונים, שמשרד האוצר הסכים לאשר על מנת להקים פרויקטים.

ישראל כץ: בעוד שביישובים היהודיים – בוא נאמר את זה כך – המופלים לרעה, במקרה זה אתה צריך להוכיח – וזה נשמע מאוד לא סימפטי, שהיו תאונות, שהיו נפגעים, ועוד דברים שונים – ביישובים הלא-יהודיים אתה יכול לעשות את זה על בסיס תחבורתי גם, ולכן הפיתוח שם הרבה יותר משמעותי, גם באמצעות חברות מנהלות בדרך כלל, כשגם אין מצ'ינג.

ישראל כץ: אפילו בקרית-שמונה יש 10% מצ'ינג, וביישובים רגילים 30%, ביישובים הלא-יהודים זה אפס, ומבוצע באמצעות חברה מנהלת.

ישראל כץ: אז יש שאלות שכדאי לא לשאול אותן, אלא לצורך האינפורמציה.

ישראל כץ: אמרתי לכם פעם, ואני אומר דבר אחד.

ישראל כץ: הנושא של תחבורה ציבורית – לפחות עד שנכנסתי לתפקידי – זה תחום שהייתה בו האפליה הכי גדולה של היישובים הלא-יהודיים.

ישראל כץ: על זה הייתם צריכים לשאול, איך במשך עשרות-עשרות שנים מקום המדינה כמעט לא הייתה תחבורה ציבורית בתוך היישובים הלא-יהודיים, דבר שפגע באיכות החיים, ביכולת של נשים לצאת לעבודה.

אחמד טיבי: עדיין, רוב מוחץ של היישובים הערביים, אין להם תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אנחנו התחלנו לעשות שינוי, יש נתונים מאוד מרשימים – מאוד מרשימים, אגב.

ישראל כץ: יש יישובים שמאפס עברו לאלפי נסיעות ביום.

ישראל כץ: אני זוכר תמיד את אום אל-פחם, רהט ועוד הרבה מקומות אחרים.

ישראל כץ: הנתונים הם מרשימים, הביקוש היה קיים, ההיצע היה אפס.

ישראל כץ: אגב, יש נתונים מיוחדים גם של כבישים צרים, וכו', כשמתמודדים ומנסים לפתח את הדברים האלה, אבל בלי ספק אגב, חוץ מרמת הגולן – בוודאי יקרה ללבך, ההתיישבות היהודית שם – שגם שם היה מצב של כמעט אפס תחבורה, והעברנו לידי המועצה האזורית את ההפעלה, בהכוונה שלנו, ומאז פרוסה שם רשת תחבורה ציבורית, היישובים הלא-יהודיים היו המופלים ביותר, בניגוד לצורך הטבעי אגב.

ישראל כץ: בנושא תשתיות יש העדפה מתקנת מובהקת כי אני מאמין שכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל צריכים ליהנות מאותו שירות, ומאחר שרובם בפריפריה, ואנחנו משקיעים הון עתק כמו שאתם רואים בפריפריה, אנחנו לא רוצים ליצור חוק כלים שלובים מעוות, שהתשתית הסביבתית משמעותית והתשתית היישובית היא מאוד נמוכה.

ישראל כץ: אנחנו רוצים שהיישוב יתפתח יחד עם התשתית, וכך אנחנו עושים, אם כי יש עוד המון דברים כי אנחנו מדברים עכשיו על עשרות שנים שהדברים ברובם לא טופלו בצורה עמוקה.

אחמד טיבי: אדוני, אתה ממלא - - -

ניסן סלומינסקי: אחמד, אני רוצה שהיא תגמור את הסקירה.

אחמד טיבי: אדוני, אני מקל עליך.

אחמד טיבי: אני רוצה לתת לה להמשיך ואחר כך אני אגיד באופן פרטני את הנקודות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נשמח מאוד.

ניסן סלומינסקי: קרן, תמשיכי.

ישראל כץ: אני רואה שאת עוד בהלם מהדיאלוג.

<קרן טרנר: האמת, שיש לי שקף אבל הסתרנו אותו כי רצינו לקצר.

ניסן סלומינסקי: תקצרי.

<קרן טרנר: בשקף מראים מאוד יפה איך, על אף שהמגזר הערבי הוא 20%, על אף שהוא מעורב יותר בתאונות דרכים - - -

ישראל כץ: אם יש את השקף, תראי אותו.

<קרן טרנר: נצטרך לחבר.

<קרן טרנר: אולי פשוט אני אציג את הנתונים ואעביר אותם אחר כך.

<קרן טרנר: בעוד שבמגזר היהודי השקענו בהרשאה להתחייב – שזה אומר היקף הפרויקטים שהתחלנו במגזר היהודי – השקענו 186 מיליון, במגזר המיעוטים השקענו 423 מיליון, על אף שהם 20% מהאוכלוסייה והם אומנם מעורבים יותר בתאונות דרכים, אבל מקבלים פי כמה.

אלעזר שטרן: אני לא מבין.

אלעזר שטרן: האמירה הזאת של מעורבים יותר – החבר שלי אחמד מחבר את זה לתשתיות.

אלעזר שטרן: מה שאני יודע, שזה לא בהכרח קשור לתשתיות.

<קרן טרנר: מסכימה אתך.

תמר זנדברג: אלא למה?

<קרן טרנר: בדרך כלל, תאונת דרכים לא קורית בגלל תשתית.

<קרן טרנר: השאלה כמה התשתית סלחנית כדי להתגבר על התנהגות הנהגים.

<קרן טרנר: התשתית, אנחנו מנסים לעשות אותה סלחנית ככל הניתן.

אלעזר שטרן: אני שואל את זה באמת לא כדי להתריס.

אלעזר שטרן: אגיד לך יותר מזה.

אלעזר שטרן: לפי מה שאני יודע, יש נתון – ויגידו לי אם זה נכון, לפחות היה – שבין תשעה באב לשלושת השבועות האחרונים של הקיץ בדרך כלל - -

ראובן ריבלין: בין הזמנים.

אלעזר שטרן: - - יש הרבה יותר תאונות, שמעורבים בהם גם חרדים, וערבים בכלל.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, כחייל הרבה זמן, חושב שחלק מהדברים – בעיני לפחות; אני לא רוצה לחבר את זה, זה לא הדיון – זה הרגלי משמעת בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: ואני שואל את השאלה משום שזה כאילו הולך - מה שאחמד שאל, ואני מבין את השאלה שלו – זה לתשתיות שהן בדרך כלל בתוך היישובים הערביים.

ישראל כץ: על זה מדובר, אלעזר.

אלעזר שטרן: אבל התאונות, הן לא מתרחשות בתוך - - -

ישראל כץ: היא לא מדברת על תאונות, היא מדברת על השקעה בתשתיות עכשיו.

ניסן סלומינסקי: רבותי, טעיתי.

ניסן סלומינסקי: נתתי למישהו.

<קריאות: - - -

אלעזר שטרן: אני לא הייתי מתערב אם היא לא הייתה אומרת שבמגזר יש יותר תאונות.

ישראל כץ: אתה צודק אם זה היה דיון כללי על התאונות.

ישראל כץ: כרגע זה בהקשר של תשתיות.

<קרן טרנר: אני רוצה להוסיף ולומר שכאשר אנחנו משקיעים בכבישים בין-עירוניים בפריפריה – וזו המשמעות של תוכנית נתיבי ישראל, הנגשת הפריפריה למרכז – אנחנו מרחיבים כבישים עם נתיב לכיוון כביש דו-מסלולי, בטוח יותר, צמתים הופכים למחלפים.

<קרן טרנר: גם זה מאוד תורם לבטיחות.

<קרן טרנר: אלה דוגמאות שיש לנו מפרויקטים בטיחותיים שאנחנו עושים.

<קרן טרנר: אנחנו רואים שבמקום שבו אנחנו משקיעים כמה מאות אלפי שקלים או מיליון, בהסדרת צומת – אם זה רמזור, אם זה כיכר – אנחנו מקבלים הפחתה מאוד משמעותית בתאונות הדרכים.

<קרן טרנר: הקריטריונים לבחירת הפרויקטים הם כמובן משותפים לרשות הלאומית ולנו, ואנחנו עושים ועדה עם כמה נציגים.

<קרן טרנר: בפרויקטים הבין-עירוניים אנחנו רואים ב-2013 שאנחנו כמעט שווים בין תחבורה ציבורית לכבישים.

<קרן טרנר: החלק הלבן הוא החלק של נתיבי ישראל.

<קרן טרנר: אפשר להגיד שכאשר אנחנו מכפילים את הכבישים, מי שרוצה להגיע מהפריפריה למרכז באוטובוס, יכול לעשות זאת בפחות שעות, אז נכון שזה כבישים אבל הגידול המרכזי בכבישים הוא בגלל השקעה מאוד גדולה בפריפריה, שזה שינוי שעשתה הממשלה ב-2010 עם קבלת תוכנית נתיבי ישראל.

<קרן טרנר: השקף הבא מדבר על הקריטריונים למוקדי סיכון בתחום הבין-עירוני.

תמר זנדברג: לא הבנתי.

תמר זנדברג: יחד עם הגדלת תשתית הכבישים יש גם הגדלה מתאימה בכמות האוטובוסים שנוסעים למשל מהפריפריה למרכז?

<קרן טרנר: קודם כול, הם נוסעים מהר יותר.

ניסן סלומינסקי: תמר, ניתן לה לסיים כי הרבה רוצים לשאול.

ניסן סלומינסקי: בואו נעשה את זה מסודר.

<קרן טרנר: הרבה פעמים אנשים מהפריפריה שרוצים להגיע למרכז הארץ, אומרים – זה לוקח לנו שעות בגלל התשתית.

<קרן טרנר: עוד מעט יציגו את הנתונים על הסובסידיה, אבל תשתית הכבישים הבין-עירונית, גם היא עצמה תומכת בתחבורה הציבורית.

<קרן טרנר: למוקדי סיכון בתחום הבין-עירוני יש את הקריטריונים שלהם – או תאונות דרכים או מידת המסוכנות הסטטיסטית של כביש מסוים.

<קרן טרנר: אנחנו משקיעים בזה כ-250 מיליון בשנה, תלוי בשנה.

<קרן טרנר: אלה דוגמאות לפרויקטים נקודתיים שאנחנו עושים.

<קרן טרנר: אנחנו מפחיתים את תאונות הדרכים ואת חומרתן.

<קרן טרנר: בקטעים קצת יותר קשה לנו, בצמתים הולך לנו יותר טוב, ואנחנו ממשיכים לשכלל את העניין.

<קרן טרנר: עד כאן החלק של פיתוח התשתית.

<עוזי יצחקי: סובסידיה לתחבורה ציבורית.

<עוזי יצחקי: גילי, יהודה.

<יהודה אלבז: יהודה אלבז, מנהל אגף תחבורה ציבורית וממלא-מקום סמנכ"ל יבשה.

<יהודה אלבז: הסובסידיות לתחבורה ציבורית גם גדלות.

<יהודה אלבז: מה שצריך להגיד זה שאנחנו עושים מהפכה שקטה של התחבורה הציבורית.

<יהודה אלבז: בעידודו של השר אנחנו מצליחים לשכלל באופן תמידי את התחבורה הציבורית, ופה רואים את האפקט של הדבר על תחזיות הסובסידיה – הן 2013 והן 2014.

<יהודה אלבז: כמו שאתם רואים, יש גידול מתמיד בסובסידיות לתחבורה ציבורית, זה נובע בעיקר מהגדלת היקף השירות ומהתייקרויות.

<יהודה אלבז: ההתייקרויות הן ענקיות בתחום התחבורה הציבורית – התייקרות הדלק, התייקרות התשומות – וההתייקרויות האלה אינן באות לידי ביטוי במחיר הכרטיס אלא באופן חלקי בלבד.

<יהודה אלבז: רוב ההתייקרויות, הממשלה סופגת אותן, ובעזרת כך אנחנו הצלחנו לשמור על מחיר כרטיס די נמוך אבל המשמעות היא שאנחנו צריכים לסבסד את החברות, ואנחנו עושים את זה בצורה די משמעותית.

תמר זנדברג: אתה יכול לתת איזשהו כלל אצבע כמה מעלות נסיעה של נוסע אחד בעיר, בממוצע, היא סובסידיה?

<יהודה אלבז: אני אגיד את זה בממוצע, קשה לי להתייחס לכל עיר בנפרד, אבל בממוצע כן.

<יהודה אלבז: אנחנו השנה עוברים מתחת לקו של 50%.

<יהודה אלבז: היום, אחוז הכיסוי של ההוצאות על-ידי מחיר הכרטיס הוא מתחת ל-50%.

<יהודה אלבז: הוא די נמוך, אבל הוא בסופו של דבר היום מתחיל להשתוות לממוצע של מדינות אירופה - הממוצע של מדינות אירופה, שיש שונות ענקית בין מקום למקום.

<יהודה אלבז: באירופה, כל עיר מחליטה על עומק הסבסוד באופן עצמאי, אצלנו זה נעשה באופן מרוכז, לכן צריך להיזהר עם ההשוואות האלה, אבל בממוצע, באירופה זה בין 35% ל-40% כיסוי של עלות השירות על-ידי מחיר הכרטיס, אצלנו אנחנו עדיין ב-50% אבל אנחנו במגמה של הקטנה, ואני חושב שאנחנו הופכים להיות כמו רוב המדינות המתועשות בנושא הזה.

<שאול מרידור: ב-2014 נהיה כמעט ב-60%–40%.

<שאול מרידור: הממשלה 60%.

<יהודה אלבז: כן.

<יהודה אלבז: התחזית הולכת וגדלה.

<יהודה אלבז: מה שאני רוצה להגיד, שהתופעה של הגדלת השירות ושל כיסוי ההתייקרויות היא לא רק של המפעילים החדשים או של המפעילים הישנים.

<יהודה אלבז: כל המפעילים כאחד עוברים למשטר התחשבנות די דומה, שבו הממשלה לוקחת על עצמה את סיכוני הביקוש ומפצה את המפעילים על עלות השירות.

<יהודה אלבז: התוצאה היא כך.

<יהודה אלבז: זה מאפשר לנו להגדיל את היקף השירות בצורה די משמעותית ובאופן מתמיד כל שנה.

<יהודה אלבז: אני אציין לשם כך את השנה האחרונה, שבה הצלחנו להגדיל את היקף השירות בכ-6.5%.

ישראל כץ: 6.5% יותר נוסעים?

<יהודה אלבז: לא.

<יהודה אלבז: יותר היקף פעילות, זאת אומרת יותר קילומטרים.

ישראל כץ: כמה נוסעים התווספו בשנים האלה?

<יהודה אלבז: תלוי בשנים.

<יהודה אלבז: הממוצע הוא בסביבות 3.5% בשנה גידול במספר הנוסעים.

<יהודה אלבז: השנה אנחנו עושים סקר גדול מאוד בגוש דן.

<יהודה אלבז: אנחנו גמרנו את סקר השדה ואנחנו עכשיו מתחילים את העיבודים.

<יהודה אלבז: אנחנו נוכל לכמת את זה בצורה מאוד מאוד מדויקת.

ישראל כץ: 3.5% גידול זה בניגוד למגמת הירידה שהייתה כבר קודם.

<יהודה אלבז: כן, בוודאי.

<יהודה אלבז: צריך להבין.

<יהודה אלבז: במשך שנים, מספר הנוסעים בתחבורה הציבורית ירד, הן באופן יחסי והן באופן אבסולוטי.

<יהודה אלבז: בערך משנת 2009–2010 הצלחנו להפוך את המגמה דווקא על-ידי הוזלת מחיר השירות ומתן שירות באזורים בהם לא היה שירות.

<יהודה אלבז: אני חושב שהשר נתן את הדוגמה של אזורים שהם יותר אזורים ייעודיים, לדוגמה בגליל.

ראובן ריבלין: גם הרכבות עברו מהפכה מ-2010.

ראובן ריבלין: כמה נוסעים היו ב-2010?

<יהודה אלבז: זה נכון.

ישראל כץ: הוא מדבר על האוטובוסים כרגע.

ראובן ריבלין: רק על האוטובוסים?

ישראל כץ: ברכבות הגידול הרבה יותר דרמטי.

<יהודה אלבז: זה כולל את השניים, בואו נמשיך הלאה, נראה לפי החלוקה.

<יהודה אלבז: אם אנחנו מסתכלים לדוגמה על הסובסידיה הייעודית, שבעצם מצביעה על הגידול בשירות ועל היקף הסבסוד של ההנחות לתושבים, אנחנו רואים את הגידול המדהים.

