ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 16, 2013-07-02 14:00

יואל רזבוזוב: צהרים טובים לכולם, אני מתכבד לארח אתכם כאן היום, יש לנו הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת משולם נהרי – חינוך יהודי בגולה.

יואל רזבוזוב: מדברים כאן על פרויקט חפציב"ה.

יואל רזבוזוב: שמעתי לא מעט על הפרויקט הזה.

יואל רזבוזוב: אני עצמי עולה מברית-המועצות, מבירוביג'אן, מהאוטונומיה היהודית, על הפרויקט הזה כמובן שמעתי בארץ, שמעתי הרבה דברים טובים.

יואל רזבוזוב: הובא לידיעתי שהפרויקט נמצא קצת במצוקה, אולי כאן נשמע שאפילו קצת הרבה.

יואל רזבוזוב: נראה איך אנחנו כאן בעזרת הפלטפורמה של הוועדה נוכל לסייע כדי שהדבר הטוב הזה, ונשמע עד כמה הוא טוב – הייתי רוצה לקבל קצת יותר פרטים – לראות איך אנחנו מקדמים אותו הלאה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, חבר הכנסת משולם נהרי.

משולם נהרי: כבוד היושב-ראש, צהרים טובים לכולם, אני לא מפסיק להתפעל מהנוף האנושי.

משולם נהרי: אני משתתף כמעט יום-יום בוועדות ולפעמים מדלג מוועדה לוועדה, אבל הישיבה הזאת בעיני היא באמת ישיבה מיוחדת.

משולם נהרי: כל אחד מהיושבים פה – ובשלב מסוים הם יציגו את עצמם – עשייה גדולה מאחוריו וגם בהווה כולם עוסקים בנושא של חינוך יהודי בגולה, קשורים לחינוך היהודי בגולה ועושים לילות כימים למען ילדי ישראל.

משולם נהרי: בחרתי להעלות את הנושא הזה, אפילו בדחיפות, אבל לא אישרו את זה.

משולם נהרי: כנראה אצלנו עדיין לא מכירים מספיק את הפרויקט ואת הדחיפות של הפרויקט, אז הפכתי את הנושא להצעה רגילה לסדר-היום והעליתי אותו במליאת הכנסת.

משולם נהרי: אני אומר לכם מדוע בחרתי להעלות את הנושא הזה: דבר ראשון, כי החינוך בראש מעיינינו.

משולם נהרי: כל אלה שיושבים פה, באמת החינוך בראש מעיינם.

משולם נהרי: דבר שני, מניעת התבוללות.

משולם נהרי: אני חושב שהסכנה של ההתבוללות היא דווקא באוכלוסייה שאתם עוסקים בה ומצילים אותה ועוסקים בה במניעת התבוללות.

משולם נהרי: דבר שלישי זו הסכנה הקיומית לחפציב"ה.

משולם נהרי: חפציב"ה זה רשת בתי ספר במדינות חבר העמים, ולאחר קריסת מסך הברזל ופתיחת שערי ברית-המועצות התחילה מדינת ישראל בפעילות חינוכית בחבר העמים.

משולם נהרי: בשנת 1992 שר החינוך דאז, זבולון המר זיכרונו לברכה, יזם הקמת בתי ספר יהודיים במדינות חבר העמים, קודם כול למניעת התבוללות, ודבר שני, להביא את כל היהודים משם, שנמנע מהם ללמוד על מורשתם ועל יהדותם – להחזיר אותם ולקרב אותם, ובסופו של דבר המטרה החשובה ביותר להעלות אותם לארץ.

משולם נהרי: על המערכת הזאת אפשר לדבר ימים ולילות, כמה היא חשובה ואיזו כברת דרך היא עשתה.

משולם נהרי: המערכת הזאת אומנם הוקמה על-ידי משרד החינוך, מלווה על-ידי משרד החינוך והסוכנות היהודית במדינות חבר העמים, אבל חלו תמורות במשך השנים, לא לטובה.

משולם נהרי: בעוד שהתקציב ב-2003 עמד על כ-28.5 מיליון לבתי ספר שמונים כיום 44 בתי ספר ולומדים בהם כ-10,000 תלמידים, התקציב הלך ופחת - - -

יואל רזבוזוב: האם כולם יהודים?

משולם נהרי: יש בתי ספר שלומדים בהם מאה אחוז יהודים, יש בתי ספר שלומדים בהם יהודים על-פי ההלכה, יש בתי ספר שרובם יהודים על-פי חוק השבות.

משולם נהרי: זה מעורב.

משולם נהרי: בכל אופן, לעבודה שנעשית שם אין אח ורע, ולעומת זאת התקציב הלך ופחת מ-28.5 מיליון ל-8 מיליון ב-2009, והשנה – אני לא מדבר על תוספות, אני מדבר על הבסיס – התקציב יעמוד על כ-7 מיליון, אפילו לא 7 מיליון.

משולם נהרי: אין ספק שאי-אפשר לקיים מערכת כזאת.

משולם נהרי: אני עוד ארחיב בנושא הזה.

משולם נהרי: קודם כול, אני רוצה לספר על המערכת הזאת וחשיבותה של המערכת הזאת.

משולם נהרי: ביקרתי שם כמה וכמה פעמים, אבל אני רוצה לספר סיפור אחד שהייתי שותף לו יחד עם ועדת החינוך והתרבות וועדת הקליטה, ועדה משותפת שיצאה לסייר בבתי ספר במדינות חבר העמים, גם דנה ליוותה אותנו.

משולם נהרי: אחד מבתי הספר שהיינו בו במוסקבה, זה היה בית הספר "עץ חיים", בראשותו של הרב פנחס גולדשמידט, רבה של מוסקבה, וזה היה ביום ירושלים.

משולם נהרי: ביקשתי דווקא ביום הזה מהמשלחת, שבראשה עמד אז יושב-ראש ועדת החינוך, אילן שלגי – למי שלא זוכר הוא היה מבכירי מפלגת שינוי, והיו לנו ויכוחים כמו שיש היום בפוליטיקה הישראלית, מה שנקרא "הסתה" – הגענו למוסקבה ואמרתי לו: בוא נבקר ונראה.

משולם נהרי: שם משום מה, איך שנחתנו, פתאום כבר לא דיברו על פוליטיקה ולא כלום, כולנו יהודים, אין חילונים, אין דתיים, אין חרדים – כולם יהודים, כולם מרגישים אחווה.

משולם נהרי: הלכנו לבקר בבית הספר ביום ירושלים ותלמידי בית הספר – אגב, בית ספר שנחשב אורתודוקסי, אבל לא במושגים של מדינת ישראל, כי שם לומדים בנים ובנות יחד.

משולם נהרי: אלה מושגים אחרים לגמרי – ציינו את יום ירושלים.

משולם נהרי: אני אומר לכם שאנחנו בירושלים לא מרגישים את יום ירושלים כפי שהרגשנו כולנו שם.

<ישעיהו יחיאלי: אתה מתכוון בהר נוף?

משולם נהרי: לא רק בהר נוף, גם אתה היית שם אתנו באותה משלחת.

משולם נהרי: אם אתה זוכר איזה מצגת, איזו מסיבה יפה הם עשו לכבוד יום ירושלים.

משולם נהרי: כולנו חזרנו נפעמים.

משולם נהרי: אז אמר לי אילן שלגי: לא האמנתי שיש דבר כזה.

משולם נהרי: למה לא ניקח את המודל הזה ונעתיק אותו למדינת ישראל?

משולם נהרי: אמרתי לו אדרבה ואדרבה, בואו נתנהג במדינת ישראל כפי שאנחנו מתנהגים פה.

משולם נהרי: אני מבטיח לך, אפשר לעשות הרבה דברים ואפשר להתקדם.

משולם נהרי: חינוך בונים עם גשרים ולא בכפייה, והתקדמנו רק בזכות עוד גשר ועוד גשר.

משולם נהרי: מי שמלווה היום – וזה המזל של בתי הספר האלה והמערכת הזאת – אלה שלוש רשתות: "אורט", "אור אבנר" ו"שמע ישראל".

משולם נהרי: "אנשים צדיקים", אני קורא להם.

משולם נהרי: אם האנשים האלה, אם הרשתות הללו לא היו עומדות כחומה בצורה מאחורי בתי הספר, הם היו נסגרים מזמן.

משולם נהרי: אם הם היו צריכים להיות סמוכים על תקציב המדינה, הם היו נסגרים מזמן.

משולם נהרי: הם מתמודדים יום-יום, שעה-שעה, להביא עוד דולר ועוד דולר כדי לקיים את בתי הספר האלה.

משולם נהרי: אנחנו שוכחים שאנחנו פונים ליהדות העולם ומבקשים מהם: בואו תעזרו לנו לחינוך פה במדינת ישראל, ואתם מבינים שהסכומים הם אדירים.

משולם נהרי: את העזרה, אי-אפשר לתאר – מיליארדים שנותנים למדינת ישראל לנושא חינוך – ואנחנו מתקשים ב-7 מיליון הללו לעזור ליהדות העולם.

משולם נהרי: העם היהודי הוא לא שני עמים, הוא עם אחד.

משולם נהרי: לא נולדתי במדינות חבר העמים, הורי באו מתימן, אבל העם היהודי הוא עם אחד והחינוך יקר לכולנו, ואם אפשר להציל יהודי אפילו בסוף העולם, צריך להציל אותו, צריך לקרב אותו, צריך למנוע התבוללות.

משולם נהרי: התבוללות זה בגולה, וזה הגיע לממדים מדאיגים.

משולם נהרי: רק בשבוע שעבר בממשלת ישראל הוצג המסמך של הסוכנות היהודית ושוב אנחנו רואים אותם מספרים, ורואים את אותה זיקה בין החינוך היהודי הפורמלי ובין אחוז ההתבוללות.

משולם נהרי: איפה שלומדים יותר ילדים יהודים בבתי ספר יהודיים יש אחוז קטן של התבוללות.

משולם נהרי: רק לדוגמה ברוסיה ובאוקראינה יש 15% בלבד שלומדים בבתי ספר יהודיים, אבל יש 80% התבוללות.

משולם נהרי: כך זה בכל מדינות העולם בגולה.

משולם נהרי: אסור לנו להיות שאננים, יש בזה אמירה שאנחנו מראים ליהדות העולם: אכפת לנו מכם.

משולם נהרי: כשאני יושב עם גורמים, הם אומרים: מה אתם עושים?

משולם נהרי: אין להם בעיה לתת, הם גם נותנים, הם שותפים, אבל הם רוצים גם לראות את האכפתיות שלנו, עד כמה לנו אכפת מיהדות העולם ולא לדאוג רק לנו.

משולם נהרי: המערכת הזאת, אין ספק שהיא צריכה להיות בנפשנו.

משולם נהרי: ברוך השם גם הרחבנו את הפעילות למזרח-אירופה כמו הונגריה וגרמניה, אבל זה מעט.

משולם נהרי: עיקר הפעילות היא במסגרת של שליחים לבתי הספר.

משולם נהרי: אם אתם חושבים שב-7 מיליון מקיימים מערכת, זו טעות.

יואל רזבוזוב: זה התקציב כולל התרומות?

משולם נהרי: עם התרומות שמביאות הרשתות הם מתמודדים שם במקום, זה לא קשור.

יואל רזבוזוב: מה הצורך בתקציב?

משולם נהרי: מדינת ישראל, מה שיש לה היום זה כ-7 מיליון.

משולם נהרי: התלבטתי אם לומר את זה בכלל, אבל כבר כמה שנים אני מביא לפחות 5 מיליון כתוספת כדי למנוע את הקריסה של המערכת הזאת.

משולם נהרי: המערכת הזאת צורכת היום לא פחות מ-28 עד 30 מיליון.

משולם נהרי: בלי זה קשה מאוד לקיים את המערכת.

משולם נהרי: אל תשכח שבכל שנה מורידים שליחים, יש פחות שליחים, וזה מה שמפעיל את בתי הספר.

משולם נהרי: בתי הספר האלה זה לא רק לחינוך ילדים, בתי הספר האלה הקימו קהילות סביבם.

משולם נהרי: אם אני לוקח את אודסה, אי-אפשר להאמין, אבל כבר יש שלטים ברחובות גם בעברית.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמע.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: נשמע מהם.

משולם נהרי: לכן ביקשתי דבר ראשון לקיים את הדיון בנושא חפציב"ה.

משולם נהרי: אבל אני רוצה לחרוג מהנושא, ואני מאמין שהיושב-ראש ידאג שיהיו פה עוד דיונים בנושא הזה, כי זה חשוב לנו כאומה, חשוב לנו כמדינה, חשוב לנו כאנשים שהחינוך חשוב להם, והחינוך היהודי לא מצטמצם רק במדינות חבר העמים.

משולם נהרי: הייתי עכשיו בארצות-הברית, ויש פרויקט אדיר של ההסתדרות הציונית.

משולם נהרי: נמצא פה אברהם דובדבני ולא פעם ישבנו, וראיתי כמה בנפשו הנושא הזה, גם מנכ"ל הכנסת, אני לא רואה אותו - - -

<קריאה: - - -

משולם נהרי: פיני מייצג אותו ויחד היינו שם.

משולם נהרי: עכשיו הייתי בביקור פרטי, החלטתי שאני רוצה ללכת ולראות והזמינו אותי למסיבת סיום.

משולם נהרי: רבותי, מי שרואה את הישראלים שנמצאים שם, הם לא עשירים, הם לא מעשירי אמריקה, יש להם בעיות קיומיות יומיומיות ויש להם בעיה עם החינוך של הילדים והחינוך שם יקר, והם שולחים לבתי הספר הממשלתיים, והילדים הללו מתחילים להתבולל, ובאה ההסתדרות הציונית יחד עם משרד התפוצות והקימו מפעל אדיר, צמוד לבתי הספר, שיחזיר את הילדים הללו, ייתן להם מסגרת חינוכית, אבל זה לא מספיק.

משולם נהרי: יש גם בצרפת ויש גם באירופה בתי ספר שמשוועים לעזרה.

משולם נהרי: זו ההזדמנות.