<יהודה אלבז: דרך אגב, החלק שהכי הרבה גדֵל הוא הסובסידיה לסטודנטים.

<עוזי יצחקי: מאה אחוז.

<עוזי יצחקי: סיימנו.

<עוזי יצחקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לשר ולצוות.

יצחק כהן: יש לי שאלה לשר.

יצחק כהן: אפשר?

ניסן סלומינסקי: אני תיכף אתן, אתה רשום.

ניסן סלומינסקי: כולנו, אני חושב – לא רק במצגת, אלא רואים, כל אחד במקומו ובדרכים, אנחנו רואים באמת את הפיתוח המואץ.

ניסן סלומינסקי: תבורכו על זה, ואנחנו, איך אומרים, אין מזרזין אלא למזורזין, אז אנחנו מזרזים.

ניסן סלומינסקי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חמד עמאר ואחריו חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, המנכ"ל, הצוות, קודם כול אני רוצה להודות לצוות על הסרט המעניין שראינו, ובהזדמנות הזאת אני רוצה להודות למנכ"ל, עוזי יצחקי.

חמד עמאר: אני פגשתי אותו בשבוע שעבר – וזה טוב גם להגיד דברים טובים – העליתי בפניו את בעיית הגישה לחקלאים.

חמד עמאר: ברכבת עכו כרמיאל אין גישה לחקלאים, יש קרוב ל-6,000 דונם לחקלאים מג'וליס ירכא.

חמד עמאר: ביום שישי, המנכ"ל עם הצוות שלו הגיע לשטח – אני הייתי שם, החקלאים הגיעו – והצלחנו למצוא פתרון שם במקום.

חמד עמאר: באמת, עוזי, תודה רבה על ההשקעה שלך גם ביום שישי.

חמד עמאר: זה מראה על כוונות טובות, על הסתכלות אחרת ותפיסה אחרת.

חמד עמאר: בזה רציתי להתחיל.

חמד עמאר: אנחנו רואים שיש השקעה – השקעה אדירה בכבישים, ולהגיד לכם, אני מגיע מהצפון לכאן, לירושלים, אני רואה שינוי אדיר בזמנים שזה לוקח.

חמד עמאר: ויש דברים קטנים שאנחנו צריכים גם לשנות, לעשות אותם ולשנות אותם, וזה ייתן לנו עוד שדרוג.

חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה, רק כביש 70.

חמד עמאר: כביש 70, הושקעו במחלף יגור מאות מיליוני שקלים, מחלף סומך מאות מיליוני שקלים, וכשאתה רוצה לנסוע בכביש דו-מסלולי, אתה נוסע שם, אתה עובר את המחלף ואז אתה נתקע בפקק, כי השאירו לך עוד רמזור כאן ועוד רמזור כאן, ואחרי זה אתה מגיע לצומת יגור, מדו-מסלולי אתה נתקע בפקק שם עוד חצי שעה כי יש לך רק מסלול אחד – זה עובר מדו-מסלולי למסלול אחד.

ישראל כץ: שי, אתה תענה על זה.

ישראל כץ: חשוב שיענה כבר עכשיו – בבקשה, רק על נושא מחלף יגור.

חמד עמאר: נתתי דוגמה את כביש 70.

חמד עמאר: יש הרבה כבישים כאלה.

ישראל כץ: תשובה חשובה על מחלף יגור, בבקשה.

<ישעיהו ברס: חבר הכנסת חמד עמאר, שלום.

<ישעיהו ברס: התשובה היא שהמחלפים האלה הם רק חלק ממערכת.

<ישעיהו ברס: כביש 70 מתוכנן להתרחב, זה יהיה כביש 6.

<ישעיהו ברס: אם אתה זוכר, ראית בסרט את הזרוע המזרחית וראית את הזרוע המערבית.

<ישעיהו ברס: המחלפים שאתה מדבר עליהם הם חלק מהזרוע המערבית, יהיה עוד מחלף שלא ציינת – עד כביש 70, קצת לפני, בערך איפה שהמשתלה, באמצע הדרך – אחר כך ביגור, ואחר כך צפונה איפה ששפרעם, איפה שעשינו את סומך, ואחר כך צפונה.

<ישעיהו ברס: המחלפים שאנחנו בנינו היו הקדימון לפיתוח שיעשה כביש 6 שיגיע.

אלעזר שטרן: טעית עם יגור, זה לא יגור.

אלעזר שטרן: כביש 70 שהוא דיבר זה לא יגור.

ישראל כץ: הוא דיבר על יגור, על הפנייה.

חמד עמאר: צומת יגור, השקעה אדירה.

חמד עמאר: זו נקודה אחת.

<קרן טרנר: וגם יש פרויקט עירוני שאנחנו מבצעים שם בכביש 70 – צומת חסידים.

ניסן סלומינסקי: רבותי, תשובות יינתנו אחר כך, במקרה הזה.

ראובן ריבלין: אתה נוסע מירושלים לעפולה דרך הבקעה, לוקח לך שעה ורבע להגיע לצומת של שני הקיבוצים שיש להם מחלבות.

ניסן סלומינסקי: רובי, בוא ניתן לו לסיים, הוא באמצע הדיבור.

ראובן ריבלין: עומדים ברמזור יותר מחצי שעה, מכלא שאטה לעבור את הקיבוץ, כי האבות המייסדים שמו שם רמזור.

ראובן ריבלין: זה היה בגלל הצבע האדום, לא בגלל - - -

אלעזר שטרן: עין חרוד ותל יוסף.

ראובן ריבלין: עין חרוד ותל יוסף.

ישראל כץ: כביש 71.

ניסן סלומינסקי: רבותי, חבר הכנסת עמאר באמצע.

חמד עמאר: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו זה התחבורה הציבורית.

חמד עמאר: אני יודע שיש שינוי בתחבורה הציבורית, אבל עדיין אין את השינוי שאנחנו מייחלים לו, ודובר על תאונות הדרכים במגזר הלא-יהודי כי יש יותר.

חמד עמאר: אני אומר לך, אחת הסיבות – לך תבדוק נהג במגזר הערבי, כמה שעות נוסע לעומת נהג שנוסע לא במגזר הערבי.

חמד עמאר: אם אתה יוצא ב-4:30 בבוקר, ב-5:00 בבוקר, 6:00 בבוקר, ואתה רואה את העובדים מהצפון יוצאים לכיוון המרכז, מהיישובים הערביים, שם אתה רואה אנשים יוצאים כל כך מוקדם.

חמד עמאר: אני לא רוצה להגיד לך, זו אחת הסיבות הראשיות, אנשים שצריכים ללכת לעבודה שלהם, הם צריכים לנסוע שעתיים ושלוש, ויש מקומות אחרים שלא צריכים לנסוע שעתיים-שלוש.

חמד עמאר: הוא יוצא מהבית, לוקח אוטובוס, מגיע למקום העבודה.

חמד עמאר: זה אחד הדברים.

חמד עמאר: אני מתעסק כל כך הרבה בנושא של תאונות דרכים ומנסה למצוא ולראות למה במגזר יש יותר תאונות, אני אומר לך, הגעתי למסקנה שזו אחת הסיבות.

חמד עמאר: אני עשיתי את זה בעצמי.

חמד עמאר: ישבתי ליד כביש 6 לראות כמה מכוניות מהמגזר הערבי יוצאות לכיוון – מאות ואלפי מכוניות.

חמד עמאר: זו אחת הסיבות – לא תשתיות, לא כלום – זה מחסור באזורי תעשייה, מחסור בתחבורה ציבורית.

חמד עמאר: אתה מחבר את הכול ביחד, ואתה מגיע לתוצאה – יש יותר תאונות דרכים במגזר הערבי בהרבה.

חמד עמאר: לא רק תרבות נהיגה.

חמד עמאר: גם זו אחת הסיבות שאנחנו צריכים להסתכל עליה.

חמד עמאר: אני אומר – נושא של תחבורה ציבורית צריך להשקיע, ולא רק להשקיע בתחבורה, גם להסביר, גם לפרסם, שיגיע לכל אחד ואחד שיש תחבורה ציבורית.

חמד עמאר: אנשים אפילו לא יודעים.

חמד עמאר: אנשים במגזר היום רגילים ללכת מהבית, להתניע את האוטו, לצאת עם האוטו – אפילו אם יש לו אוטובוס שעובר.

חמד עמאר: אנחנו ראינו שבעוספיא דליה, הנושא של אוטובוס פנימי לא כל כך הצליח כי אין את התרבות ואין את התפיסה לנסוע בתחבורה ציבורית.

חמד עמאר: לכן, צריך להשקיע גם בהסברה ובפרסום.

חמד עמאר: נושא שמאוד כואב היום וקיבלתי הרבה תלונות, זה קשור למעצ.

חמד עמאר: יום אחד ראשי רשויות קיבלו מכתבים שהכביש שלהם, שחוצה את עוספיא דליה, חוצה את מגאר, חוצה את פקיעין, עובר לרשות.

חמד עמאר: לא מספיק שהכבישים הם כבישים אדומים, לא מספיק שהכבישים ברמה מאוד מאוד נמוכה, הרשות צריכה לקחת את הכבישים שהם שייכים למעצ מקום המדינה, שהם צריכים להתחיל לטפל באותם כבישים.

חמד עמאר: בנושא הזה אני חושב שצריך גם להרגיע את הרשויות, את ראשי הרשויות.

חמד עמאר: שנית, אם אתה רוצה להעביר את הכביש לרשות, תשדרג אותו ברמה הכי גבוהה שיש, ממעצ לרשות, ואחרי כן תגיד לו – אני מעביר לך כביש ברמה מאוד מאוד גבוהה.

חמד עמאר: אתה לא יכול להעביר לו כביש ברמה מאוד נמוכה, עם המצב הכלכלי של אותם יישובים.

ראובן ריבלין: שהוא בין-עירוני לכל דבר.

חמד עמאר: הוא בין-עירוני.

חמד עמאר: אנחנו לא לקחנו דוגמה של כביש - - -

ישראל כץ: יש מדד של היקף הרכבים שעוברים דרך, מול השימוש של רכבים מקומיים.

ישראל כץ: יש קריטריון.

ישראל כץ: הבעיה היא בעיה שנוצרת, אבל הקריטריון בודק כבר את המינון של עיר מעבר.

אלעזר שטרן: בדליה ועוספיא אולי זה נכון אבל במגאר הרבה עוברים דרך.

אלעזר שטרן: ה-WAZE לוקח אותך משם.

חמד עמאר: לא, למה?

חמד עמאר: נושא פיתוח של כביש 6, בפתיחת כביש 6, היום עוספיא דליה זה ציר מרכזי מחיפה, מהכרמל.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

חמד עמאר: אף אחד לא יורד למטה, כולם עוברים דרך עוספיא דליה.

חמד עמאר: היום כביש עוספיא דליה, אני נוסע לשם – אני חושב שאני נוסע הכי הרבה לשם, אתמול רק הייתי שם.

חמד עמאר: לוקח לי בשבתות שעות לחצות את שני היישובים האלה.

חמד עמאר: יש הרבה מכוניות שעוברות, גם מכביש מגאר.

ראובן ריבלין: זה כי יש הרבה מטיילים.

חמד עמאר: הנושא האחרון הוא הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני חושב שהרשות הזאת, צריך שתהיה רשות אמת – רשות עצמאית, סטטוטורית – שהיא יכולה לעבוד ולתפקד, והתקציב שלה צריך להיקבע מראש.

חמד עמאר: לא יכול להיות שבמשך השנה התקציב שלה, או שעולה או שיורד.

חמד עמאר: שיהיה לה תקציב שהיא יכולה לתפקד, לתת את השירות שהיא צריכה לתת, לתת את הפיקוח על כל המערכות, והרשות הזאת צריך להשקיע בה, היא עושה עבודה טובה.

חמד עמאר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: מיקי רוזנטל, אחריו זבולון קלפה.

מיקי רוזנטל: קודם כול, ברכות על העשייה הנרחבת שאתם עושים, כמה שאלות קצרות.

מיקי רוזנטל: אחת, לגבי הנתיב המהיר בכניסה לתל-אביב.

מיקי רוזנטל: לפי דוח מבקר המדינה, זה לא פתר את בעיית הגודש בכניסה לתל-אביב וגם לא את כמות השימוש בו והמהירות הממוצעת, וכו'.

מיקי רוזנטל: אם תוכל לתאר את תמונת המצב כרגע.

ראובן ריבלין: הכביש המהיר מירושלים?

מיקי רוזנטל: מירושלים, כביש 1, הכניסה לתל-אביב, נבנה נתיב מהיר.

מיקי רוזנטל: שנית, לגבי האפשרות של קריסת צים.

מיקי רוזנטל: למדינה יש מניית זהב, האם יש לנו עמדה לגבי מה עלול או עשוי לקרות אם החברה הזאת - - -

ישראל כץ: מי זה הבעלים של צים.

ישראל כץ: ..

מיקי רוזנטל: לא יודע, אני, אין לי מושג...

מיקי רוזנטל: אני לא יודע, אבל יש סכנת קריסה של החברה, והאם למדינה יש עמדה?

ניסן סלומינסקי: בנק לאומי מסודר שם, אל תדאג.

מיקי רוזנטל: שלישית, לגבי חשמול הרכבת – הפרויקט מבורך כשלעצמו, אבל בחיפה הוא עלול לגדוע את שני חלקי העיר.

ישראל כץ: לא הפרויקט.

ישראל כץ: הבריטים גדעו את שני חלקי העיר.

ישראל כץ: עכשיו רק מוסיפים קצת חשמול.

מיקי רוזנטל: עכשיו זו הזדמנות באמת נדירה.

מיקי רוזנטל: יש סכנה כזאת, ואתה בוודאי מכיר את הטענות של חלק מהתושבים.

ישראל כץ: תכתוב צ'ק של שלושה מיליארד, ופתרנו את הבעיה.

מיקי רוזנטל: לא, אפשר לעשות את זה גם בפחות וראוי מאוד להתחשב בסכנה הזאת כי אם באמת העיר תיגדע, ההתפתחות שלה וכו' וכו' – אני לא רוצה להרחיב, אתה מכיר את הנושא – אבל בסכומים גדולים, לא גדולים כפי שתיארת, אפשר להשקיע חלק מהפרויקט ולהפוך בכל אופן את העיר, שלא יהיה מצב שאנחנו נגדע את האפשרות שחיפה תהפוך להיות מטרופולין חשוב.

ישראל כץ: אני חייב כאן התפרצות של עשר שניות.

ישראל כץ: נערך הסכם עם עיריית חיפה, הוקצו חצי מיליארד שקלים, לפי בחירתם, לשקע במקום הכי רגיש, וזה הדבר שבעצם הועבר לאישור במוסדות התכנון, כך שהדברים האלה כבר נדונו, נעשה המקסימום.

ישראל כץ: מדובר על להציב את אותם עמודים שמוצבים בכל העולם, אגב, לפי קריטריון של איכות סביבה.

ישראל כץ: לא זה תופס את חוף הים, זה הבריטים כבר עשו, וזה לא מחלק את העיר, מה שנקרא.

אלעזר שטרן: אבל לא היו להם מנהרות הכרמל.

אלעזר שטרן: היה אפשר שם, לא?

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה להיכנס ולהלאות את כל חברי הוועדה בדיון, אבל אתה מכיר את הנושא.

מיקי רוזנטל: אני מניח שחשוב מאוד שאנחנו נפעל נכון.

מיקי רוזנטל: והדבר האחרון, למרות ששר האוצר מבטיח שיהיה טוב בעוד שנתיים - -

יעקב ליצמן: הוא התחרט כבר.

יצחק כהן: הוא חזר בו.

מיקי רוזנטל: - - התחזיות העולמיות הן לא כאלה נפלאות, ומן הסתם, גם תקציב משרד התחבורה עלול להיפגע.

מיקי רוזנטל: האם לא נכון לשקול מחדש את פרויקט הרכבת לאילת?

ישראל כץ: אגב, זה לא כלול תקציבית.

ישראל כץ: מכל מה שבידינו, זה לא דבר שמכוסה תקציבית כרגע.

ישראל כץ: רק התכנון.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: האם לא ראוי בכלל לשקול את הדבר הזה מחדש?

ישראל כץ: לצרף את הפרויקט לתקציב.

מיקי רוזנטל: כמו שאתה יודע, ואתה יודע, ברגע שמתחילים להשקיע כסף, אומרים, אבל השקענו כבר כסף, אז לא כדאי להפסיק.

ישראל כץ: אני יכול להגיד לך, אין שום כוונה להתחיל להשקיע אם לא יהיה ברור שעושים את כל הפרויקט.