משולם נהרי: אם אנחנו מקיימים עכשיו דיון ונמצא פתרונות לנושא של החינוך היהודי בגולה, אז צריך לבנות מודל ולהרחיב את המודל הזה גם לאמריקה, גם לאירופה וגם למזרח אירופה, מפני שיש גם תקציבים שנועדו לאמריקה, אבל כל אחד פועל בצורה אחרת לפי מודל אחר.

משולם נהרי: זה הזמן לבנות את המודל הזה של חבר העמים שהצליח והוכיח את עצמו – ממש הקימו יש מאין – ולהחיל את זה על כל הגולה.

משולם נהרי: אני מקווה שהדיון הזה יהיה יריית הפתיחה.

משולם נהרי: היושב-ראש אמר לי במפורש: זה נושא שנוגע ללבי, אני רוצה להיות שותף.

משולם נהרי: זה לא קשור למפלגות, לא קשור לסיעות, לא לפוליטיקה.

משולם נהרי: החינוך קשור לכולנו, כולנו רוצים לתרום את חלקנו בכל מקום ובכל נקודה בעולם.

משולם נהרי: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת משולם נהרי.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת דב ליפמן.

יואל רזבוזוב: לפני שתתחיל אני רוצה להוסיף כמה מלים.

יואל רזבוזוב: כבר נפגשתי פה עם כמה וכמה ארגונים, עם ראשי הארגונים, ואנחנו רק כמה חודשים חברי כנסת חדשים, נתמניתי לא מזמן ליושב-ראש הוועדה הזאת – הנושא של התפוצות לא בדיוק נושא מוכר על-ידי רוב אזרחי ישראל.

יואל רזבוזוב: זה איזה מושג, לא יודעם אם הוא טוב או רע, אף אחד לא חושב בדיוק.

יואל רזבוזוב: "תפוצות" זו מילה – כשהגעתי לתפקיד הזה והתחלתי להיחשף, הייתי בארצות-הברית, נפגשתי וראיתי, הבנתי שהיהדות בתפוצות, אני חושב שזה אחד הדברים הכי חשובים לקיום המדינה שלנו מכל מיני סיבות.

יואל רזבוזוב: הנושא של התבוללות זה באמת נושא נורא מדאיג.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרת עכשיו – את זה התחלתי לגלות דרך הוועדה הזאת, לא רק בעניין התפוצות, יש המון גורמים שמתעסקים בנושא התפוצות, אותו דבר כמו בנושא הספורט, או בנושא של העדה האתיופית בארץ – יש המון ארגונים, המון גופים, וכולם מנסים לעשות עבודה טובה, אבל יש חפיפה בין הפרויקטים וכסף רב נשפך ולפעמים התוצאות שאנחנו נוכל להשיג יהיו הרבה יותר טובות אם תהיה מדיניות.

יואל רזבוזוב: גם כאן אם יש מודל שמצליח, צריך לבחון ולאסוף את כל הגופים.

יואל רזבוזוב: קשה לבוא לגופים בטענות, כי הרבה מן הגופים מתקיימים מכסף של תרומות.

יואל רזבוזוב: קשה קצת לבוא ולהכריח אותם לקבוע מדיניות כזאת או אחרת.

יואל רזבוזוב: אבל סביב השולחן הזה, אם אנחנו מדברים עכשיו על חינוך בתפוצות, חינוך בגולה, צריך לראות איזה פרויקטים קיימים ולעשות איזה שיתוף פעולה, כדי שפרויקט שעובד טוב, ואנחנו יודעים שהוא עובד, לראות איך אנחנו מקדמים אותו במקומות אחרים, כמו שאמרת.

יואל רזבוזוב: לגבי השאלה ששאלתי אותך, כמה יהודים לומדים שם.

יואל רזבוזוב: גם אם יש חלק שהם יהודים, לא לפי ההלכה ולא לפי חוק השבות, אבל יש להם איזו הזדהות עם ישראל ועם היהדות, הם כבר תומכים של ישראל וזה טוב לנו, כי בסופו של דבר הם הלובי וזה מחזק אותנו כמדינה.

יואל רזבוזוב: בנושא הזה, כמו שאמרתי, נקיים עוד דיונים וננסה לגבש עמדה ומדיניות מעבר לפגישה הזאת.

משולם נהרי: בנושא של חפציב"ה חל שינוי לאחרונה – היה יוחנן בן יעקב שליווה את זה, שהיה אמור להיות פה.

משולם נהרי: עכשיו זו גם ההזדמנות שלנו לברך את המחליף שלו, משה מיכלס, שבא במלוא המרץ.

משולם נהרי: אני בטוח שהוא יהיה איש בשורה, לכן אני אומר שהישיבה הזאת, אני רואה בה יותר ישיבה חגיגית.

יואל רזבוזוב: יש לנו חילופי משמרות בהרבה מקומות, רק משולם נשאר, אבל טוב שהוא נשאר, כי הוא תומך.

יואל רזבוזוב: דב, האם רצית לדבר?

דב ליפמן: כן.

דב ליפמן: קודם כול, חבר הכנסת נהרי, אני רוצה לברך על היוזמה.

דב ליפמן: הייתי בגרוזיה בתחילת שנות ה-90, הייתי במחנה קיץ שם וראיתי את הצורך בחינוך שם, ואין לי ספק שאנחנו צריכים את כל הפרויקטים האלו.

דב ליפמן: עליתי ארצה לפני תשע שנים ולמדתי בבתי ספר באמריקה.

דב ליפמן: חזרתי הבוקר מארצות-הברית, היו לי המון פגישות שם והיו המון בקשות מכל מיני גורמים, דתיים ולא דתיים, שרצו שנמצא תקציבים לעזור להם בכל מיני פרויקטים.

דב ליפמן: הם רוצים יותר ציונות ולהיות מחוברים למדינת ישראל.

דב ליפמן: כמו שהיושב-ראש אמר, אנחנו חייבים לשבת ולתכנן ולעבוד בשיתוף פעולה.

דב ליפמן: כמו שאמרת, זה לא עניין של סיעות, כולנו מבינים את הצורך.

דב ליפמן: אנחנו חייבים לעשות את זה, להביא את כל הגורמים הרלוונטיים, לשבת ולתכנן, וכן, גם לדרוש תקציבים כדי להציל את התוכניות שיש ואולי אפילו לחלום על פרויקטים חדשים.

דב ליפמן: אני מברך על זה.

דב ליפמן: באמת באתי לשמוע את האנשים שהגיעו על הבעיות ועל הצרכים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת דב ליפמן.

יואל רזבוזוב: חשוב לנו החיזוק שלך והכוח שלך.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אני מתכוון לעשות ישיבות כאלה.

יואל רזבוזוב: לדוגמה, כבר בשבוע הבא יש לנו ישיבה בוועדת הקליטה בנושא של הסברה בתפוצות.

יואל רזבוזוב: מזמינים את כל הגופים הרלוונטיים כדי לראות היכן אנחנו נכשלים ואיך אנחנו נקדם את זה הכי טוב.

יואל רזבוזוב: יש כמה גופים שעושים זאת.