ישראל כץ: כרגע, מדיניות הממשלה היא לבצע את הפרויקט, כרגע תוקצב התכנון, קוּדם בצורה מרשימה, ממש לראשונה אחרי הדיבורים – מגולדה וכו' כבר קידמו כאילו – הממשלה תצטרך לקבל הכרעה איך ומה, עם שיתוף ממשלה אחרת, מימון ביניים וכו'.

ישראל כץ: לא ייצא שעושים מטר מהקו הזה בלי שברור שעושים אותו במלואו.

ישראל כץ: זה ברור לגמרי.

יצחק כהן: גם הרכבת הקלה בתל-אביב.

ישראל כץ: הקלה בתל-אביב עובדים, והיא תהיה.

ישראל כץ: היא מתוקצבת.

ניסן סלומינסקי: מיקי, תודה רבה – מיקי, באמת כזה ראה וקדש.

ניסן סלומינסקי: זבולון, אחריו אחמד טיבי, אם תרצה.

זבולון כלפה: אל"ף, אני מצטרף לברכות כולן ביחס לעשייה הברוכה בכל התחומים, לא רק במשרד, גם בדברים הנוספים האחרים.

זבולון כלפה: אדוני השר, סגנית השרה וכל צוות המשרד, למנכ"ל ולשאר האנשים – בתור אחד שחי בפריפריה, נולד וגדל, וגם בעזרת השם הולך להישאר בפריפריה, אי-אפשר שלא להתבונן ולראות מה קורה מסביב, בוודאי בגזרה בה אנחנו נמצאים באזור הנגב המזרחי, המערבי, ממש בכל מקום בלי יוצא מן הכלל.

זבולון כלפה: במידה רבה אפשר לומר שהפכתם את השחור לעורק חיים, כך רואים את הדבר הזה לפחות בנגב באופן ודאי.

זבולון כלפה: זרימת הכמויות של התנועה שהולכת ומתעצמת מיום ליום היא רבה מאוד, ובמידה רבה בעצם אין לי ספק שבעוד ארבע או חמש שנים, כשנסתכל על המציאות, נוכל לראות את הפריסה היותר טובה של האוכלוסייה ולא ההתמקדות הזאת בין גדרה לחדרה, אלא באמת פריסה על פני כל מרחבי הארץ כולה.

זבולון כלפה: הערה אחת קטנה – אני ראיתי אצל אלי מלכה, ואתה ציינת בדבריך – אני הייתי שמח אם הפרויקט הזה היה הופך להיות מין מודל שאפשר ליישם אותו גם ברשויות אחרות, שיתוף הפעולה הזה בין רשויות מקומיות לבין משרד התחבורה ביצירת פתרונות תחבורה מקומיים, כי בסך הכול הם מעסיקים לא מעט רכבים שלהם גם כן - -

ראובן ריבלין: זה נעשה.

זבולון כלפה: - - ועל-ידי מציאות כזו של ניצול צמתים מרכזיים באזור, במיוחד היום עם המציאות של תוספות קווי התחבורה הציבורית שקיימים באותם צמתים, ללא ספק מיישובים שהם מרוחקים יותר או בצדי הדרך, עם מעט מחשבה יצירתית ניתן לייצר פה פתרונות טובים מאוד, בעלויות - - -

ראובן ריבלין: זה נעשה גם עם רשויות אזוריות.

זבולון כלפה: כן כן, עם רשויות אזוריות, אלי מלכה זה מועצה אזורית.

זבולון כלפה: הייתי שמח שהמודל הזה ייבחן ביחס למקומות נוספים, ואני חושב שהדבר הזה יביא ברכה גדולה מאוד בכל הפרמטרים של תעסוקה, פיתוח האזור, וכו'.

זבולון כלפה: תודה רבה על הכול.

ניסן סלומינסקי: אחמד, אחריו ליצמן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני השר, אני כבר אמרתי את זה מעל הדוכן מספר פעמים, שבכל מה שקשור להקצאות ותקציבים בהשוואה למשרדי ממשלה אחרים, אתה מתאמץ יותר.

ישראל כץ: תיזהר, מצלמים אותך בדיוק.

ישראל כץ: זה ישודר.

ניסן סלומינסקי: תיזהר, זה תזמון.

אחמד טיבי: אמרתי את זה מעל הדוכן, אני חוזר ואומר את זה.

ישראל כץ: אני כבר עברתי את הבחירות אתמול, זה לא יכול להזיק לי, אבל אתה, אתה יודע, תבדוק איפה זה משודר.

אחמד טיבי: כמי שרוצה בהרס הליכוד, אני דווקא מברך על כל התוצאות.

אחמד טיבי: אגב, מדינת ישראל היא מדינה עם פנים לעתיד – אלקין אחראי מדיניות החוץ, דנון מדיניות ביטחון, אקוניס על הממשלה.

אחמד טיבי: מעניין.

יצחק כהן: מי הכונס נכסים?

אחמד טיבי: יהיה ערבי, קרוב לוודאי.

אחמד טיבי: אדוני השר – וכבר דיברנו מספר פעמים גם בכנסת, גם ישירות – על מספר מוקדים של בעיות תשתית ותחבורה ביישובים הערבים.

אחמד טיבי: נאמר פה על חלקה של האוכלוסייה הערבית בקורבנות של תאונות דרכים.

אחמד טיבי: אנחנו מהווים חמישית מהאוכלוסייה, 20% מהאוכלוסייה, ושליש מההרוגים בתאונות דרכים.

אחמד טיבי: יש לכך סיבות רבות – תשתיות, מקומות עבודה מרוחקים, זמן נסיעה ארוך, משמעת, וכדומה, תאונות, בעיקר לגבי ילדים, בתוך הבתים.

אחמד טיבי: כל זה נכון, אבל שני-שלישים מההרוגים הערביים הם בכבישים בין-עירוניים, ידידי אלעזר.

אחמד טיבי: בין-עירוניים.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: זה מה שאמרתי.

אחמד טיבי: אם כי אפשר היה להבין מהקונוטציה שזה - -

אלעזר שטרן: לא, בדיוק זה מה שאמרתי.

אחמד טיבי: - - בכבישים עירוניים.

אלעזר שטרן: זה לא קשור לתשתית.

אלעזר שטרן: אחמד, זה מה שאמרתי.

ניסן סלומינסקי: קשור לתשתית החינוכית.

אחמד טיבי: אני אתחיל בתחבורה ציבורית.

אחמד טיבי: רק 12%, אדוני השר, מהיישובים הערביים מעל 10,000 תושבים, יש בהם תחבורה ציבורית.

אחמד טיבי: ב-45 יישובים, שזה שני-שלישים מהיישובים הערביים, אין תחבורה ציבורית בכלל.

אחמד טיבי: מדובר ביישובים גדולים.

אחמד טיבי: תחבורה ציבורית, יש לה קשר ישיר למצב סוציו-אקונומי, כלומר כאשר יש נגישות אפשר לצאת לעבודה, במיוחד אם אין מקומות עבודה בתוך היישובים הערביים.

אחמד טיבי: אז נשים צריכות לצאת לעבודה, כשאין תחבורה ציבורית הן לא יוצאות, וכדומה.

אחמד טיבי: כלל האזרחים, אבל לרבות נשים ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: יש בעיות נוספות.

אחמד טיבי: לא תמיד אתם הכתובת, אבל גם אתם הכתובת.

אחמד טיבי: אין מדרכות, אין מגרשי חנייה, וכדומה.

אחמד טיבי: אני רוצה לחזור על מספר דוגמאות, לגבי חלקן כבר פניתי אליך באופן אישי וציבורי מספר פעמים.

אחמד טיבי: טייבה – אני מגיע הבוקר מטייבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: בכביש 444, כל בוקר מי שיוצא לעבודה, מאחר ומתעכב ביציאה מטייבה ובכניסה אליה, בין שעה וחצי לשעתיים.

אחמד טיבי: כל בוקר, וכל ערב בחזרה מהעבודה.

אחמד טיבי: כביש 444.

יעקב ליצמן: יש אנשים שהיו שמחים שתעשה את זה עוד כמה שעות.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: ונשאלת השאלה – כבר שנים שאנחנו פונים אליך, למשרד התחבורה – וכלום לא השתנה.

אחמד טיבי: כלום לא השתנה.

אחמד טיבי: למה אתם לא מתקנים, לא משפצים, לא פותרים את בעיית התחבורה ואת התעבורה בכביש הכניסה והיציאה מטייבה?

אלעזר שטרן: מה זה, מקבילת 6?

אלעזר שטרן: מה זה 444?

<קריאות: כן.

אחמד טיבי: זה טייבה, כוכב יאיר, וכדומה.

אחמד טיבי: יש את הכביש של טירה – כפר סבא, שכל כמה שבועות יש שם הרוג.

אחמד טיבי: לפני שבוע נהרגה שם לובנה מנסור, בחורה צעירה – תאונת דרכים.

אחמד טיבי: קוראים לזה "כביש מוות", בין טירה לרמת הכובש, כפר-סבא.

ראובן ריבלין: מה כבש הכובש שם ברמת הכובש?

אחמד טיבי: את הנכבש.

ראובן ריבלין: תסביר להם רק, תסביר להם.

אחמד טיבי: יש את הצומת של דבוריה, אדוני השר, אנשים נפגעים שם.

אחמד טיבי: צריך למצוא פתרון תעבורתי.

<קריאה: איזה צומת, סליחה?

אלעזר שטרן: דבוריה.

אלעזר שטרן: כפר תבור.

אחמד טיבי: שלא לדבר על בעיה שאתה מכיר היטב, שוחחנו אתך, כביש 4 שחוצה שאת בית צפפא והורס למעשה את מרקם החיים הנורמליים, פוגע בתושבים, בכל הצדדים – סביבתיים - - -

ישראל כץ: לא עושים – לא טוב; עושים – לא טוב.

אחמד טיבי: אני רוצה שאתה פעם אחת כשר התחבורה תסלול כביש של שמונה מסלולים בלב יישוב כפרי יהודי.

אחמד טיבי: תן לי דוגמה אחת במדינת ישראל.

ישראל כץ: זה לא כפרי, זה בירושלים, אבל - - -

אחמד טיבי: שמונה מסלולים.

אחמד טיבי: שמונה מסלולים.

אחמד טיבי: אני הייתי עם מיקי רוזנטל שם – שמונה מסלולים, בתוך יישוב יהודי כפרי – כפרי, או בשכונה; בתוך יישוב אתה חוצה שמונה מסלולים, מה זה?

מיקי רוזנטל: אדוני השר, גם בג"ץ נתן את דעתו בעניין.

אחמד טיבי: בג"ץ נתן את דעתו לפני כמה ימים.

ראובן ריבלין: יש בעיה.

ניסן סלומינסקי: הבקשה שם הייתה לפיצויים.

אחמד טיבי: לא פיצויים.

אחמד טיבי: ישראל מכיר את זה.

אחמד טיבי: לא פיצויים.

ישראל כץ: קודם כול, אני חייב לומר בעניין – פועלים לפי אישורים, ובג"ץ הוא בהחלט רשות שיכולה להתערב.

ישראל כץ: המוסדות אישרו, בג"ץ אבל תמיד יכול להתערב.

ישראל כץ: בי"ת, גם הייתה לי פגישה אתם ושיפרנו חלק, ואני מתכונן לעשות שם ביקור, לפי בקשת חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מיקי רוזנטל: תיקח את אחמד ואותי.

ישראל כץ: אתה מוזמן להצטרף לביקור אם אתה רוצה.

ניסן סלומינסקי: היה שווה.

ישראל כץ: מי שרוצה מוזמן להצטרף לביקור.

אחמד טיבי: אני ביקשתי ממך לבקר שם, אבל אני שמח שאתה - - -

ניסן סלומינסקי: אחמד, מתי הבחירות הפנימיות אצלכם, שתעשו את זה לפני?

אחמד טיבי: אני נבחר תמיד, ללא קשר.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו בבעיה של זמן.

אחמד טיבי: אלה הנקודות הספציפיות.

אחמד טיבי: הנושא האחרון שאני רוצה להציג, מה שקרוי "חוק טיבי", חוק פיצוי נוסעים.

ראובן ריבלין: בתעופה.

ישראל כץ: אתה כמעט טרפדת את השמים הפתוחים, אפרופו.

אחמד טיבי: כמעט.

אחמד טיבי: אדוני, חברות התעופה, בעיקר הצ'רטר, עושות מניפולציות, מנסות לעקוף את הוראות החוק באמצעות אי-הנפקת כרטיס טיסה עד 48 שעות לפני הנסיעה, וכך הם מחזיקים את כל הנוסעים ופוגעים בתכנון, פוגעים באפשרויות.

אחמד טיבי: אני מתכוון להגיש תיקון להצעת החוק, ואני אתאם את זה אתכם, כמו שעשינו בחוק הקודם, ואני מבקש את התערבותך בנושא.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו ממש בלחץ זמן גדול.

ניסן סלומינסקי: דיברו רק שליש מהמבקשים, ואם אנחנו רוצים גם לקבל תשובות ולסיים בשעה 12:00, אני מבקש שכל אחד יקצר.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת ליצמן, אחריו חבר הכנסת יצחק כהן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשבח את השר, שלא רק שהוא עשה שמים פתוחים, הוא גם עושה כבישים פתוחים.

יעקב ליצמן: כאדם שנוסע הרבה בכבישים, איפה שנוסעים – אני אומר את זה לשבח, לא כביקורת – רואים שעובדים, מסיבית אפילו, וזה טוב שמפתחים את כבישי הארץ.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדבר על התחבורה הציבורית, ואני מדבר כמייצג חברתי.

יעקב ליצמן: המחירים של התחבורה הציבורית מדי גבוהים.

יעקב ליצמן: אני ביקשתי באמצע הישיבה מה-מ.מ.מ ונתנו לי נתונים, שמ-2008 עד היום דווקא המחירים לא עלו כפי המדד, פחות אפילו – אז אני מברך על זה – אבל מהתחלה עד עכשיו זה שמים וארץ, המחירים של התחבורה הציבורית לעומת מי שזוכר, המקשר – איך זה נקרא?

ראובן ריבלין: השחר, המקשר, והיה אגד.

ראובן ריבלין: ואיך קראו לזה?

ראובן ריבלין: דרום יהודה.

יעקב ליצמן: מי שזוכר את המחירים ועד היום, אם מכפילים באינפלציה, בכל הדברים האלה, אנחנו מגיעים הרבה מעבר למה שהיה צריך להיות.

יעקב ליצמן: אני אתן לך דוגמה, לדעתי זה חמור מאוד, ואני רוצה שתתייחס לזה.

יעקב ליצמן: הייתה תקופה שהמע"מ ירד – ב-1%, 1.5%.

יעקב ליצמן: שמת לב, אדוני השר, שמי שעולה לאגד הוא משלם שלושה שקלים, תיאורטית, ומקבל פתק, כולל מע"מ.

יעקב ליצמן: למחרת, כשהמע"מ ירד ב-1.5%, הוא היה צריך לשלם 1.5% פחות.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: בזמנו, פניתי למבקר המדינה, גם ליועץ המשפטי, משום שזה לא תקין.

יעקב ליצמן: כל אדם שנכנס לחנות, קל וחומר כשזה מבוקר, מפוקח, אתה משלם כולל מע"מ, פתאום יורד המע"מ – פעם 1%, אחר כך עוד חצי אחוז – אבל כשמעלים מע"מ מייד אומרים, זה עלה בגלל שהמע"מ עלה.

ראובן ריבלין: כתוב כולל מע"מ כדי שהוא יוכל לנכות את זה אם הוא עוסק מורשה.

ראובן ריבלין: זה כמו קבלה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע, אבל זה נוגע לי כאדם שעולה לאוטובוס.

יעקב ליצמן: כתוב לי – חמישה שקלים כולל מע"מ.

יעקב ליצמן: כשיורד 1.5% מע"מ, הוא היה צריך להוריד לי את המחיר הזה.

יעקב ליצמן: למה אני אומר את זה?

יעקב ליצמן: גם בימים אלה, כשעלה מחיר הדלק – עלה, עלה, עלה – העלו מחירים; כשיורד מחיר הדלק, מחיר התחבורה הציבורית צריך לרדת, ולא יורד.

ישראל כץ: בוא נסכם שעל השאלה הזאת יענה שאול מרידור.

יעקב ליצמן: את התשובה שלו אני יודע.

יעקב ליצמן: יש חור - -

<שאול מרידור: לא, אבל זה לא נכון.

יעקב ליצמן: - - יש 40 מיליארד שקל חובות, מכיר את התשובות שלו.

<שאול מרידור: מר ליצמן, אבל הפעם זה לא נכון.

<שאול מרידור: בדרך כלל זו התשובה, הפעם זה לא נכון.