יואל רזבוזוב: זו דוגמה קלסית מה זה לנסות ולאחד את המדיניות – לקבוע מדיניות ולדעת מה כל אחד עושה, האם גוף אחד צריך לעשות או שלושתם, אבל כל אחד לוקח את החלק שלו.

יואל רזבוזוב: נמצא פה הרב הראשי של אודסה, הרב שלמה בקשט.

יואל רזבוזוב: בבקשה, תספר לנו קצת.

יואל רזבוזוב: שמעתי הרבה דברים טובים עליך.

<שלמה בקשט: כבוד היושב-ראש, אורחים נכבדים, באמת מרגש לשבת כאן סביב השולחן הזה, כולם כאן אחים לנשק, מוסרי נפש כולם, מכירים כבר הרבה שנים ביחד במערכה הזאת.

<שלמה בקשט: אני רוצה להמשיך את דבריו של כבוד השר - -

משולם נהרי: לשעבר.

<שלמה בקשט: - - חבר הכנסת, הרב משולם נהרי, שהוא ידיד אמת.

<שלמה בקשט: באמת כמו שהוא הזכיר, הוא לא יליד ברית-המועצות, גם אני לא יליד ברית-המועצות, אני דור 14 בארץ, שני הורי נולדו כאן בארץ, אבל כולנו אחים, עם אחד.

<שלמה בקשט: רציתי יותר לחדד את הנקודה של הזיקה לארץ, כמו שחבר הכנסת הרב נהרי הזכיר, בקשר לקהילות.

<שלמה בקשט: למעשה זה סוד גלוי שהנושא של העלייה במשך השנים פוחת והולך – אני נמצא 20 שנה שם - אפשר לראות את זה על הנציגויות של הסוכנות, שהיום כבר יש הרבה פחות נציגויות וגם בנציגויות הקיימות יש שליחים נודדים ולא שליחים קבועים, כי באמת לצערנו יש פחות צורך.

<שלמה בקשט: המסר שהיום הסוכנות מנסה לצאת אתו, וזה מסר מאוד נכון, שאם אנחנו רוצים לשמור על שני דברים, קשר לעם היהודי ולמדינת ישראל, מצד אחד, ומצד שני גם עלייה לארץ, יש צורך גדול להעמיק את הזהות היהודית בקהילות האלה.

<שלמה בקשט: מתברר שככל שיש זהות יהודית עמוקה ורחבה, כך הקשר הוא יותר חזק למדינת ישראל וכך הסיכוי הרבה יותר גדול שיעלו לארץ.

<שלמה בקשט: הקהילות זה דבר קריטי.

<שלמה בקשט: היום אפשר לומר, כמו שהזכירו כאן, שבתי הספר שלנו, ברשת שמע ישראל – כמובן שתי הרשתות האחרות גם עושות עבודת קודש ממש, אני אספר קצת עלינו – בתי הספר שלנו בדרך כלל עובדים במערכת מקבילה של קהילה ושירותי קהילה ובתי ספר וחינוך יהודי.

<שלמה בקשט: זה יכול להתחיל בגן ילדים וזה יכול להיגמר, כמו אצלנו למשל, באוניברסיטה יהודית שנמצאת במערכת שלנו.

<שלמה בקשט: השילוב הזה של קהילה ומערכת חינוך זה שילוב מנצח לדעתי, כי הסטטיסטיקה וההיסטוריה מראות שבמקרים האלה, כשיהודים קשורים גם למערכת חינוך וגם למערכת קהילתית, זאת אומרת, הם ממשיכים לחיות כיהודים בצורה זו או אחרת, זה לא משנה – אני עכשיו מדבר על קהילה, אני לא מדבר בכלל על תפילות, שזה גם כן חלק מהקהילתיות.

<שלמה בקשט: אני מדבר על פעילויות ועל קשר וקשר חברי ומועדונים וכל מיני דברים כאלה – הקשר הזה קושר אותם, ממשיך את הקשר שלהם הלאה להיות קשורים ליהדות ולמדינה.

<שלמה בקשט: הסטטיסטיקה מראה שדווקא מהקהילות האלה יצאו הכי הרבה עולים.

<שלמה בקשט: גם כשהעלייה ירדה, בקהילות האלה העלייה לפחות שמרה על כוחה, ולפעמים גם עלתה.

יואל רזבוזוב: האם יש מספרים?

<שלמה בקשט: אני אביא מספרים מהקהילה שלנו, למשל.

<שלמה בקשט: בקהילה שלנו, במשך 20 השנה שאני נמצא שם, והתחלנו מכלום, מאפס, יש לי רשימה שמית של 750 תלמידים ומשפחות שעלו רק מהקהילה שלנו.

<שלמה בקשט: אני מדבר רק על קהילת אודסה, לא ממחוז אודסה ולא מאוקראינה.

<שלמה בקשט: מהקהילה שלנו עצמה יש לי רשימה שמית של 750 איש שעלו לכאן לארץ, כולם.

<שלמה בקשט: כשאני מדבר על 750 איש זה משפחות, זה חיילים, זה סטודנטים, זה תלמידי ישיבה, זה תלמידי הסדר.

<שלמה בקשט: הוספנו בעניין הזה כדי שהדבר הזה יהיה קבוע ותמידי, הקמנו כאן בארץ מערכת קליטה וליווי, שנמצאת כאן בגבעת שאול – הרב נהרי מכיר טוב את המרכז הזה – כדי לקלוט אותם ולתת להם כתף חמה, לתת להם לב חם ואוהב, לכל אלה שבאים לכאן, לדאוג להם שתהיה להם כתובת, כי רובם, לא תמיד יש להם קרובי משפחה ומדובר על חיילים בודדים וסטודנטים בודדים, אז אנחנו משתדלים ללוות אותם כאן גם בארץ, בעת צרה ובעת שמחה.

<שלמה בקשט: והסטטיסטיקה מראה שבעקבות השילוב הזה של העלייה משם והתמיכה של הקהילה שם והתמיכה של הקהילה פה, של המרכז שלנו, שגם הוא נושא אופי קהילתי, זה יצר מצב, לפחות אצלנו בקהילה, אני גאה לומר שלא היתה נשירה בכלל, לא היתה חזרה לארץ המוצא בכלל, דבר שקיים היום, גם בחבר העמים הוא קיים פה ושם.

<שלמה בקשט: אצלנו הוא ממש לא קיים, ואני חושב שזאת הסיבה.

<שלמה בקשט: ולכן המערכת של בתי הספר היא ממש קריטית, כמו שהרב נהרי הזכיר.

<שלמה בקשט: זה קריטי מכיוון שזה הקשר היחיד היום למדינה, זו האפשרות שלנו והסיכוי שלנו ליצור עלייה.

<שלמה בקשט: אפילו אם הבוגרים האלה יקימו משפחות ויהיו חברי קהילה, באודסה אפילו, במוסקבה או בפטרסבורג, לא משנה איפה זה יהיה, או בדנייפר פטרוסק, יש סיכוי טוב מאוד שהילדים שלהם יגיעו לארץ או הנכדים שלהם יגיעו לארץ.

<שלמה בקשט: זה בסיס שיגור טוב.

<שלמה בקשט: ולכן כאן התאספנו כולם כדי לראות מה עושים הלאה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה על הסקירה.

יואל רזבוזוב: רציתי לאפשר כמה מילים לרב פנחס גולדשמידט, שהיה הרב של מוסקבה, הרב בראשי.

<פנחס גולדשמידט: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לברך אותך על כניסתך לתפקיד הזה.

<פנחס גולדשמידט: הפעם האחרונה שהופעתי בוועדת הכנסת הזאת, בערך לפני כשנה, כשוועדת הכנסת הזאת דנה בנושא של האיסור על ברית מילה בגרמניה.

<פנחס גולדשמידט: מפה יצאתי לגרמניה ועשינו שם כנס חירום, וברוך השם הצלחנו לפתור את הבעיה הזאת בעזרתה של הקנצלרית, הגברת אנגלה מרקל.

<פנחס גולדשמידט: לפני חודשיים נתנו לה אות תודה בבית הכנסת הגדול של אירופה בבריסל על עזרתה בנושא.

<פנחס גולדשמידט: החשיבות של ועדת הכנסת הזאת, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות היא גדולה יותר מאשר אלה שנמצאים פה ואינם נמצאים פה היום.

<פנחס גולדשמידט: רציתי להתחיל מבראשית, לומר שאני זוכר ב-1994 כשראש הממשלה, מר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, הגיע למוסקבה לביקור ראשון של ראש ממשלה ברוסיה, היתה לי אתו שיחה בנושא החינוך היהודי.

<פנחס גולדשמידט: הגיעו אלפי אנשים לשמוע אותו כשהוא הגיע לבית הכנסת הגדול, ואז אמרתי את הדברים: אם אין חינוך יהודי – לא יהיו יהודים, ואם לא יהיו יהודים – לא תהיה עלייה.

<פנחס גולדשמידט: אני רוצה לומר ואני גם רוצה להיזכר בטוב.

<פנחס גולדשמידט: מר רוברט זינגר שהיה אז הקונסול בארצות-הברית, נציג לשכת הקשר – נתיב בארצות-הברית ואחר-כך היה לראש רשת אורט, היום הוא המזכ"ל של הקונגרס היהודי העולמי, עשה הכול כדי לפתח את הקשר בין ממשלת ישראל לבין משרד החינוך והסוכנות ופיתוח תוכנית חפציב"ה, ותוכנית חפציב"ה זכתה לתמיכה מכל הממשלות, לא משנה אם זו היתה ממשלת שמאל או ממשלת ימין, שרי חינוך כדוגמת מיכה גולדמן או שולמית אלוני, שלא היתה ידועה כאוהדת דת גדולה ביותר, המשיכו לתת את התמיכה הכוללת לפרויקט החשוב הזה.

<פנחס גולדשמידט: אני רוצה להודות לממשלת ישראל, לכל הממשלות, על העזרה שהם הושיטו ליהדות הגולה, בעיקר ליהדות חבר העמים במשך 20 השנים האחרונות בחינוך היהודי.

<פנחס גולדשמידט: החשיבות של החינוך היהודי בחבר העמים גדולה ביותר בגלל שמדובר בעיקר באוכלוסייה שאינה דתית, שרואה את עצמה יותר בתור קבוצה אתנית ופחות בתור קבוצה דתית, ויש המון יהודים שבחיים שלהם לא יגיעו לבית כנסת, אבל הם ירצו לתת חינוך יהודי לילדים שלהם.

<פנחס גולדשמידט: יש כיום תופעה של התנצרות.

<פנחס גולדשמידט: ההתבוללות היא לא רק על ידי נישואי תערובת, אלא התבוללות ממש על-ידי התנצרות.

<פנחס גולדשמידט: ואני חושב שהיום יותר מתמיד חשוב לבוא עם מסר שמדובר על שלח את עמי, באנגלית אמרו – יש לנו היום חבר כנסת יליד אמריקה, אני חושב הראשון מאז גולדה מאיר, הרב דב ליפמן – באמריקה אמרו:

<פנחס גולדשמידט: Let my people go, עכשיו צריך לומר Let my people know, זאת אומרת, היום הנושא של הזהות היהודית קשור מאוד לידע היהודי ולזהות היהודית.

<פנחס גולדשמידט: בלי ידע יהודי אי-אפשר יהיה למסור את הזהות לדור הבא.

<פנחס גולדשמידט: אני מודה מאוד לחבר הכנסת משולם נהרי, ששנים על גבי שנים, כשהוא היה שר בממשלת ישראל, הוא היה האפוטרופוס והדוחף בכל הנושא של חפציב"ה ושל החינוך היהודי בחבר העמים, אף-על-פי שכמו שהוא אמר, הוא לא נולד שם, אבל ראינו אותו תמיד כאדם שמכיר בחשיבות הנושא.

משולם נהרי: כדי שלא תהיה טעות, זה לא בגלל שהייתי שר, כשהייתי פקיד במשרד החינוך, אז התחלתי ללוות את זה.

<פנחס גולדשמידט: אני רוצה להביע תודה אישית לחבר הכנסת הרב משולם נהרי על פועלו בתור פקיד, ואחר-כך כשר והיום כחבר כנסת.

<פנחס גולדשמידט: חל שינוי מסוים במערך בתי הספר בחבר העמים.

<פנחס גולדשמידט: אם בעבר בתי הספר היהודיים בחבר העמים, בעיקר שלחו ילדים כי הם ראו את זה כצעד הראשון לעלייה או להגירה, היום המצב השתנה.

<פנחס גולדשמידט: היום בחבר העמים, כמו בכל מקום אחר בעולם, הורים יהודים רוצים שהילדים שלהם יקבלו חינוך טוב.

<פנחס גולדשמידט: מה זה חינוך טוב?

<פנחס גולדשמידט: אני רוצה שהבן שלי יהיה רופא, אני רוצה שהבן שלי יהיה עורך-דין, שילמד במכללות הכי טובות, לכן העלות של החינוך במערכת החינוכית היהודית עלתה בהרבה.

<פנחס גולדשמידט: זאת אומרת, העלות לילד היום בבית ספר יהודי בחבר העמים עולה הרבה יותר מאשר היתה לפני 10 שנים ולפני 15 שנה, חוץ מהעלות הגדולה של יוקר המחיה שאי-אפשר בכלל להשוות עם מה שהיתה לפני הרבה שנים.

<פנחס גולדשמידט: יש אלה שאומרים שבגלל שמספר היהודים קטן, גם צריך להקטין את כל המערכת הזאת, אבל אפשר להוכיח ההיפך.

<פנחס גולדשמידט: חבר הכנסת נהרי דיבר על הביקור שלו בבית ספר "עץ חיים", של הקהילה.

<פנחס גולדשמידט: בזמנו, כשהוא היה, היו בבית הספר 250 ילדים, היום יש לנו 503 ילדים במערכת הזאת, כמה שנים אחרי זה.

<פנחס גולדשמידט: זאת אומרת, יש גידול והגידול קרה בגלל שהבנו שכדי לתת חינוך יהודי לילדי הקהילה היהודית אנחנו צריכים לתת חינוך כללי מצוין, וכמו שהשקענו בבית ספר "מופת" בארץ, אנחנו גם בקשר עם אורט, ויש הרבה שיתוף פעולה בין הרשתות, בין אורט לרשת שלנו, ואנחנו גם מברכים על זה.