<שאול מרידור: המחיר לא עלה.

יעקב ליצמן: 40 מיליארד שקל, והיה 52 לפני ארבע שנים, אני יודע להגיד לך את הכול.

יעקב ליצמן: אני אומר את זה כי לדעתי אם אנחנו רוצים לעודד את המחיר של התחבורה הציבורית, אני חושב שיש מקום להוריד את המחירים עוד יותר, לעודד את האנשים.

יעקב ליצמן: דבר שני, אני מתפלא מאוד לגבי הנסיעות במוניות.

יעקב ליצמן: יש דבר מוזר שאף פעם לא הבנתי.

יעקב ליצמן: למה למי שנוסע במונית לבד עולה X כסף, ואם הוא מצרף את שלושת הילדים שלו, הוא צריך לשלם עוד ארבעה שקלים, תוספת עבור שלושה נוסעים.

יעקב ליצמן: הרי אתה רוצה להוריד את הלחץ, אני לא מבין מה הריאקציה בזה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לסיים בשתי ברכות, ואני מקצר.

ניסן סלומינסקי: בברכות אתה יכול להאריך דווקא.

ניסן סלומינסקי: אני צוחק, אני לא יודע את מי אתה הולך לברך.

יעקב ליצמן: אני אקבל את המלצתך ואני אתחיל להאריך.

יעקב ליצמן: קודם כול, על ניצול תקציב.

יעקב ליצמן: הניצול גבוה מאוד, וזה טוב ואני מברך אותך על זה, ואת המשרד.

יעקב ליצמן: יש משרדים אחרים שהיו כאן ולא כל כך טובים בזה, אז טוב שזה מנוצל.

יעקב ליצמן: בי"ת, אני רוצה לשמוע בנוגע למניעת תאונות דרכים לגבי בתי-ספר בכללי, מה שמחנכים בבתי-ספר למניעת תאונות דרכים, ובמיוחד אני מדבר גם על המגזר החרדי וגם על המגזר הערבי.

יעקב ליצמן: עוד דבר אחד לשבח – אני רוצה לשבח כמובן את הפקידים שלך.

יעקב ליצמן: כשיש לי הרבה כאב ראש מכל מיני מקומות או דברים, הם עונים לי בסבר פנים יפות, ואני מברך על כך.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: יפה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת גילה גמליאל, אחריה יצחק כהן.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך את השר ברכות כפולות – ברכות על הבחירה אתמול כממשיך את תפקידך המצוין אצלנו בתנועה, והדבר הנוסף זה על הפעילות שלך.

גילה גמליאל: יש לך פעילות מבורכת ביותר בתחום התחבורה, אתה עושה עבודה מצוינת.

גילה גמליאל: אני חושבת שכל מי שנוסע בכבישים ברחבי הארץ, מרגיש את השינוי שמתבצע, ואנחנו כאן על מנת לעזור לך בכל דבר שאתה צריך לקדם.

גילה גמליאל: לא רגילים לשמוע את זה ממני כאן בוועדה בכזו אהבה, אז הנה, כשמגיע אז מקבלים כנראה.

ניסן סלומינסקי: לא על הליכוד ולא על הקואליציה.

ישראל כץ: אני אמסור לשר האוצר שהאופציה הזאת קיימת.

יצחק כהן: תגיד לביבי שהמזל שלו שהיא פה בוועדה, אחרת הייתם מתרסקים לגמרי.

יצחק כהן: עוד יש מישהו שנשאר עם החמלה.

גילה גמליאל: אז תודה באמת.

גילה גמליאל: באנו להחמיא לשר היום.

גילה גמליאל: באמת, ישראל, אתה עושה עבודת קודש, בזכותך אני יכולה להגיע לחמותי בטבריה בזמן סביר בהחלט מתל-אביב ולהסתובב ברחבי הארץ, עם כל הסיורים שלנו ממטולה ועד אילת.

גילה גמליאל: ממש אנחנו מברכים אותך על כך, וכפי שאמרתי, יש לך פה בהחלט כתובת בתוך ועדת הכספים על מנת לקדם דברים נוספים מעבר להיבטים של התקציב, ויש לך פה דלת פתוחה בהחלט.

גילה גמליאל: יש פנייה שהגיעה אלי בנושא תחנת הרכבת בכפר מנחם – גם ברכות למנכ"ל החדש.

גילה גמליאל: אני הבנתי שכבר אושרה, והתחנה הזאת גם צפויה להיות רווחית.

ישראל כץ: אני מבין שאת נחפזת לברך, לא?

ישראל כץ: קרן, מה קורה?

גילה גמליאל: הבנתי שהאוצר תקצב את ההקמה שלה ב-60 מיליון שקלים.

גילה גמליאל: זה יותר פנייה לאוצר ולא למשרד.

יצחק כהן: חצי כבר באדמה – בטון - - -

<קרן טרנר: אנחנו חלוקים עם האוצר על הקטע הזה.

ישראל כץ: בשורה לא כל כך טובה, גילה.

גילה גמליאל: לא, אני אשמח לעזור, לזה התכוונו כשאמרתי שיש פה במה לעזור, אז אני באה לעזור.

גילה גמליאל: מה שאני אומרת, שבאמת יש להבנתי את אותה תחנה שכבר האוצר אמור היה לתקצב אותה ב-60 מיליון שקלים, ועל סמך זה יצאו לביצוע.

ישראל כץ: יש לי שאלה.

ישראל כץ: להערכתך, אם תהיה התחנה הזאת, גם תושבי גדרה ייסעו לשם?

יצחק כהן: גם הסטודנטים באחוה.

גילה גמליאל: לא רק.

גילה גמליאל: קריית-מלאכי, באר טוביה, נחל סורק, גדרות, גדרה, בני עיש.

גילה גמליאל: מכללת אחוה, שזה הכי חשוב, זה יסייע לסטודנטיות בדואיות בתחבורה, שזה חלק מהדברים שהם מאוד קשים, להוציא אותן מרהט על מנת להגיע ללימודים במכללת אחוה.

גילה גמליאל: חלק ממטה יהודה.

גילה גמליאל: בהחלט מדובר כאן בחלק ניכר.

גילה גמליאל: 30 מיליון שקלים כבר הושקעו ברציפים, במעברים, וכאן האוצר לקח את ה-30 מיליון הנותרים והעביר אותם, הבנתי, למקורות אחרים.

גילה גמליאל: אני פונה גם לשאול, שכאן באמת צריך להרים את הכפפה.

גילה גמליאל: נושא האקדמיה מאוד חשוב בעיני.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן אנחנו מדברים על השקעות תמיד בין מנגנוני צמיחה של הכלכלה, כמה שיותר נשים מהמגזר הלא-יהודי כן ישתלבו באקדמיה, זה בהחלט חלק מהתוכניות של המדינה בעניין הזה.

גילה גמליאל: הרציף הזה והתחנה הזאת, הם בהחלט יכולים לסייע למכללת אחוה.

גילה גמליאל: מרבית הסטודנטיות שיבואו לאזור, זה ייתן בהחלט מענה לעניין, אז כאן אני אשמח דווקא לא לשמוע את משרד התחבורה אלא לשמוע את משרד האוצר, איך אנחנו יחד אתכם יכולים לעזור על מנת לקדם את הפרויקט הזה.

גילה גמליאל: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: רב יצחק ואחר כך אראל.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אני קודם כול מצטרף לברכות.

יצחק כהן: אני את שר התחבורה מכיר הרבה שנים, הוא רב-יכולות, ברוך השם, הוא מדבר מעט ועושה הרבה, להבדיל מאחרים.

יצחק כהן: אני מברך אותך גם על השמים הפתוחים, על הנחישות שלך.

יצחק כהן: אני מאחל לך הצלחה ברפורמה בנמלים.

יצחק כהן: על כל פנים, עכשיו הזכירה חברתי גילה גמליאל את פרויקט הרכבת.

יצחק כהן: זה סוג הפרויקטים שיוצאים לדרך, משקיעים עשרות מיליונים באדמה, יוצקים בטון, פתאום אחר כך מחליטים שזה לא כדאי כלכלית.

יצחק כהן: מה שאני חושש, שפרויקט הרכבת הקלה בתל-אביב – שאין שום ספק שהמטרופולין הזה זקוק לו - עלול להגיע לאותו מצב, כששם זה לא 30–40 מיליון, שם זה מיליארדים.

יצחק כהן: מיליארדים.

יצחק כהן: וכבר היה סיבוב אחד עם המכרז שזכתה קבוצת MTS.

יעקב ליצמן: השבוע הודיעו על עוד שש שנים.

יצחק כהן: החשש הגדול שלי, אדוני השר, שהפיל הלבן הזה, לא רק שהוא יעלה מיליארדים ולא רק שיתקע את חמש הרשויות הגדולות במטרופולין גוש דן, אלא היום אף אחד לא יכול להתייצב פה בוועדה ולומר שהפרויקט הזה הוא אכן ישים.

יצחק כהן: אף אחד לא יודע מה יקרה עם מי התהום, אף אחד לא יודע מה קורה עם ביצוע הפרויקט בפועל.

יצחק כהן: גם אם תשאל את מנכ"ל נ.ת.ע, בטוח שהוא יגמגם.

יצחק כהן: אנחנו זוכרים היטב למה הקבוצה התקפלה וברחה, כנראה אחרי שהיא השקיעה מאות מיליונים היא הבינה שהעסק לא ישים, והחשש הגדול – לא רק שתתקעו את המטרופולין, אלא תבזבזו מיליארדים של כספי ציבור.

ישראל כץ: אגב, זה לא מדויק.

ישראל כץ: לא הייתה לה סגירה פיננסית.

יצחק כהן: לא, עזוב, אני זוכר היטב את הדיונים, הייתי באוצר.

יצחק כהן: תאמין לי שאני מכיר כל פרט שם.

יצחק כהן: הייתה קבוצה די רצינית, וזה תירוץ.

יצחק כהן: הם ברחו, הם פשוט ברחו.

יצחק כהן: השקיעו שם 400 מיליון, כמעט חצי מיליארד, וברחו משם.

יצחק כהן: רק חשבו על המי תהום.

אראל מרגלית: הרכבת הקלה?

יצחק כהן: כן, בתל-אביב.

יצחק כהן: זה פרויקט שנוי במחלוקת.

יצחק כהן: אל"ף, הנחיצות ידועה וצריכים את הפרויקט הזה; בי"ת, הישימות שלו מוטלת בספק מבחינה טכנולוגית.

יצחק כהן: אני מציע – הדברים האלה מוקלטים ונרשמים בפרוטוקול – בעוד כמה שנים אני לא רוצה להיות צודק, באמת לא רוצה להיות צודק.

יצחק כהן: רק היום שמענו והתבשרנו שהם מוסיפים לעצמם עוד "באפר" של שש שנים קדימה, וזה אומר שהולכים לתקוע – יש פה ראש עיר לשעבר של בני-ברק – הולכים לתקוע פה את גוש דן שנים.

יצחק כהן: אתם זוכרים מה היה פה ברכבת הקלה בירושלים, הוא חושב שזה הסתיים, אבל שם אני מאוד מאוד בספק.

יצחק כהן: אני מסתכל על השקף של הפרויקטים עם מוקדי סיכון, ואני חייב לפרוטוקול להודיע שאני תושב אשקלון ויש לי פה נגיעה אישית.

יצחק כהן: אני נוסע כל יום בכביש הזה, כביש 3.

ישראל כץ: זה לא נגיעה אישית, זה כביש ציבורי.

יצחק כהן: לא, שיידעו את זה.

יצחק כהן: מצומת סילבר עד כפר אביגדור.

ישראל כץ: עד כפר ורבורג, מקום מושבו של שר האוצר ז"ל, יגאל הורוביץ.

יצחק כהן: נכון, שם זה הכביש הזוחל, האוטוסטרדה הזוחלת.

ראובן ריבלין: משם אתה ממשיך קצת, אתה מגיע לכפר אחים.

ישראל כץ: כפר אחים כבר סלול.

יצחק כהן: ביום שישי האחרון – אתה בטח היית בבית ושמעת את יללות האמבולנסים – הייתה שם תאונה רבת-נפגעים בצומת שפיר, בכניסה למושב שפיר, שני רכבים.

יצחק כהן: וזה קורה שם, זה כביש מסוכן.

יצחק כהן: לא רק שהוא תוקע את כל התנועה מדרום למזרח, ולשפלה והפוך, זה כביש מאוד מאוד מסוכן.

יצחק כהן: קטע שהיו צריכים לסלול אותו מזמן, ותוכנן ותוקצב – אתה אישרת את זה – אני לא יודע בדיונים שלך עם האוצר מי גרע את הפרויקט הזה.

ישראל כץ: סגן שר האוצר הקודם.

יצחק כהן: לא לא.

יצחק כהן: מעולם לא.

יצחק כהן: אם זה תלוי בי, אני אומר לך שמעולם לא.

ישראל כץ: יצחק, היית אחראי – היית סגן שר, הפקידים היו כפופים לך, וזה אחד הדברים הבודדים שהם הצליחו לשים ברקס ולא הצלחנו להעביר אותו מעל המכשול.

יצחק כהן: כשאתה אומר, לא הצלחנו, זה קשה לי להאמין.

יצחק כהן: אתה אומר לא הצלחנו?

יצחק כהן: אין דבר כזה שאתה לא מצליח.

ישראל כץ: אני תמיד אחראי, אבל בסוף - - -

יצחק כהן: אם היית נחוש ורוצה את הפרויקט הזה, היית מצליח.

יצחק כהן: זה שהפקדים גרעו אותו, אני כבר - - -

ישראל כץ: אפשר להביא כאן עדויות כמה נלחמתי על הפרויקט.

יצחק כהן: נלחמתי זה לא מספיק.

יצחק כהן: הפרויקט הזה הוא פרויקט בכביש מסוכן, כביש אדום, קורות שם תאונות כל יום.

יצחק כהן: אם אנחנו מדברים על פרויקט הרכבת הקלה, שלא ברור מה הישימות שלו – רק השנה זה 600 ועוד 300, כמעט מיליארד שקלים – ועל 40 מיליון, לגמור ולהציל.

יצחק כהן: גם התנועה תזרום ממזרח לדרום והפוך, וגם תחסוך תאונות דרכים.

ישראל כץ: שיהיה ברור, כי אתה שמת על הכתפיים של כולם דברים - שתיקה אינה כהודאה, אני לא מקבל את ההנחות שלך לגבי הרכבת הקלה.

ישראל כץ: יכול להיות שזה ייקח יותר זמן.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך זמן לענות.

יצחק כהן: אתה תענה.

ישראל כץ: הפרויקט מתבצע, יכול להיות שהוא ייקח יותר זמן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה שווה דיון בוועדה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

יצחק כהן: זה עתיר מיליארדים, ואף אחד לא יגיד לך בביטחון – כמו שהשר אומר עכשיו – שהפרויקט הזה הוא ישים.

ישראל כץ: חלילה שלא יתפרש כאילו אני מקבל את ההנחות.

ניסן סלומינסקי: בהחלט, רק נגמור את התקציב.

יצחק כהן: אני שומע יותר קולות שהפרויקט הזה הוא לא ישים מאשר ישים.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני, כביש מספר 3 – כמו שאתה יודע לעשות רפורמה בנמלים ושמים פתוחים, תבצע את הפרויקט הזה.

יצחק כהן: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אראל ואחר כך מיכל.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני מבקש מחבריי, כי אנחנו רוצים גם לקבל תשובות מהשר ואנשיו.

ניסן סלומינסקי: אני מכוון את השעון.

אראל מרגלית: קודם כול, ברכות גם על הזכייה שלך מהלילה, ובאמת נראה שמשרד התחבורה הוא משרד ביצועיסט שמבצע את העניינים – כמובן השר וסגן השר, עוזי יצחקי, וגם החבר'ה שמלווים אותך בתוך המשרד – זה נראה שאתם minded לעשות את העבודה.

אראל מרגלית: שני דברים שאני רוצה לגעת בהם.

אראל מרגלית: אחד, דווקא בהרבה מאוד מקומות בפריפריה – אני במקרה מכיר טוב טוב את תל חי כי הבת שלי לומדת שם – אבל יש מקומות שלמים בארץ שבהם התחבורה הציבורית, בעיקר לסטודנטים, זה מצב מאוד לא פשוט.

אראל מרגלית: אני רואה חבר'ה בטרמפים אחרי שהם גומרים לעבוד במסעדת התחנה במטולה או במקומות אחרים, פשוט עומדים בטרמפים כמעט לכל מקום, וכנראה שזה לא רווחי, חלק גדול מהקווים האלה.