<פנחס גולדשמידט: לכן אני שוב רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, מר יואל רזבוזוב, על שהזמנתם אותי.

<פנחס גולדשמידט: הישיבה הזאת מאוד חשובה, אני מקווה שמכאן תצא הבשורה וגם הקריאה לכל חברי הכנסת ולממשלת ישראל לעשות כל מה שביכולתה, כדי לחזק את התוכנית הזאת של חפציב"ה, לבל ידח ממנו נידח, שיהיו יותר יהודים שיישארו יהודים כדי שהעלייה תעלה בגדול בעתיד.

<פנחס גולדשמידט: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לרב פנחס גולדשמידט על הסקירה.

יואל רזבוזוב: אנחנו נעשה את המיטב.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שבסיום הישיבה נגבש מסקנות.

יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו מנכ"ל הכנסת.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לשמוע את נציג אורט.

יואל רזבוזוב: אבי גנון, בבקשה.

<אבי גנון: שלום רב, מכובדי, חבר הכנסת נהרי, שבאמת דוחף את כל העסק הזה כבר כמה שנים טובות קדימה, בעברי – אני לוקח אתי עשר שנים אחורה של פעילות גם בשטח וגם פה בארץ – אני מלווה את חפציב"ה כבר מ-1996, מתפקיד של מורה שליח ועד ראש מחלקת החינוך בנתיב, לפני שעזבתי את הנתיב, ולאחר מכן כחמש שנים כמנכ"ל של אורט במדינות ברית-המועצות לשעבר, כך שיש לי פרספקטיבה על התוכנית הזאת, למעשה מראשית דרכה ועד כל המשברים שהתוכנית הזאת עברה לאורך כל הדרך.

<אבי גנון: בתקופה הטובה של חפציב"ה היו כ-100 מורים שליחים, 28 מיליון שקלים, 45 בתי ספר יומיים ו-200 בתי ספר יום א'.

<אבי גנון: מדינת ישראל החזיקה תשתית אסטרטגית חשובה מאין כמוה לעידוד העלייה מרחבי ברית-המועצות לשעבר.

<אבי גנון: זה שיש תהליך עלייה, שהוא ממשיך, הכול טוב ויפה.

<אבי גנון: לא תראו שיתוף פעולה כזה, ודאי לא בישראל, בין רשת חילונית לבין שתי רשתות אורתודוקסיות.

<אבי גנון: לא תראו דבר כזה של סיוע גם במורים, גם בכספים, כמובן גם בתחום הפדגוגי, בתחום הלימודי.

<אבי גנון: כך שלצורך העניין, המתווה, כפי שהוא קיים בחפציב"ה נכון להיום, אנחנו כולנו מפספסים פה את המטרה.

<אבי גנון: אנחנו מסתכלים מתחת לפנס, אבל לא רואים את כל התמונה הרחבה.

<אבי גנון: והתמונה הרחבה היא שבברית-המועצות לשעבר, פכי שאני יודע, ואני מעריך שבנתונים תתמוך גם נעמי, ראש נתיב, יש קרוב לעוד מיליון זכאי חוק השבות.

<אבי גנון: חפציב"ה היא מערכת קטנה מדי.

<אבי גנון: אנחנו לא נוגעים בהרבה מאוד אוכלוסיות, ואני יכול להביא כדוגמה עיר כמו קאזאן, 1,000 ק"מ ממוסקבה.

<אבי גנון: פתחנו שם בית ספר יהודי בשנת 2000, היום בית הספר הזה, שמסונף לרשת אורט, יש בו כ-600 תלמידים.

<אבי גנון: אני מדבר אתכם על רפובליקה אסלאמית בלב רוסיה, שבה יש בית ספר יהודי עם 600 תלמידים.

<אבי גנון: למה?

<אבי גנון: כי הגענו לשם.

<אבי גנון: מה קורה בכל המקומות שאנחנו לא מגיעים?

<אבי גנון: מה קורה בכל המקומות שיש צורך ואנחנו לא נותנים את המענה?

<אבי גנון: הרב גולדשמידט הזכיר נקודה חשובה מאוד – המערכות המקומיות לא דורכות במקום, הן רק הולכות ומשתכללות.

<אבי גנון: זה לא ברית-המועצות של תחילת שנות ה-90.

<אבי גנון: לצורך העניין, אם היינו שמים מחשב בבית ספר, או שהיינו נותנים הסעות והזנות, ההורים היו שולחים את הילדים לשם.

<אבי גנון: היום המערכות שונות.

<אבי גנון: היום יש שם תחרות בלתי רגילה.

<אבי גנון: זה לא מובן מאליו שהאוכלוסייה תגיע לבתי הספר, כי בבתי הספר במוסקבה ובסנט פטרסבורג רמת הלימודים היא בין הגבוהות.

<אבי גנון: אנחנו משתדלים לשמור על הרמה.

<אבי גנון: כל רשת בפני עצמה משקיעה הון תועפות מהתקציבים שלה על מנת לשמור ולשמר את הרמה.

<אבי גנון: עם זאת, היד והעזרה שמושיטה ממשלת ישראל, ועל כך אנחנו יכולים רק להודות, גם לא הזכרנו פה את קרן הידידות – נמצא פה מר ציון גבאי, המנכ"ל של הקרן.

<אבי גנון: קרן הידידות מסייעת כבר עשר שנים לבתי הספר האלה – ביחד עם העזרה שקיבלנו מהשר נהרי, מתקציבי המדינה שבתוך גרעין התקציב והתוספות שחבר הכנסת דאג להן, פלוס הסיוע של הקרן, פלוס הסיוע של כל רשת ורשת, אנחנו מחזיקים רק לצוף על פני המים, אנחנו לא משגשגים ואנחנו לא פורחים.

<אבי גנון: הדרך עוד ארוכה, הפוטנציאל הוא גדול.

<אבי גנון: הממשלה צריכה לראות ביעד הזה, ביעד של כל האזור הזה, יעד אסטרטגי מבחינת המשך עידוד העלייה.

<אבי גנון: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הרב וולף מעמותת אור אבנר, בבקשה.

<אליהו וולף: תודה.

<אליהו וולף: אני אוסיף על מה שכולם דיברו, פחות או יותר הבעיות בכל הרשתות אותו דבר.

<אליהו וולף: רק אביא דוגמה פרקטית ממה שקורה בשטח.

<אליהו וולף: היום, כמו שמשה יכול להגיד אחר-כך בהמשך, התקציב למורה ולמשפחתו של השליח שנוסעת לחבר העמים, התקציב הוא 150,000 לשנה.

<אליהו וולף: זה אומר טיסות הלוך וחזור, שכר דירה – ובמוסקבה שכר הדירה יכול להגיע ל-4,000 דולר לחודש – זה אומר לממן את שכר הלימוד של הילדים שלו, זה אומר לממן את כל הוצאות המחיה שלו במקום.

<אליהו וולף: אם הם מקבלים 150,000 שקל לשנה, כמובן לרשתות צריך לתת הרבה יותר.

<אליהו וולף: ופה אנחנו מדברים על משפחה אחת, שצריכה להחזיק את היהדות של בית ספר שלם שיש בו 100, 150, 200 או 300 תלמידים בשמונה כיתות, ומדובר על אישה אחת, על מורה אחת, ובמקרה הטוב גם עם בעלה, שליח חב"ד שנמצא במקום, שהם צריכים להחזיק את כל בית הספר, את כל היהדות של בית הספר עם כל השעות, זה כמעט לא ריאלי.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: באמת המצב לא פשוט.

יואל רזבוזוב: משה, בבקשה.

יואל רזבוזוב: נציג משרד החינוך.

<משה מיכלס: אני ראש מטה חפציב"ה החדש, כפי שאמר חבר הכנסת נהרי.

<משה מיכלס: אני מאוד מעודד מהדיון.

<משה מיכלס: הדיון בסדר, יש הרבה אנשים והרבה משתתפים ונקווה גם לתוצאות מהדיון, כי בנפשנו הדבר כמו שכולם ציינו.

<משה מיכלס: אני רוצה לציין במיוחד את יוחנן בן-יעקב, שלצערי לא נמצא פה, המייסד של הרשת הזאת לאורך כל השנים, ואני ממשיך עכשיו את דרכו.

<משה מיכלס: אני מקווה שנצליח ביחד.

<משה מיכלס: בהחלט איש ראוי, אני חייב לציין.

<משה מיכלס: המטרה שלנו בחינוך, המטרה הראשית היא לשים את ישראל במרכז החינוך היהודי, לא משנה באיזו רשת, אם אורט, שמע ישראל או אור אבנר.

<משה מיכלס: אנחנו רוצים שהכול יהיה ישראלי.

<משה מיכלס: בשביל זה אנחנו צריכים שליחים, בשביל זה אנחנו צריכים מורים ישראלים.

<משה מיכלס: היום ברוב המקומות יש מורים מקומיים, יכולים ללמד מורים מקומיים, יכולים להקים קהילות, ויהיו קהילות מקומיות והזיקה לישראל תלך ותפחת.

<משה מיכלס: אנחנו חייבים בכל בית ספר מורים שליחים, ולא אחד ולא שניים, ובבתי ספר גדולים צריכים הרבה יותר.

<משה מיכלס: היום אנחנו בקושי מספקים שליח אחד לבית ספר, לעתים שניים, וזה לא מספיק.

<משה מיכלס: דיברו פה על החינוך של הילדים.

<משה מיכלס: יהודי – זה שנותן לילד שלו חינוך יהודי.

<משה מיכלס: אנחנו רוצים שכל מי שיש לו קשר ליהדות, ישלח את הילד שלו לחינוך יהודי, אחרת הדור הבא, אותם ילדים, לא יהיו קשורים לעם ישראל ולא למדינת ישראל.

<משה מיכלס: זה חשוב לנו מאוד.

<משה מיכלס: אני חייב לציין שמבחינת משרד החינוך התקנה הנמוכה כמו שחבר הכנסת נהרי ציין, אומנם הוסיפו מן הגורן, מן היקב, מכל מיני מקומות, אבל אנחנו בקושי צפים עם הראש מעל המים.

<משה מיכלס: נותנים את המקסימום האפשרי במסגרת הקיצוצים הנוכחיים, אבל עדיין חסר לנו ואנחנו צריכים הרבה יותר.

<משה מיכלס: ציינו פה את בתי ספר יום א', שלדעתי חבל שחפציב"ה לא מטפל בהם היום.

<משה מיכלס: מדובר היום על רשת של 140 או 200 בתי ספר שעדיין קיימים בצורה זו או אחרת בעזרת הסוכנות וכן הלאה.

<משה מיכלס: עבדתי בחפציב"ה לפני 20 שנה, לפני 10 שנים אצל יוחנן ולפני 20 שנה בנתיב מול יוחנן, זאת אומרת, משני צדי המתרס, ובתי ספר יום א' הם היו הפנינה של התוכנית מעבר לבתי הספר הרגילים.

<משה מיכלס: מדובר על כמויות אדירות של ילדים, העלייה משם היתה גדולה, מבתי ספר יום א', ואני חושב שחייבים לטפל בהם ולתת להם תוכן לימודי נכון.

<משה מיכלס: לגבי התקציב – מנסים להשלים את מה שמשולם נהרי נתן בשנים הקודמות.

<משה מיכלס: פתחתי את החשבונות כשבאתי לתפקיד ונדהמתי, כמעט 30% מהתקציב היו כספים שהזרים חבר הכנסת נהרי לפרויקט הזה, גם בשעות שבועיות, גם בתקציבים רגילים, ואני לא יודע איך להודות לו על כך.

משולם נהרי: להודות זה לפתוח עוד בתי ספר.

<משה מיכלס: הוא לא בדיוק ממוצא רוסי, זו לא בדיוק הרשת שלו, אין שום בית ספר של ש"ס עד כמה שידוע לי, אלא אם כן נולד עכשיו.

משולם נהרי: גם העולים לא באים לש"ס.

יואל רזבוזוב: זה חיבור לא טבעי, אבל חיבור טוב.

<משה מיכלס: עד עכשיו זה מפליא אותי.

<משה מיכלס: קשה לי להביע במילים את התודה על כך.

<משה מיכלס: להשלים את הכספים האלה מתוך משרד החינוך זה מאוד קשה.

<משה מיכלס: עשו לי השלמות, נתנו לי קצת, אבל אם לא תשונה התקנה הבסיסית עם הכסף המינימלי בשביל לצוף מעל המים – אני רוצה רק לסבר את האוזן, 13 מיליון שקל לשנה, להחזיק את המורים, אני לא מדבר על שעות שבועיות - - -

<אבי גנון: כמה מורים שליחים יהיו?

<משה מיכלס: השנה הגדלתי מ-45 ל-48.

יואל רזבוזוב: כמה כסף נמצא אצלכם בבסיס התקציב?

<משה מיכלס: בסיס התקציב לשנת 2012 היה 7 מיליון, ל-2014 – 6 מיליון.

<משה מיכלס: אני חייב להגיד שעשו לי השלמות לתשע"ד.

<משה מיכלס: כרגע אני פותח בקצת מעל 10 מיליון, שזה יפה לעומת 6 מיליון או 7 מיליון, אבל זה עדיין לא מספיק.

<משה מיכלס: שעות שבועיות – חבר הכנסת נהרי נתן במשך השנים האחרונות, כבר כמה שנים, 510 שעות שבועיות, זה 20 משרות בערך.

<משה מיכלס: פחות 20 מורים יהיו השנה במערכת.

<משה מיכלס: 510 שעות שבועיות כל שנה קיבלנו כתוספת ל-1,654 שעות שהיו כל השנים.

יואל רזבוזוב: זה מעבר לתקציב, מעבר לתוספת.

יואל רזבוזוב: מה זה שעות?

יואל רזבוזוב: הרי שעות זה גם כסף.

<משה מיכלס: שעות שבועיות זה כסף ודאי.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין את התמונה.