אראל מרגלית: אני חושב שהמדינה צריכה לקחת סט של אזורים ומקומות, באיזושהי שותפות עם אחת החברות שבאמת רוצה להרוויח, אבל עם סוג של סובסידיה, ופשוט לדאוג שתהיה שם תחבורה ציבורית ברמה.

אראל מרגלית: אני לא יודע בדיוק מה התוכניות שלכם, אבל זה נראה לי מאוד חשוב ברמה הלאומית.

אראל מרגלית: הרבה מאוד חבר'ה צעירים, בכל מיני אוניברסיטאות, אין להם תחבורה ציבורית מספקת.

אראל מרגלית: זה דבר אחד.

אראל מרגלית: דבר שני שרציתי לומר, יותר ברמה הכלכלית – אחד הדברים המרשימים ביותר היה הפרויקט של כביש 6, והיו בו כמה דברים מרשימים.

אראל מרגלית: קודם כול, הביצוע.

אראל מרגלית: הכביש באמת שינה בצורה דרמטית להרבה מאוד אנשים את מהירות ההגעה ממקום למקום, אבל חוץ מזה, זה גם היה האופן הכלכלי שבו הוא בוצע.

אראל מרגלית: העובדה שהכביש – ואני יודע כמובן שלא כל פרויקט יכול להיות ככה – אבל העובדה שהכביש היה בפרויקט סגור והמדינה נתנה בעצם את הביטוח ולא הייתה צריכה להפנות לפרויקט כל כך חשוב כסף שוטף מהתקציב - - -

ניסן סלומינסקי: היא לקחה עוד מזה כל חודש.

אראל מרגלית: נכון.

אראל מרגלית: אני חושב שזה יכול לתת לנו רעיון על עוד קופסאות של תקציב שאולי אפשר לבנות בחלק מהפרויקטים הלאומיים.

אלעזר שטרן: נמלים.

אלעזר שטרן: נמלים.

אראל מרגלית: יכול להיות נמלים.

אראל מרגלית: אתמול היינו בחיפה ובאמת יש מאבק בין אשדוד לחיפה.

ראובן ריבלין: כל הקרנות של העובדים במדינת ישראל, הפנסיות, שהן כסף שמושקע – פעמים רבות אנחנו רואים את זה מאכזב או בסכנה אפילו – מדוע שלא ייקחו את כל הקרנות האלה, ישקיעו בפרויקטים?

ראובן ריבלין: הם יכניסו הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: זה החלק השלישי של הריכוזיות שאנחנו צריכים לדון בו.

ראובן ריבלין: תן לישראל את הדברים האלה, הוא יחזיר את זה בריבית יותר גבוהה ממה שאנחנו מקבלים.

מיקי רוזנטל: ובלי תספורת.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: איזה תספורת.

ראובן ריבלין: בונים בעצמנו ומרוויחים.

אראל מרגלית: דרך אגב, גם בנושא של הנמלים, אם רוצים להקים משהו, אני חושב שמה שאתה אומר זה נכון, רובי.

ישראל כץ: דרך אגב, ההערה של אלעזר מאוד נכונה.

ישראל כץ: הנמלים הם בעיקרון לא על חשבון תקציב המדינה.

ישראל כץ: זה פרויקט סגור, עם המדינה, חנ"י שמגייסת ומקימה – והחברות, בדרך כלל הזרות, של ההפעלה שמשקיעות 30%.

ניסן סלומינסקי: קרן הפנסיה של - - -

ישראל כץ: הן מחוללות צמיחה בתוך המשק, וכל המערכת היא סגורה.

אראל מרגלית: רובי, מה שאתה אומר זה נכון, כי הרבה מאוד פעמים יש בזה גורם פרטי אבל ברגע שאתה דואג שחלק גדול מהבעלות הוא בעלות ציבורית, דרך קרנות פנסיה כאלה ואחרות, אז הציבור משתתף בזה.

אראל מרגלית: זו בעצם השאלה השנייה.

אראל מרגלית: ומה שאני שואל אותך – אם היינו מביאים אסטרטגיה כזאת, קצת יותר יזמית, האם היינו יכולים להרים עוד שניים-שלושה-ארבעה פרויקטים גדולים, שיוכלו להיות לא מהתקציב אלא ממומנים בצורה יותר מתוחכמת?

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מיכל ולאחר מכן אלעזר.

מיכל בירן: אני אהיה קצרה.

מיכל בירן: אני כן רוצה להפציר בך לחשוב שוב על עניין הפרטת הנמלים.

ישראל כץ: אנחנו לא מפריטים את הנמלים.

ישראל כץ: אנחנו בונים נמלים חדשים.

מיכל בירן: פרטיים.

מיכל בירן: לפי מה שאני למדתי, קוראים לזה הפרטה – כל אחד וההגדרות שלו.

ישראל כץ: זה לא הפרטה.

ישראל כץ: הפרטה זה לקחת דבר קיים ולהפריט אותו.

מיכל בירן: כרגע, כל הנמלים הם של המדינה, אתה משנה את המצב.

מיכל בירן: אני קוראת לזה הפרטה, אבל בוא לא - - -

ישראל כץ: לא משנה את המצב.

ישראל כץ: אני מקים נמלים חדשים.

ישראל כץ: אוקיי, הבנתי.

יעקב ליצמן: חדשים שיהיו לא פרטי, רק ממשלתי.

מיכל בירן: יש פה ערבוב גדול בין עניין הוועדים, וחלק מהתופעות – כמו מה שהיה עם אלון חסן – אני חושבת שבהחלט צריך לגנות אותן בצורה תקיפה.

מיכל בירן: במובן הזה אני כן מגבה את כל מי שיוצא נגד זה, כי במקום שמישהו מנצל את הקונספט של עבודה מאורגנת כדי לדאוג לו ולבני ביתו, זה המקום שבו צריך להילחם מלחמה עזה.

מיכל בירן: מצד שני, נמל חיפה, לפי מה שהבנתי ממחקר שנעשה בין 40 נמלים בעולם, יצאו מקום רביעי, בזמן שאחד הדברים שמורידים את היעילות זה העובדה שהנמלים שלנו לא עובדים בשבת.

מיכל בירן: אתה רוצה שהנמלים שלנו יתחילו לעבוד בשבת?

מיכל בירן: זאת אחת הדרכים להגביר יעילות.

מיכל בירן: אני חושבת שיעילות זה דבר חדש, אני כופרת בהנחה הזאת שיש צד אחד שהוא בעד יעילות וצד שני שהוא נגד יעילות, הוא רק בעד העובדים.

מיכל בירן: לכולם יש מטרה משותפת של צמיחה, גם העובדים נהנים מזה שהמקום שבו הם עובדים מצליח, משגשג ומרוויח.

מיכל בירן: אני חושבת שיש דרכים להגביר יעילות בתוך המערכת, וזה גם ברור לכל אדם שיש פה יתרון עצום לגודל.

מיכל בירן: כל הנמלים היעילים בעולם זה בגלל הגודל – הם יכולים לקנות מכונות יותר משוכללות שמצליחות לערום את המכולות ולא לחכות כל פעם שצריך להוריד את כל הערימה כדי להוריד את זאת שמתחת, ויותר שטחים שבהם מפזרים אותן, ומיני דברים שאני לא בקיאה בהם מספיק – מעולם לא עבדתי בנמל – אבל כל הדברים האלה, יש בהם יתרון לגודל.

מיכל בירן: אני חושבת שיש פה איזושהי התעקשות, שהיא לא הגיונית, לא יעילה, שצריך נמל פרטי.

מיכל בירן: אני חושבת שהדבר הזה יהיה רק בעוכרנו.

מיכל בירן: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אלעזר ואחריו אשר.

אלעזר שטרן: אל"ף, גם אני כמו כל אזרחי המדינה אני חושב, מברכים על הפעילות של משרד התחבורה כולו.

אלעזר שטרן: אני חושב שהתרומה, מעבר למה שדובר פה, להתיישבות, לכלכלה, יש לה שקט לאומי.

אלעזר שטרן: הלכתי לגליל לפני 30 וכמה שנים, העצבים שהוצאנו בדרך על הפקקים, ואני חושב שהיום, הזרימה של התחבורה היא באמת תורמת לסוג של שלווה יחסית.

אלעזר שטרן: יכולת תכנון – אני אומר את זה כמי שנוסע הרבה אלפי קילומטרים בחודש.

אלעזר שטרן: אני מצטרף פה לאחמד טיבי, שיצא, בקשר לסוגיה של חשיבות התחבורה הציבורית בכפרים הערביים.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה דבר שיעזור הרבה מאוד לסגירת פערים בחברה.

אלעזר שטרן: אני יודע שהמשרד הוא מאוד מתוחכם.

אלעזר שטרן: לגבי תשתיות הגז, אני לא יודע אם זה מאוחר.

אלעזר שטרן: כשעושים כבר פעילויות כאלה גדולות – אני מכיר את זה בצפון, אבל לא רק – פעם שכבר חופרים, האם בכל המקומות חושבים גם על התשתיות העתידיות?

אלעזר שטרן: זאת אומרת, לשים צינור גז, להעביר – אני יודע שגם זה מנוף כלכלי.

אלעזר שטרן: לצערי, אני לא בטוח שעושים את זה בכל המקומות.

אלעזר שטרן: אם כבר הוזכר פה קודם תל יוסף ועין חרוד, אני יודע שזה אתגר שקיים שם עדיין, אני לא בטוח שהוא פתור, במיוחד כשאני שומע על השינוע שהולך להיות בכבישים, של הגז, מהתחנה שיגיע לדעתי לאזור תל יוסף או לאזור תנובה.

<עוזי יצחקי: נתייחס לזה.

ישראל כץ: שי, תענה על השאלה הזאת.

<קריאה: כביש 71.

ניסן סלומינסקי: תרשום.

ניסן סלומינסקי: תכין את זה, אני מקווה שנספיק.

אלעזר שטרן: אני מדבר על התשתיות בכלל.

אלעזר שטרן: נקודה אחרונה, שהיא נקודה קטנה.

אלעזר שטרן: אני יודע שהעליתם את נהיגת המלווה בשלושה חודשים – היום.

אלעזר שטרן: מצד אחד, אני מברך על זה, אני חושב שזה נכון.

אלעזר שטרן: מצד שני, אני מסתכל, ודיברתי גם עם המנכ"ל לאחרונה – קודם כול, אני אגיד במשפט, אני חושב שנצרת הערבית, נצרת – לא משנה איך נסתכל על זה – מגיע לה מרכז, שלא קיים.

אלעזר שטרן: ומה שקרה שם בחודשים האחרונים עם המשחק בין נצרת עילית לבין נצרת, זה גרם לעוול נוראי כלפי אחרים.

אלעזר שטרן: אני רוצה לחבר את זה לסוגיית הטסטים.

אלעזר שטרן: אני לא יודע אם צריך להפריט את זה או לא, אני אומר לכם שאנשים מחכים חודשים לטסטים, אבל אני רוצה לקחת את זה למקום אחר.

אלעזר שטרן: הנוער שלנו מתגייס בגיל 18 או 19, חלקו הגדול עוזב את הבית.

אלעזר שטרן: זה לא יעזור שאתם מצד אחד מקשים או עושים תדירות גדולה של טסטים, אחרי כן חצי שנה הוא בצבא.

אלעזר שטרן: אם הוא בא הביתה פעם בשבועיים או פעם בשלושה שבועות הוא לא נוהג עם מלווה, זאת אומרת זה פיקציה.

אלעזר שטרן: אתה מסתכל עלי, השר, כאילו אתה לא מבין.

ישראל כץ: אם הוא יצליח בשלושה חודשים לפני גיל 17.

אלעזר שטרן: זה בסדר.

ישראל כץ: אז יהיה לו חצי שנה ליווי.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים איך עושים טסטים באמריקה.

אלעזר שטרן: פה, זה סוג של מנגנון ביורוקרטי, שאתה מחבר לו אחר כך את החצי שנה.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם שלגבי חלק מהאנשים אין לזה משמעות משום שהוא בצבא והוא לא נוהג כמעט על רכב.

ישראל כץ: הוא בצבא מגיל 18.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: עזוב.

אלעזר שטרן: אני חושב שהנקודה נכונה.

אלעזר שטרן: הם מחכים לטסטים חודשיים.

אלעזר שטרן: זה נושא שבאמת צריך להסתכל עליו.

אלעזר שטרן: אני שב ואומר – אני רוצה להגיד לך, השר, רק דבר אחד.

אלעזר שטרן: אני לא מהמתחנפים, תדע שהמחמאות שאתם מקבלים פה – אתה ואנשיך – לא כל שר שבא לפה, זאת המוזיקה שהוא שומע.

ישראל כץ: תודה רבה.

יעקב ליצמן: בהחלט לא.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אשר, אחריו רובי.

ניסן סלומינסקי: אשר, אני חושב שהפתרון היחיד אצלכם זה רק משהו תת-קרקעי, מתחת לכל בני-ברק – או לרכבים או לבני אדם, אני לא יודע, אחד משניהם.

<קריאה: למה?

<קריאה: בני-ברק זה אחד המקומות הכי מתפקדים מבחינת תחבורה ציבורית.

יעקב אשר: אדוני שוב מתבלבל בתפקידי, אני היום חבר כנסת.

ניסן סלומינסקי: לא, אני רואה אותך כראש עיריית בני-ברק.

יעקב אשר: קודם כול, אני רוצה באמת להצטרף לברכות, ובאמת לא סתם.

יעקב אשר: אני רוצה גם להצטרף לברכות של ההישג שלך אתמול, אבל אני בטוח שאם תעשה בליכוד מה שאתה עושה במשרד התחבורה, אולי יש סיכוי שהליכוד יהיה עוד רלוונטי בשנים הקרובות.

ראובן ריבלין: זה אתה אומר בחשש או מתוך תקווה?

יעקב אשר: אני חושב שהחשש אצלך, ואני מצטרף לחשש הזה.

יעקב ליצמן: אין סיכוי.

יעקב אשר: לגבי הנושא של הפרויקטים כולנו רואים – גם כראש עיר לשעבר, אני חושב שמה שרואים, המציאות לא משקרת, ובאמת מגיע לך כל הכבוד, גם על הקרב מאסף בתקציב הזה שהצלחת לחלץ את הפרויקטים הגדולים, ואני תיכף אתייחס לדברים אחרים שאולי אולי נפלו בדרך, ואני אשמח לשמוע שלא.

יעקב אשר: מילה אחת, אני רואה שידידי הרב יצחק כהן לא פה, אבל בתור ראש עיר שהיה חבר שמונה על-ידך להיות בצוות שמוביל אותו המנכ"ל לגבי נ.ת.

יעקב אשר: ע, אני חושב שמגיע "שאפו" גדול לצוות הזה בראשות המנכ"ל ולך כמובן.

יעקב אשר: אל תפחדו מהפרויקט הזה.

יעקב אשר: הפרויקט הזה - עם כל הבעיות שלו, עם המי תהום והכול – יש את הטכנולוגיות איך לעבור את זה, ואני חושב שאנשי הצוות שלך יודעים את זה.

יעקב אשר: זה שזה ברח לשנתיים נוספות מ-2018 ל-2020, כולנו ידענו את זה גם קודם בגלל אותו פסק זמן שקרה בעקבות נפילת המכרזים הקודמים וכניסת המדינה - - -

יעקב ליצמן: נדמה לי שזה מעבר ל-2020.

יעקב ליצמן: מדברים כבר על 2023–2024.

יעקב אשר: אני הבנתי שזה 2020.

<קרן טרנר: חלקים.

יעקב אשר: חלקים, אוקיי.

יעקב אשר: אני מבין שמאז שעזבתי את הצוות, האוצר התחיל להשתלט חזרה על העניינים.

יעקב ליצמן: מודה במקצת.

יעקב ליצמן: 23'–26'.

יעקב אשר: אם זה 23'–26', זה משהו אחר.

יעקב אשר: אם זה 2020, זה הרבה יותר סביר.

יעקב אשר: אני רק אומר דבר אחד, אדוני.

יעקב אשר: הפרויקט הזה של הרכבת הקלה בגוש דן, יש פה אספקטים בכל תחומי החיים – גם בתחומי איכות הסביבה, גם בתחומי תעסוקה, גם בתחומים אחרים – ולכן הוא חשוב, ותמשיכו הלאה.

יעקב אשר: אם רוצים לסחוב את זה, זה ודאי לא כדאי.

יעקב אשר: לגופו של תקציב.

יעקב אשר: אני לא יודע בבירור, אבל כך אני הבנתי ואחר כך קצת אמרו לי אחרת, אבל נדמה לי שבתוך שלל הפרויקטים הגדולים שנמצאים בביצוע, אולי נפלו קצת פרויקטים שקשורים יותר לבטיחות ולשדרוג כבישים קיימים.

יעקב אשר: אם אני אתן כדוגמה – שוב, אני לא מגיע עם דברים שקשורים דווקא אלי או לציבור שלי – אבל כביש 4 ומקומות מהסוג הזה.

יעקב אשר: לדעתי צריך לתת מקום גם לפרויקטים בתוך הערים – אם זה שכונות בטוחות, אם זה הסדרת צמתים מסוכנים, וכו'.

יעקב אשר: אני לא יודע את הנתונים, אני אשמח לשמוע ממך שבאמת לא הורידו מהתקציבים האלה כדי לשמר את התקציבים הגדולים לאותם פרויקטים גדולים.

יעקב אשר: החשיבות של הדברים הללו היא בעצם הסנכרון שלהם כי מה שקורה זה שכבישים בין-עירוניים חדשים ייפתחו, מסילות רכבת וכו', אבל תגיע לתוך העיר, יתחילו הפקקים, יתחילו המקומות הלא בטיחותיים, וימשיכו הלאה חלילה הרוגים או פצועים בתאונות דרכים בתוך הערים.

יעקב אשר: נקודה נוספת שקשורה לזה – במהלך השנים האחרונות חלה ירידה, אדוני היושב-ראש, בתקציב של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יעקב אשר: אני – שוב, כראש עיר לשעבר – רואה צורך גדול במינוף של הפעילות הזאת.

יעקב אשר: זו פעילות גם בבתי-הספר עצמם, זו פעילות הסברתית, ואני חושב שצריך לנסות ולהוסיף תקציב על נושא הבטיחות כי ההסברה הזאת והחינוך של אוכלוסייה הם חשובים מאוד, הם מצילים חיים, הם מצילים חיי אדם, ולכן צריך שגם בתקציב קשה כמו השנה, נושא הבטיחות לא רק שלא ירד, אולי אפילו יעלה.

יעקב אשר: אני רוצה גם לתת נקודה נוספת, שיש בעיה ממוקדת בהסברה ייעודית.

יעקב אשר: ההסברה בכל הנושא של מניעת תאונות דרכים בציבורים מסוימים לוקה בחסר מול מדיות אחרות שקיימות בציבור הכללי, ואני מבקש לקחת את זה לתשומת הלב.

יעקב אשר: נקודה אחרונה שאני רוצה לדבר עליה – דיברו קודם על ציבורים שהם תלותיים בתחבורה הציבורית.

יעקב אשר: זה אותם ציבורים – הציבור החרדי או הציבור הערבי – שרמת המינוע אצלם היא מהנמוכות בארץ.

יעקב אשר: יש הרבה מאוד שיפור בתחבורה הציבורית, אבל יש דבר אחד שאתו מתמודדים האנשים שלך ביום-ביום, ובקושי מתמודדים עם זה, למרות שאנחנו מציקים להם הרבה מאוד בעניין הזה – זה בנושא ההתאמה של התחבורה הציבורית לאורח-חיים של אותו ציבור שהוא בעצם מקבל את השירות.

יעקב אשר: ולמה הדברים אמורים?

יעקב אשר: במיוחד בערבי שבתות ומוצאי שבתות, ובפיקים בחגים כאלה ואחרים.

יעקב אשר: יש מאמץ גדול מצד הפקידים לעזור בעניין הזה, ואני רוצה לשבח באמת את יהודה ואת הצוות שלו, אבל לדעתי, במכרזים עצמם ובאפשרויות עצמן לא כל כך נלקחו בחשבון הפיקים הללו.

יעקב אשר: חייבת להיות גמישות, לדעתי לנסות להכין איזושהי עבודה של גמישות בתחבורה הציבורית לאותם ציבורים שיש להם, מה לעשות, חגים, יש להם שבתות, וטווח הזמן של ההגעה ושל המשפחות שנוסעות הוא טווח שנקבע על-פי כניסת השבת ויציאת השבת.

יעקב אשר: אני מבקש בעניין הזה לנסות ולבנות איזושהי תוכנית או מערכת שנותנת את האפשרות לתגבר אד הוק, בימים מסוימים, בשעות מסוימות, ולא שיתנגש בעצם מול אותם מכרזים שבהם זכו חברות האוטובוסים, ואומרים – אין לנו יותר מלאי כדי להזרים לצורך הציבור.

יעקב אשר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רובי, לאחר מכן בועז.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש ממש קצר, רבותי.

ניסן סלומינסקי: היינו צריכים לסיים ואנחנו נגלוש.

ראובן ריבלין: זאת השנה החמישית שהשר משמש בתפקיד.

ראובן ריבלין: לפני שלוש שנים, כשהיינו יריבים פוליטיים – בתוך תנועתנו כמובן, מתוך הבנה – אמרתי מעל במת הכנסת בצורה הפומבית ביותר, ישראל כץ שר מצוין.

ראובן ריבלין: ואני אומר לך, שאול מרידור, שאני ראיתי כבר לפחות 100 שרים.

ראובן ריבלין: ישראל כץ השר הכי טוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

גילה גמליאל: יפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ישראל כץ: היום אנחנו לא יריבים.

ראובן ריבלין: אמרתי את זה כשהיינו יריבים קשים ביותר – לא על רקע אישי.

בועז טופורובסקי: זה קשה אחרי זה, אבל כל הכבוד, באמת רואים בעיניים את המהפכה התחבורתית.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח בכלל.

בועז טופורובסקי: הרבה הערכה, וגם תודה לשר האוצר שחשב שנותן לך עדיין גב.

בועז טופורובסקי: שאלה קטנה, אני מחדד, שאלו אותך.

בועז טופורובסקי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – כמה ירד התקציב, למה ירד התקציב, והאם אין חשש שזה יפגע בעצם בירידה בכמות ההרוגים והנפגעים בתאונות הדרכים?

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תמר, אחרונה, ואחר כך נשמע את השר ואנשיו.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה לדבר על התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: הרבה דיברו כאן, גם חברי הכנסת, כל אחד על הכביש הקרוב לביתו, על הפקק הקרוב לביתו, על הצומת שהוא יוצא ממנו ונוסע או נוסעת, ואני רוצה לומר שאף התפתחות בתשתית הכבישים, ומחלפים, ובנייה, והרחבה מהירה וטכנולוגית וטובה ככל שתהיה, לעולם לא תדביק את הביקוש, שהולך ויעלה כל הזמן, אלא המעבר לתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: וכאן אני רוצה לעשות פאוזה ולהתחיל עם ברכות – כשכבר הברכות כאן עלו וגדשו על גדותיהן – ובכל זאת, יש ממש בשנים הספורות האחרונות, בשנתיים, בשלוש שנים האחרונות, שינוי מגמה במשרד התחבורה, ואפשר לראות מחלוקת עוגת התקציב הכוללת שיש מעבר, trade off מה שנקרא, אל עבר ההשקעה בפרויקטים של תחבורה ציבורית, וזה מבורך.

תמר זנדברג: אבל, אני רוצה לומר כמה דברים.

תמר זנדברג: אחד, להתרשמותי, עדיין לא נפל האסימון שתחבורה ציבורית היא תחליפית לתחבורה פרטית, היא לא בד בבד.

תמר זנדברג: אף פעם לא יוכלו השתיים לדור יחדיו בצורה שתלך זו בצד זו.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי זה תמיד יהיה יותר נוח לרדת מהבית לאוטו שחונה מתחת לבית, לנסוע ולחנות בזול ולהגיע בלי פקקים, ובמהירות.

תמר זנדברג: תמיד.

תמר זנדברג: חייב להיות, מה שנקרא, המקל והגזר, וזה ילך ויהיה קשה.

תמר זנדברג: מחירי האנרגיה עולים והצפיפות עולה, וכו'.

תמר זנדברג: התחבורה הציבורית, ההשקעה בה חייבת להתגבר ולהשיג מעל ומעבר, וזה עולה גם מדוח מרכז המחקר והמידע שהזמנו לקראת השדולה – שהשר השתתף ובאמת פרס באריכות את כל תוכניות המשרד – עלה באופן מאוד ברור שההשקעה בתחבורה הציבורית בישראל היא מפגרת, ומפגרת בעשרות אחוזים – 86%, העריך ה-מ.מ.מ.

תמר זנדברג: דבר שני אני רוצה לומר – גם כשההשקעה בתחבורה הציבורית כמו שציינתי, עולה, עדיין צריך להסתכל בתוך התחבורה הציבורית למה הולך הכסף.

תמר זנדברג: ודובר כאן הרבה – אני מצטרפת לדברים על הרכבת הקלה, אני לא יודעת אם זה ישים או לא ישים, אני בטוחה שזה ישים – אבל אנחנו רואים הסתבכות שהולכת וגוברת כל הזמן.

תמר זנדברג: היום קראנו, הוארך בעוד חמש שנים, גורמים בנ.ת.ע אמרו, שלא לציטוט, אולי אפילו עשר שנים, ולא יודעים עדיין כמה עולה, המחיר עדיין לא ברור, הוא הולך ומאמיר כל הזמן – התפרסם היום בעיתון – ושמענו כאן, ראינו גם בסקירה של המשרד על הקווים לפריפריה, וכו'.

תמר זנדברג: אני רוצה שניקח כולנו דוגמה מבני-ברק.

תמר זנדברג: ישב כאן עד לפני רגע חבר הכנסת יעקב אשר, ראש עיריית בני-ברק לשעבר, העיר שיש בה שימוש בתחבורה ציבורית, בין המצטיינים והטובים בישראל, ולמה?

תמר זנדברג: פעם אחת, בגלל שהאוכלוסייה באמת ענייה, וזה נכון ויש מתאם, וזה אחד הדברים שצריך להתגבר עליו, שתחבורה ציבורית לא תהיה לציבור העני בלבד אלא תלך ותעלה ותשמש את כולנו ובאמת תחליף את הרכב הפרטי.

תמר זנדברג: ופעם שנייה, אני רוצה להצביע על הקשר בין תכנון תחבורה ובין תכנון, ועל הקשר שצריך להיות בין משרד התחבורה ובין משרד הפנים.

תמר זנדברג: בני-ברק היא עיר צפופה, היא עיר עירונית, היא עיר שהולכים בה ברגל, היא עיר שהקישוריות בה בין אמצעים שונים, בין הליכה ברגל, בין תחבורה ציבורית, בין רכבת, בין אזורי התעשייה, וכו', היא מצטיינת, ובגלל זה יש שם תלות – נכון שרמת המינוע שוב נמוכה בגלל העוני של האוכלוסייה, אבל לא רק – השאיפה שלנו צריכה להיות שתהיינה יותר ויותר ערים עירוניות שישרתו במקומות שלהן לא רק לחבר את הפריפריה למרכז אלא גם שהערים בפריפריה ישורתו טוב יותר, עם קישוריות טובה יותר בין אמצעי תחבורה שונים ועם נגישות טובה יותר למקומות שצריך להגיע אליהם.

תמר זנדברג: נקודה אחרונה בהחלט זה בנושא הפיקוח של משרד התחבורה על חברות התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: הדוחות המפורסמים, שמענו את השר רק לפני שבוע בוועדת הכלכלה, בחדר הסמוך, שאמר – פרסמו כבר את הדוחות – אבל עדיין זה לא קרה, ולא קורה, ונשמח לשמוע איך עושים את זה.

תמר זנדברג: עוד שני דברים.

תמר זנדברג: קרן הקנסות – לאן הולכים ואיך משתמשים בהם, שאנחנו לא יודעים, וההשקעה בתשתית של התחבורה הציבורית עצמה.

תמר זנדברג: אני היום גיליתי ממר אלבז את נושא הסובסידיות, שאנחנו עדיין רחוקים כ-10% מהמקובל באירופה.

ישראל כץ: רחוקים מלמעלה או למטה?

<יהודה אלבז: אנחנו עדיין מלמעלה, אבל אני מדבר על ממוצע.

ישראל כץ: אנחנו מסבסדים יותר.

<יהודה אלבז: לא.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: מסבסדים פחות.

תמר זנדברג: רחוקים מלמעלה.

<יהודה אלבז: בשנה הבאה אנחנו נגיע לממוצע האירופי.

תמר זנדברג: רחוקים מלמעלה.

תמר זנדברג: המשמעות היא שחסרה השקעה.

יעקב ליצמן: אל תגיד את זה לשר האוצר.

יעקב ליצמן: ששאול לא ישמע.

<שאול מרידור: רק כדי לסדר את המספרים.

<שאול מרידור: 5.7 מיליארד שקלים זה כמה שעולה.

<שאול מרידור: האזרחים משלמים 2.7 מיליארד שקלים.

תמר זנדברג: בסדר גמור.

תמר זנדברג: אני יודעת.

<שאול מרידור: זה 2012, זאת אומרת כבר היום אנחנו מעל 50%.

<שאול מרידור: אמרתי, בתקציב שמוגש היום, הממשלה עולה ל-60%.

<שאול מרידור: גם יהודה אמר שאירופה באזור ה-40%.

<יהודה אלבז: 35%–40%, כן.

<שאול מרידור: נשמע לי אותו דבר, אז עוד פעם - - -

תמר זנדברג: אמרתי.

תמר זנדברג: שמעתי את הנתון היום ובהחלט אני חושבת שזה חשוב מה שאתה אומר.

תמר זנדברג: אני רק אומרת שהסובסידיה הזאת שהולכת לחברות, עם הפיקוח של משרד התחבורה על מה קורה – בסוף זה כסף שלנו, ולהיפך, ככל שההשקעה הממשלתית תגדל, זה רק אומר שבידי חברות התחבורה הציבורית יש יותר כסף שלנו, של הציבור, שצריך ללכת לשירות הנוסעים – למחירים, למכוניות וכו' – שזה מצוין.

תמר זנדברג: אני רק אומרת, אם בצד זה לא יגדל הפיקוח, ואנחנו נדע – עמידה ביעדי יציאות, מצב המכוניות, השירות, כל הדברים האלה, ואם הדוחות לא יפורסמו והציבור לא ידע, זה כסף שכמוהו כמונח על קרן הצבי.

תמר זנדברג: אני אומרת להיפך – ככל שגדלה ההשקעה הממשלתית, צריך להיות גדול הפיקוח כדי לוודא שהכסף מגיע באמת לשירות הנוסעים.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תמו הדוברים, אנחנו נעביר את רשות הדיבור לשר ואנשיו.

ניסן סלומינסקי: היינו צריכים להתחיל את הנושא הבא של האפוטרופוס הכללי ב-12:00, אבל אנחנו נגזול עד 12:30, ואתם תשתדלו לתת תשובות לכולם.

ניסן סלומינסקי: אם תקדימו, זה יהיה טוב.

ישראל כץ: רק כאמירה כללית, כל אחד ישיב בנושאים ממש בקצרה בנקודה, ואני מציע – מאחר שבאמת הועלו כאן דברים, אנחנו נכין תשובות יותר מסודרות בכתב, עוזי, ונעביר אותן גם לכל פונה.

<עוזי יצחקי: רשמתי הכול ואנחנו נעביר דרך מנהל הוועדה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיו נושאים שאחרי שנגמור עם התקציב, בלי קשר, נעלה אותם לדיון.

ישראל כץ: נשמח, ואחרי כן אני אגע בכמה נקודות.

ישראל כץ: עוזי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אין לך בעיה עם התקציב.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שנאשר אותו כפי שהוא.

ישראל כץ: אמרתי בפתיחה – אני תומך בתקציב.

ישראל כץ: אגב, לגבי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים העלו כאן, אני ודאי חושב שצריך לסייע.

ישראל כץ: זה נושא שעוד אמור להיות בדיונים גם עם משרד האוצר.

ישראל כץ: אנחנו מנסים גם למקד שם את הפעילויות.

ישראל כץ: מול משרד החינוך אנחנו מגבשים תוכנית לעיבוי כל נושא החינוך התעבורתי, שיהיה ממש שנתיים ולא רק שנה, ומקצועי – עם הידע המקצועי של משרד התחבורה, וכו'.

ישראל כץ: כל השאר – דברים שסוכמו.

יעקב ליצמן: לכל הילדים?

ישראל כץ: כן, ודאי.

ישראל כץ: מה, אנחנו מפלים ילדים?

<עוזי יצחקי: מהגיל הרך ועד כיתה י"ב.

ישראל כץ: הוא שואל אם לכל הזרמים – ודאי.

<עוזי יצחקי: בהחלט.

יעקב ליצמן: לא צריך לזה כושר השתכרות.

ישראל כץ: אני רוצה להגיד ברפרוף לגבי כביש 3 – שאול מחייך, עוד לפני שהוא נכנס לתפקידו ואחרי שהוא נכנס – אני פריק של קידום הפריפריות, ומאחר שזה מגיע כבר עד כפר ורבורג, כי הורוביץ גר שם, זה אפילו לא נוגע ליציאה שלי מהבית.

ישראל כץ: נלחמתי שהכביש הזה ייכלל בתוכנית הרב-שנתית.

ישראל כץ: הוא עבר את הבדיקה הכלכלית והוא היה בתוך התוכנית.

יצחק כהן: כביש אדום.

ישראל כץ: לפני שנה, ב-2012, הוא בין הפרויקטים הבודדים שעיכבו, ולא אפשרו לנו להוציא את המכרזים.

ישראל כץ: כל המכרזים שיצאו – וזה הסיכום עם משרד האוצר – מבוצעים.

ישראל כץ: כביש 3, כביש 38 ויש עוד כביש ליד מגדל העמק, נלכדו, וגם כביש בר-אילן עוד לא היה מוכן אז.

ישראל כץ: כביש 38 ישוחרר משיקולים של עיבוי הדיור.

יצחק כהן: וכביש 3?

ישראל כץ: וכביש 3, לצערי, אפילו השלטים הוסרו כי זה השלט היחידי שלא מומש.

ישראל כץ: לכן היה סיכום עם מבקר המדינה שרק מה שממומש, מורידים את הכיסוי, אחרי שמוחקים את השמות, שלא יידעו מי עשה את זה כמובן.

יצחק כהן: אני אשים לך שלט, רק תעשה את זה.

ישראל כץ: זה כביש שאני חושב שצריך לבצע אותו, אני חושב שהוא כביש אדום ועורק חיים לעיר כמו אשקלון, בכיוון ירושלים – הכביש היחידי – ואני מקווה שאחרי שנאשר את התקציב - -

יצחק כהן: שאול.

<שאול מרידור: אני אענה.

יעקב ליצמן: חסד נעורים, שאול.

ישראל כץ: - - נמצא את הדרכים, בצורה כזו או אחרת, כן לעשות את השניים-שלושה כבישים האלה.

ישראל כץ: הכול מוכן למכרזים, ולפחות בקטעים שאפשר לעשות.

יצחק כהן: אם הרכבת הקלה נדחתה בעוד עשר שנים, אז תיקח משם כסף.

ישראל כץ: סמוך על האוצר שהוא כבר כימת את הדברים האלה.

יצחק כהן: ממילא הפרויקט הזה לא יצא לפועל.

<שאול מרידור: חבר הכנסת כהן, אני רוצה לענות.

<שאול מרידור: דיברו פה הרבה על התקציב.

<שאול מרידור: אני חושב שהתקציב, צריך לראות כמה הוא גדל, והוא גדל מאוד, ואנחנו שמחים על זה, ועיקר הדגש מבחינת משרד האוצר בתקציב הזה הוא הסעת המונים.

<שאול מרידור: הוא הסעת המונים.

<שאול מרידור: הוא הרכבת הקלה בתל-אביב, הוא הרכבות הקלות בירושלים, ה-BRT בחיפה, בשרון.

<שאול מרידור: כל מה שהמשרד עושה, והוא עושה המון בתחום של הסעת המונים – כי כמו שאמרה חברת הכנסת זנדברג, אנחנו מסכימים לגמרי; בסוף זה חשוב מאוד, בשים לב, משרד התחבורה עושה בעיקר חיבור פריפריה למרכז.

<שאול מרידור: הוא כבר לא משקיע המון בפרויקטים בתוך המטרופולינים בכבישים כי גם משרד התחבורה אומר את זה ומבין את זה, שהפתרון למטרופולינים הוא הסעת המונים, ואני חושב שהדבר הזה הוא מאוד חשוב.

<שאול מרידור: זה נכון שיש כמה פרויקטים - לא רק כביש 3 - שיצאו החוצה, כי כשעשו את כל סדרי העדיפויות מחדש כשהממשלה הזאת קמה, והחליטו כמה כסף יוקצה לתחבורה, היה צריך להחליט איזה פרויקטים נשארים ואילו יוצאים.

<שאול מרידור: עוד פעם, שלא יובן לא נכון.

<שאול מרידור: אנחנו חושבים שכביש 3 הוא כביש כדאי כלכלית, מעבר לשאלת תאונות הדרכים שכמובן משוקללת גם בנושא הכלכלי, אבל גם כלכלית, הוא כדאי.

<שאול מרידור: לו היה לנו עוד כסף היינו שמחים לצאת ולבצע אותו.

<שאול מרידור: השאלה היא לא זאת.

<שאול מרידור: בסוף יש יריעה, היא יותר קצרה, ואני אומר בצורה מהותית.

<שאול מרידור: אנחנו חושבים שנכון יותר לקדם את הרכבת הקלה בתל-אביב, את הרכבת הקלה בירושלים ואת המטרונית בחיפה מאשר לקדם עוד כבישים, למרות שאני מבין שהכביש הזה מאוד כואב – גם לך באופן אישי – אבל גם מהותית, יש בו גם תאונות והוא גם כביש עמוס, כי עובדה שהוא כדאי כלכלית.

<שאול מרידור: אם יהיה עוד כסף במהלך השנה, וזה תמיד הסיכום שלנו עם משרד התחבורה, אנחנו יודעים לעבוד יחד אתם, אבל צריך להבין שבמהות של התוכנית הזאת והתקציב שאתם רואים, יש דגש מאוד גדול על תחבורה ציבורית והסעת המונים.

<שאול מרידור: רק עוד מילה כי שאלו אותי, למרות שחברת הכנסת גמליאל כבר לא פה.

<שאול מרידור: אני לא רוצה להיכנס לתחנה בכפר מנחם באופן ספציפי כי היא עוד בדיונים בין המשרדים.

<שאול מרידור: אני רק אגיד שבסוף, אנחנו בוחנים את הפרויקטים.

<שאול מרידור: יש כמובן יתרונות בלעשות עוד תחנה על קו, יש גם חסרונות.

<שאול מרידור: לעצור 1,000 נוסעים בשביל עשרות בודדות זו בעיה, כי בסוף אתה מאריך את הדרך של כולם.

<שאול מרידור: באיזון הזה שבין לתת יותר שירות במקומות מסוימים לבין לפגוע בכל שאר הנוסעים, צריך למצוא את האיזון הנכון.

<שאול מרידור: אני לא רוצה לדבר על התחנה הספציפית, היא נמצאת בדיונים בין המשרדים, דווקא הכסף קיים כי הוא חלק מתוכנית החומש של הרכבת, אז מה שיוחלט בסוף בין המשרדים יהיה.

<שאול מרידור: הרב ליצמן, שאלת שאלה, אז חשוב להגיד.

<שאול מרידור: המע"מ עלה, למיטב זיכרוני, לאחרונה – אומנם לא בשבת, אבל הוא עלה.

<שאול מרידור: אני לא זוכר שתעריפי התחבורה הציבורית עלו, אני די בטוח שלא.

<שאול מרידור: אני גם לא זוכר שבשנתיים האחרונות, למרות עליית מחירי הדלקים והתשומות - - -

יעקב ליצמן: הדגשתי, שאול, שבשנים האחרונות לא, אבל אמרתי שהפער גדול אם רוצים לעודד תחבורה ציבורית.

<שאול מרידור: אני חושב שאמר את זה יהודה אלבז נכון.

<שאול מרידור: הכיוון הוא אחד.

<שאול מרידור: הממשלה משקיעה בתחבורה ציבורית, והסובסידיה כל הזמן הולכת ועולה למול המחיר.

<שאול מרידור: וכמו שאתה רואה, האזרחים לא משלמים יותר, הם משלמים פחות ופחות על שירות הולך וגובר, ואנחנו לא עושים את זה כי אנחנו חושבים שאנחנו עוזרים למישהו.

<שאול מרידור: אנחנו עושים את זה כי זה טוב למשק ולכלכלה.

<שאול מרידור: תודה.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: רוצים עוד להשיב.

ישראל כץ: שי, ביקשתי לרשום נקודות.

ישראל כץ: אתה רוצה להתייחס?

ניסן סלומינסקי: הסיכום הוא שעד 12:30 אתם תתייחסו, ומה שיישאר, המנכ"ל יעביר לנו את זה בכתב.

ישראל כץ: אני אגע בדברים שהועלו כאן לגבי מי שנמצא – אני מבין שזה הנוהל.

מיכל בירן: גילה ממש ביקשה שיענו גם על השאלות שלה.

ישראל כץ: הוא השיב.

ניסן סלומינסקי: הוא ענה לה.

ראובן ריבלין: במקום גילה הייתי אומר:

ראובן ריבלין: אפשר לא לעצור כל פעם, שאול, אפשר לעצור פעמיים ביום.

ישראל כץ: ברשות היושב-ראש, זה בסדר?

ישראל כץ: מי שלא נוכח, זה יוגש לו בכתב.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ישראל כץ: מיקי גם יצא.

ישראל כץ: זבולון, פיתוח הפריפריה – אכן ציינת את החשיבות.

ישראל כץ: קודם כול, אני מודה לכולם על השבחים, שמגיעים בראש וראשונה למי שעוסקים במלאכה, החברות ואנשי המשרד, היועצת המשפטית וכל מי שעוסק בדברים ומלווה ומתכנן.

ישראל כץ: התחבורה הציבורית במועצות המקומיות, אכן יש כוונה להרחיב את המודל הזה שמאוד הצליח, שהמועצה משתמשת בתשתית האוטובוסים שלה להסעה, אפשר בשעות השיא להשתמש בהם לתחבורה ציבורית במשך היום.

ישראל כץ: אגב, ביהודה ושומרון, במועצה האזורית שומרון יש בכלל אבסורד, שהחברה שמפעילה, היא מתקשה בהשגת אוטובוסים ממוגנים – שמחויבים לפי הוראות גורמי הביטחון – ולמועצה האזורית יש 60 אוטובוסים ממוגנים.

ניסן סלומינסקי: צריכים לעשות שדרוג.

ישראל כץ: לכן ברור שזה למשל דבר שדורש – וזה לא קשור להשקפה; אני לא יודע, חלק מחייכים – אבל זה עניין - -

זבולון כלפה: הם מסכימים, לכן הם מחייכים.

ישראל כץ: - - אגב של איכות החיים והצלת חיים, כי הם צריכים להיות ממוגנים, ואם הם קיימים, צריך לאפשר לעשות את זה.

ישראל כץ: אגב, אם את מחייכת, תמר, אני יכול לשמח אותך – תושבי אריאל מתלוננים באופן אובייקטיבי שמאז שעשינו את הסידור החדש עם הסעת הפלסטינים, בדרך חזרה הם גודשים את האוטובוסים לראשונה – אוטובוסים שלא מפלים בין גורמים.

ניסן סלומינסקי: יש מצבים לא נעימים.

ישראל כץ: יש כאן קושי.

ישראל כץ: צריך להוסיף אוטובוסים, והביקוש הולך וגובר כי עשינו להם באמת שירות ייחודי שלא היה.

ישראל כץ: חבר הכנסת אחמד טיבי איננו.

<עוזי יצחקי: אנחנו נגיב לכל אחד.

ישראל כץ: כן, לכל אחד נגיב בכתב, אני מבקש.

ישראל כץ: חבר הכנסת ליצמן, המחירים הגבוהים בתחבורה הציבורית, אני חושב שאתה מתכוון בעיקר מהפריפריה.

ישראל כץ: באחת ההעלאות הקודמות אנחנו עשינו הוזלה וקבענו את העיקרון – לא יעלה מחירו של כרטיס על 45 שקלים, נכון?

ישראל כץ: ומקריית-שמונה למשל למרכז, במקום 65 שקלים – 45 שקלים.

ישראל כץ: עדיין, יש שם הסדרים היסטוריים וכל מיני דברים שהם קצת אבסורדיים, חברות שיש להן מחירים היסטוריים.

ישראל כץ: מטפלים.

ישראל כץ: אבל, במטרופולינים – כמו ירושלים, כמו חיפה בזמנו, וכמו גוש דן – הרפורמה הזאת הוזילה לחלק מהערים, ערי הלוויין, כמו פתח-תקווה, ראשון-לציון וכו', בצורה דרמטית מעלות נסיעה עד תל-אביב, בתוך תל-אביב, אז זה היה 15 ומשהו שקלים ל-6.60 שקלים, שזה 90 דקות.

ישראל כץ: אותו דבר בירושלים.

ראובן ריבלין: אראל שאל על תל חי, למשל.

ראובן ריבלין: אין מחויבות אוניברסלית לאגד לתת שירות?

ישראל כץ: אני אגיע.

יעקב ליצמן: אדוני השר, 45 שקלים זה בכל הארץ?

ישראל כץ: כן.

יעקב ליצמן: בערד זה עולה 52.

ישראל כץ: לא, אז נטפל.

ישראל כץ: יש עיקרון, שלא יעלה על 45 שקלים – בירושלים, בתל-אביב, למעט אילת, כשהחרגנו מזה סטודנטים - זה בגלל ההפגנות של סתיו ואלה שהיו, החרגנו את הסטודנטים, ועמדנו אגב בכל ההתחייבויות לסטודנטים, 50% הנחה ברכבות, באוטובוסים.

יעקב ליצמן: אז ההפגנות עזרו.

<קריאה: ההפגנות עזרו.

יעקב ליצמן: צריך לחדש אותן.

ראובן ריבלין: הפגנות זה של הילדים שלנו.

ישראל כץ: המסר של ההפגנות הועיל.

ראובן ריבלין: זה לא פוליטי.

ישראל כץ: לכן, דווקא הייתה הוזלה, ועד כדי כך – הרי לא שיבחו אותנו על ההוזלה.

ישראל כץ: מתי אתה יודע שכבר כותבים על זה?

ישראל כץ: כשנפתח קו הרכבת החדש לבת ים, חולון, ראשון לציון, יבנה, ופתאום זה עולה כמו שעולה רכבת, 15 שקלים או משהו דומה, אומרים - איך, באוטובוס הרבה יותר זול, אז אמרתי, תודה על השבחים הרטרואקטיביים שהוזלנו מ-15 שקלים.

ישראל כץ: אנחנו הקמנו ועדה יחד עם האוצר לבחון את נושא מחירי הרכבות בקווים, לראות איך אפשר להוזיל ולהתאים בקווים מרוחקים כדי להגביר גם את הביקוש, וגם תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: שאול התייחס לנושא של עלייה וירידת המחירים, ובשנים האחרונות ציינת שאכן לא עלו – גילה קיבלה את התשובה.

ישראל כץ: הרכבת הקלה בתל-אביב – אני חייב עוד פעם להתייחס, חבר הכנסת יעקב אשר העיד כאן, הוא היה בצוות ההיגוי כנציג ראשי הרשויות - היא יצאה לדרך, התקציב סגור, העבודה הזאת מתבצעת.

ישראל כץ: יכול להיות שיהיה עיכוב, אנחנו בודקים את זה לעומק, אבל כך זה בכל העולם, אגב - אני יודע שבקנדה, בבולגריה ובהולנד.

חיים כץ: לעומק, תרתי משמע.

ישראל כץ: לעומק.

ישראל כץ: אבל, תמיד יש נושא של גילויי מים ורמת הזיהום, וכו'.

ישראל כץ: הפרויקט הזה מתבצע.

ישראל כץ: אני חייב לומר גם שהיה עיכוב בחידוש מינויו של יושב-ראש החברה – מסיבות של כל מיני בדיקות – זה גם פגע, ואנחנו נארגן את החברה עוד יותר טוב ולא תהיה שום פשרה בעניין הזה, אנשים הכי מקצועיים שמסוגלים לעשות זאת.

ישראל כץ: אגב, אני לא אחנוך את הרכבת הזאת כשר תחבורה, התחייבתי רק לשתי קדנציות, אבל הרכבת הזאת תהיה, היא נחוצה בצורה קריטית – ומס גודש, אני מתנגד לו עד שאין תשתיות, ואני לא אאפשר לתת מס גודש, שהוא יותר קנס מאשר מפנה את הדברים.

ניסן סלומינסקי: חוץ משר תחבורה, גם שר אוצר או ראש הממשלה רשאים להשתתף.

ניסן סלומינסקי: לזה רמזת?

ישראל כץ: לא לא, אני אומר שאני לא אחנוך, ברור לי שאני לא אחנוך, אבל אני חייב לקדם את זה.

ניסן סלומינסקי: אולי כאוצר, אי-אפשר לדעת.

ישראל כץ: הרכבת הקלה – שחצייה מתחת לפני הקרקע – היא דבר שאין לו תחליף מבחינת ההיקפים.

ישראל כץ: בירושלים זה כבר עוד מעט בין 100,000 ל-120,000 ביום, משפרים שם את הכרטוס, עכשיו היה אישור תכנוני לקו עד עין כרם.

<עוזי יצחקי: עד נווה יעקב ועד עין כרם.

ישראל כץ: עין כרם ונווה יעקב, לא צריך לספר לכם מבחינת החולים והמטופלים.

ישראל כץ: הדברים האלה יהיו, וגם אם הם לוקחים וגם אם היו תקלות, לומדים את הלקחים, מנסים לרכך ולשפר את המגע עם הסביבה, להסביר ולעשות.

ישראל כץ: חייבים את הרכבת הקלה בתל-אביב, צריכים רשת רכבות.

אראל מרגלית: זה קרקעי?

ניסן סלומינסקי: זה יהיה קרקעי.

ישראל כץ: אגב, אראל, זה קשור לדברים, כי גם צריך לגייס – בשיטות מקוריות - את המימון ולשתף גורמים שונים, אם זה הקרנות, שאפילו חיים כץ יסכים שכספי הפנסיה יושקעו בפרויקטים שהם בטוחים לחלוטין.

ראובן ריבלין: בטוח.

ראובן ריבלין: רווח הכי גדול.

חיים כץ: ערבות מדינה בצורה טובה, השקענו בכביש 6, 100 מיליון דולר.

ראובן ריבלין: נתנו לכביש 6 ערבות מדינה.

ישראל כץ: וגם לגייס מקורות של מימון, לעשות רשת תחבורתית.

חיים כץ: אפשר לסגור אתך על תשואה 5.8?

ישראל כץ: לעשות רשת תחבורתית.

יעקב ליצמן: מה זה 5.8?

חיים כץ: מדד פלוס 5.8%.

ישראל כץ: צריך לגייס כאן הון רב.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: כבר דיברנו על הקרנות, חיים.

ישראל כץ: בכל מקרה, אראל, לעשות את הרשת הזאת צריך לגייס.

ישראל כץ: אני מבקש כמובן לבדוק עם המוסדיים ועם אחרים, ומשקיעים מחוץ-לארץ, כי זה קומפלקס גדול, זה פיגור אדיר.

ישראל כץ: הצרפתים הציעו לפני 40 שנה לבנות מטרו, מישהו לא נענה להצעתם.

ישראל כץ: אמרתי את זה בכנס תחבורה.

ישראל כץ: האבות המייסדים עשו כאן דברים מדהימים.

ישראל כץ: באמת, אפשרו לאנשים עצמם לבנות מדינה לתפארת – חקלאות, מדע, צבא, עכשיו היי-טק, וכו' – תחבורה זה דבר שהם לא הבינו בו.

ישראל כץ: לא בנו רשת תשתיות בפריפריה, לא בנו מערכות להסעת המונים.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: לא תכננו את העיר.

אראל מרגלית: גם ראשי ערים היום לא מבינים כל כך בפיתוח אורבני, אז הם בונים ערים למכוניות במקום לאנשים.

ישראל כץ: אגב, רמת המינוע בפריפריה – אם הממוצע הוא 300 ומשהו, יחסית לאירופה זה 500–600, בארצות-הברית מעל 800 ל-1,000 נפש, ב-300 ומשהו, בפריפריה זה קרוב יותר ל-200, ולא שמתפנקים גם ברכבים ומבלים כל היום בנסיעה.

ישראל כץ: לכן, הרכבות וכל מה שאנחנו מדברים זה דבר מאוד חשוב.

ישראל כץ: בכל מקרה, צריך להשקיע הון עתק וצריך למצוא דרכי גיוס, מתוך הנחה שלא ייקחו את כספי הגז לזה, כי ראיתי שייעדו את זה רק לחינוך, אז יכול להיות שהמדינה הייתה יכולה להשקיע בתשתיות, אבל יצטרכו למצוא מקורות מימון לשלוש או חמש מסילות בגוש דן, שכמה שאפשר יהיו תת-קרקעיות, ואם לא אז יהיו גם לפני הקרקע, עם עדיפות וכו'.

ישראל כץ: לכן, זה גם על אותה שאלה.

ישראל כץ: נמלים – אלא אם כן מישהו מתנגד אידיאולוגית שיהיה נמל פרטי; אני לא מדבר על הפרטת הקיימים, אני דווקא עקפתי את הדבר הזה – ולכן, גם מוסרית וציבורית קשה למישהו להתנגד שיוקמו שני נמלים, בחיפה ובאשדוד - -

ניסן סלומינסקי: להיפך.

ישראל כץ: - - שייתנו תחרות וגם יוסיפו מקומות עבודה על תוצרת שחלק משמעותי ממנה גם יעבור דרך ישראל לחוץ-לארץ, וגם יאפשר למשק הישראלי להשתמש בזה לתובלה במחירים יותר זולים, והנמלים הקיימים יעברו שדרוג, תוך כדי משא-ומתן עם ההסתדרות והעובדים.

ישראל כץ: אחרי שייצא המכרז על ההקמה וההפעלה ייפתח משא-ומתן, יוכלו להעלות דרישה שתאמר – רוצים להעמיק רציפים בנמלים הקיימים.

ישראל כץ: זה לגיטימי, שלא יהיה נמל נכה מול נמל חדש של מים עמוקים אלא יקבל את אותה הזדמנות גם כן להתמודד.

ישראל כץ: אנחנו פתוחים לעניין הזה.

ישראל כץ: כל דבר שהוא יהיה נכון לחזק את היכולת האמיתית של הנמלים הקיימים להתחרות ולהתמודד, אנחנו, משרד האוצר – אנחנו ומי שעוסק בדבר פתוחים לעניין הזה.

ישראל כץ: החזון הריאלי, שיהיו כאן ארבעה נמלים שיתחרו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מעודדים את זה מאוד.

ניסן סלומינסקי: ההיפך, אנחנו מחזקים את ידיך בנושא הזה.

ישראל כץ: אני חושב שזו דרך - היא לא פוגעת ביחסי עבודה, אלא אם כן מישהו אומר, אני לא רוצה לאפשר להקים נמל.

ישראל כץ: ואם נקים בעזה, זה בסדר?

ישראל כץ: איפה הגבול שהמדינה יכולה להחליט שהיא מקימה נמל, לא במקום הנמל הקיים, בתוכניות שמאושרות ברשויות התכנון – כשעובדים על זה כבר הרבה זמן, כמה שנים – שיבואו משקיעים מחוץ-לארץ, יתחייבו לשנע סחורות דרך ישראל ולספק מקומות עבודה.

ישראל כץ: ההתנגדות לזה זה ניסיון לשמור מונופול ושליטה באותו שאלטר, ואנחנו רואים את התופעות שקורות בכאלה מונופולים.

ישראל כץ: אף אחד לא צריך לתמוך בזה.

תמר זנדברג: רק כדי לדייק.

תמר זנדברג: יש תחומים שנאמר עליהם שהם מונופול טבעי, שהם בתחומי תשתית כמו חשמל, דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: תמר, אנחנו מוכרחים לסיים.

ישראל כץ: בסדר, גם ויכוח אידיאולוגי הוא לגיטימי, בעניין הזה צריך הכרעה.

תמר זנדברג: אידיאולוגי, על אחת כמה וכמה.

ישראל כץ: אני חושב שרוב הציבור, הוא דואג לזכויות העובדים ולעבודה מאורגנת, אבל רוצה יעילות ומניעת סחיטה וסחטנות.

ישראל כץ: אלה תופעות שמתפרצות במקום שאין בו בקרה - -

ניסן סלומינסקי: אמת.

ישראל כץ: - - ואין בו יכולת להנהלה לנהל.

ישראל כץ: רק עכשיו היא זוקפת את גווה, כמו שקרה ברכבת, שלא יכלו להזיז בורג ממקום למקום, ועכשיו הם מתחילים לנהל.

ישראל כץ: וכך אני מכיר מערכות, וזה לא קשור לזכויות של העובדים, זה קשור למניעת זכות וטו על תפקוד נכון ונורמלי של גוף.

ישראל כץ: הנושאים שהעלה כאן

ישראל כץ: חבר הכנסת יעקב אשר הם נושאים שדיברנו על חלק מהם, הוא לא נמצא.

ישראל כץ: חבר הכנסת אלעזר שטרן, הנושא של הכבישים בפריפריה – על כל ההיבטים של התועלות – הוא נכון; תחבורה ציבורית בכפרים הערביים, אני אמרתי ואני אומר, זה דבר שנמצא בפיגור.

ישראל כץ: נכון שבשנים האחרונות יש מפנה, אבל עדיין צריך לעשות המון, זה גם לטובת האנשים וגם לטובת כלל המדינה.

ישראל כץ: המשק הישראלי, נשים ערביות, זה יעד לאומי להעלות את היקף השתתפות העבודה.

ישראל כץ: ודאי שתחבורה ציבורית עוזרת בעניין הזה.

ישראל כץ: תיאום בין תשתיות – שי, משפט אחד בעניין הזה.

<ישעיהו ברס: חבר הכנסת שטרן, אתה דיברת על כביש 71, שהוא באמת כביש מסוכן.

<ישעיהו ברס: אנחנו מתאמים שם גם רכבת – רכבת העמק תעבור במקביל לכביש הזה.

<ישעיהו ברס: באזור יש ארבעה מקומות שאנחנו מסדרים את הכביש יחד עם הרכבת בגלל המעבר של הרכבת – על יד נבות, בית השיטה, גדעונה ותל יוסף.

<ישעיהו ברס: שם אנחנו משפרים גם את הכביש - ורכבת– כביש משופר עם מחלפונים שייתנו תנועה יותר בטוחה.

אלעזר שטרן: אבל שאלתי גם לגבי שילוב של תשתיות.

<עוזי יצחקי: אנחנו עושים את זה במסגרת תכנון.

ישראל כץ: אין לך בעיה עם כל אחד מהגורמים במשרד.

ישראל כץ: אנחנו גם ניסינו בעבר להידבר בצורה יותר מעמיקה.

<קריאה: - - -

אלעזר שטרן: מאה אחוז, אני לא צריך תשובה.

<עוזי יצחקי: עושים את זה.

<יעקב בליטשטיין: אלעזר, זה מתבצע.

אלעזר שטרן: אז בסדר.

<עוזי יצחקי: גם עם הגז, עם תמ"א 37.

ישראל כץ: אני מציע שתשבו – שי, ועם מי שצריך, כדי לדווח יותר לעומק.

<עוזי יצחקי: אני אגיב על זה בכתב.

ישראל כץ: תמר, תחבורה ציבורית – את צודקת בעיקרון לגבי הביקוש, ונכון שיש שינוי במגמה.

ישראל כץ: אני לא מקבל – במציאות של מדינת ישראל – שיש ניגוד בין תחבורה פרטית לתחבורה ציבורית, אני גם דיברתי על המינון הזה של חלוקת רמת מינוע שהיא נמוכה ביחס לכל מדינות המערב, והפריפריה, שהיא עוד פחות ממונעת.

ישראל כץ: לבוא ולומר עכשיו – אני לא אסלול כביש לגליל ולא לנגב – זה פשוט לפגוע באנשים ובמשפחות, בשם איזושהי ראייה שאולי היא נכונה במצב - - -

תמר זנדברג: אבל אם אתה אומר בעצמך שרמת המינוע בפריפריה נמוכה, מה שאפשר לעשות בשביל הפריפריה זה לפתח תחבורה ציבורית.

ניסן סלומינסקי: תמר, תמר.

ישראל כץ: בסדר, אנחנו מסכימים שאנחנו מפתחים תחבורה ציבורית, אבל להגיד שעד שלא תבין שסלילת כביש - זה כאילו עצובים שסוללים כביש – אני לא מקבל את זה במציאות כאן, את הרי מכירה, את לא יושבת רק בתל-אביב.

תמר זנדברג: נכון.

ישראל כץ: לא ייתכן להשאיר כאן אוכלוסיות בפריפריות במצב של תת-תשתיות, מה שנקרא, על כל מה שמשתמע מהדבר הזה.

יצחק כהן: סיכון חיים.

ישראל כץ: ואנחנו נשנה את הדבר הזה אחת ולתמיד.

ישראל כץ: אחרי שזה ישתנה, נתחיל בדיונים על מה צריך עוד, ועוד דברים אחרים.

ישראל כץ: פשוט ניתקו כאן אנשים ממרכז הכובד של החיים הכלכליים, החברתיים, התרבותיים, האקדמיים וכו', במדינת ישראל.

ישראל כץ: ולכן, אני נאבקתי, זה נכון, למניעת קיצוץ תוכנית נתיבי ישראל.

ישראל כץ: אני שמח, אגב, ששר האוצר – מרגע שסיכמנו – אנחנו עומדים בדברים האלה, מתוך שיתוף פעולה מלא.

ישראל כץ: אמר בועז טופורובסקי שגם שר האוצר אכן שותף, והוא בהחלט שותף לכל הדברים האלה, וראיתי שהוא כבר נהייה פריק של רכבות – וזה בסדר גמור.

ישראל כץ: אנחנו נשנה את המציאות, ואני לא אתפשר ככל שזה תלוי בי.

ישראל כץ: אנחנו נשלים את הרכבות לכל האזורים, ואת הכבישים.

ישראל כץ: היה ויכוח כשנכנסתי אם צריך להאריך את כביש 6 צפונה ודרומה - -

ניסן סלומינסקי: צריך, צריך.

ישראל כץ: - - ואני פשוט קבעתי שכן.

ניסן סלומינסקי: ודאי.

ישראל כץ: אגב, גם כלכלית בסוף, להגיד שזה לא כלכלי זה דבר לא נכון כי זה גם הופך לכלכלי, אבל זה בעיקר ציוני במובן זה שכל האוכלוסייה – גם ערבי שגר שם והוא לא ציוני, הוא נהנה באותו אופן מתוך הדבר – ולכן אנחנו נפתח את התחבורה, נשתף פעולה.

ישראל כץ: אני רוצה לומר רק שני משפטים.

ישראל כץ: קודם כול, אמרתי, ועוד פעם – אני מודה על השבחים, שמועברים כמובן למי שעוסקים במלאכה.

ישראל כץ: אני מברך ושמח על עליית המודעות של חברי הכנסת – ואני רואה את זה יותר ויותר – בכל ההיבטים של תחבורה.

ישראל כץ: דבר אחרון, אני מבקש מכם סיוע – סיוע בנושא קידום הרפורמות.

ישראל כץ: איך אומרים, בלי פוליטיקה כי אני עושה את זה בלי פוליטיקה.

ישראל כץ: אם יש חילוקי דעות, אבל לא בנושאים, זאת אומרת אם צריך רעיונית בכלל להיות משהו פרטי, וכו', אני חושב שחילוקי הדעות האלה הם די מוכרעים, אבל הדוגמה שברפורמה בתחום הרכב – ואתם חברים בוועדה הזאת וגם בוועדת הכלכלה – 67 אנשים הצביעו בעד מול אפס מתנגדים, אחרי שבחנו וראו וכיוונו, זה מסר אדיר שהכנסת שלחה לכך שדואגים לציבור, ליוקר המחיה, לתחרות.

ישראל כץ: וכך, אני חושב שכל אחת מהרפורמות, וננסה לקבל כל הערה עד הגבולות שבהם אנחנו צריכים לבצע את הדברים.

ישראל כץ: אני מתכונן לפעול בדרך הזאת בלי השיקול הפוליטי הצר, ואני שמח שהמגמה וההיענות מנגד הן גם כאלה, ואני פונה ומבקש – הרי החוק הזה הוא בוועדת הכלכלה עכשיו – ויבואו השדלנים, ובסדר, הם מתפרנסים מזה, אבל אנחנו חייבים.

ישראל כץ: כל אחד יעיר את ההערות ויבחן, הרי אין כאן אוטומטים, אבל מתוך הנחה שהדברים אכן נראים נכון, חייבים להעביר את הדברים.

ישראל כץ: יש כאן כמה תחומים, שעל חלק המשרד הזה ממונה.

ישראל כץ: חייבים לעשות את הדברים האלה, ואני מודה לכם מראש על הדברים.

יעקב ליצמן: אפשר משפט?

ניסן סלומינסקי: לא לא, אנחנו בפיגור.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להודות לאנשי המשרד, למנכ"ל, ובעיקר לשר, ולהגיד לך שוב – לא כל שר ולא כל משרד זוכה למה שאתם זכיתם פה, ואני רואה שגם הציבור יודע להעריך את זה, אז אנחנו רק מאחלים לך שתמשיך בדרך הזאת ותעלה מעלה-מעלה, ואנחנו נהיה תמיד לימינך.

ישראל כץ: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.