יואל רזבוזוב: אני לא מבין.

<משה מיכלס: למשרד החינוך יש שני תקציבים: יש תקציב של שעות שבועיות, שזה מחלקה אחת, ויש תקציב של אחזקה וכל הדברים האלה, שזה דבר שני.

<משה מיכלס: לשעות שבועיות בבסיס התקנה יש 1,654 שעות שבועיות, והתקנה כמו שאמרתי היא 7-6 מיליון שזה לא מספיק.

<משה מיכלס: במשך השנים חבר הכנסת נהרי הוסיף ל-1,654 שעות שבועיות 510 שעות, לפחות ראיתי בארבע השנים האחרונות, יכול להיות שעוד קודם - - -

משולם נהרי: היו בהתחלה 2,000 שעות, ובגלל התוספת משכו שם.

<משה מיכלס: התרגלנו ל-70 מורים שליחים בזכות זאת, והיום אנחנו יורדים ל-48 מורים בגלל "שעות קואליציוניות", מה שקראו להן, שלא ניתנות.

<משה מיכלס: יש לבסיס התקנה, וכמו שאמרנו אנחנו צריכים מינימום 13 מיליון מעבר לזה בשביל להחזיק את אותם מורים שם, אחרת אין טעם.

<משה מיכלס: אני כבר לא מדבר על פרויקטים, אני כבר לא מדבר על פרויקטים כמו שורשים, שאנחנו עושים שם מסורת ושורשים, פרויקטים כמו תאומות, שיש קשר עם בתי ספר בארץ בווידיאו קונפרנס וכן הלאה ויש בתי ספר שקשורים.

<משה מיכלס: יש לנו הרבה פרויקטים.

<משה מיכלס: העליתי רעיונות נוספים.

<משה מיכלס: רציתי למשל תקציב נוסף לשלוח לכל בית ספר שירות לאומי או שנת שירות, מה שנקרא ש"ש.

<משה מיכלס: למה לא? שני מדריכים או מדריכות ישראלים בכל בית ספר שמרימים את כל החינוך הלא פורמלי בבתי הספר לרמה בלתי רגילה.

<משה מיכלס: אלה לא תקציבים גדולים.

<משה מיכלס: היום עם שוויון בנטל וכן האלה יהיו הרבה כאלה שיהיו פנויים לשירות לאומי אמיתי.

<משה מיכלס: אפשר לעשות שירות לאומי שם, ובאמת לעשות שירות לאומי ציוני אמיתי, אם ש"ש, שזה יכול להיות מתנועות נוער רגילות אם זה חילונים, ואם זה דתיים.

<משה מיכלס: רבותי, זה דבר נפלא.

<משה מיכלס: יש עוד פרויקטים, הבעיה היא שאנחנו כל כך עסוקים להחזיק בשיניים את מה שיש שקשה להסתכל קדימה או להסתכל על חזון או על חלומות כשאנחנו בקושי מחזיקים את המורים עם ה-150,000 שקלים האלה שם.

<משה מיכלס: אני מקווה שזה יהיה בעקבות הדיון כאן.

<משה מיכלס: אני חייב עוד מילה אחת לגבי רמת בתי הספר.

<משה מיכלס: מה שמקצצים לנו, אנחנו קודם כול מקצצים את התמיכה במורים מקומיים בבתי ספר מקומיים.

<משה מיכלס: את כל הכסף אנחנו נותנים להחזקת מורים באופן טבעי, כי בלי זה לא יהיה לו לשלם שכר דירה.

<משה מיכלס: אנחנו פחות ופחות משפיעים על בתי ספר, כי אם לא נותנים כספים לבתי הספר המקומיים לשכר של מורים מקומיים וכן הלאה, ההשפעה שלנו קטנה, בתי הספר נעשים פחות יוקרתיים, פחות ילדים יבואו אליהם.

<משה מיכלס: היידישע מאמע עדיין שולחת ילד להיכן שהרמה הכי טובה בפיזיקה ומתמטיקה, כי זה מה שחשוב לה, היא רוצה שהוא יהיה דוקטור או מהנדס או לא משנה מה.

<משה מיכלס: אם לא ניתן כסף לבתי ספר על מנת להעלות את הרמה שלהם, נפסיד את הילדים שקיימים שם, וזאת בעיה נוספת.

<משה מיכלס: בשנה שעברה בזכות כספים קואליציוניים השגנו 3 מיליון והעברנו 2 מיליון לבתי ספר מקומיים ועוד מיליון אחד לפנימיות של הילדים וכן הלאה.

<משה מיכלס: זה היה נהדר כשיכולתי לבוא למנהל בית ספר ולתת לו 50,000 שקל, ואני כבר מדבר אתו אחרת.

<משה מיכלס: רבותי, לסיום, כמו שאמרתי, אני מעודד מגודל הדיון ורמת הדיון, ואני מקווה שנוכל גם להשפיע.

יואל רזבוזוב: נצטרך נתונים ממש מדויקים, מה הצורך.

<משה מיכלס: יש הכול.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור למנכ"ל הכנסת.

יואל רזבוזוב: רונן פלוט, בבקשה.

רונן פלוט: צהרים טובים לכולם, כמו שאתם יודעים הייתי עד לפני מספר חודשים מנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות, ומטבע הדברים גם ביקרתי בברית-המועצות לשעבר.

רונן פלוט: עליתי ארצה בעלייה של שנות ה-70, וכשעולה חדש שעלה ארצה בשנות ה-70 חוזר לברית-המועצות ונכנס לבית ספר פתאום הוא מגלה שבבית ספר שפחדת לומר מילה על זה שאתה יהודי או לדבר על המסורת היהודית, פתאום אתה רוצה קבוצות ילדים עם דגלים ישראליים, יהודיים, שרים שירים, אלה שמדברים אתך, פונים אליך ומדברים אתך בעברית.

רונן פלוט: אתה המום.

רונן פלוט: קודם כול, אתה המום, אתה לא מבין מה קורה פה.

רונן פלוט: האם ברית-המועצות לשעבר השתנתה מקצה לקצה?

רונן פלוט: סך הכול הפרויקט החינוכי מאוד-מאוד חשוב.

רונן פלוט: אולי מבחינת הסוכנות וכל אלה שעוסקים בעליית אנשים לישראל או אפילו מטפלים ביהודים שנמצאים בברית-המועצות זה הפרויקט הגדול ביותר שאפשר לעשות – כמובן החינוך והזהות היהודית שם במקום.

רונן פלוט: בסיכומו של דבר, מה אנחנו עושים שם?

רונן פלוט: מצד אחד אנחנו מעבירים את החינוך שלנו, ויש לנו רצון שהאנשים האלה ידברו בעברית, ויש לנו רצון שהאנשים האלה גם ידעו קצת על החגים, כי אני למשל לא ידעתי מה זה חג, לא ידעתי מה זה יום כיפור.

רונן פלוט: לנו זה היה מוזר מאוד, כי היה אסור.

רונן פלוט: אני זוכר כשעשו לי בר-מצווה, הכול היה אטום שחס וחלילה מישהו לא ישמע ולא יראה שיש דבר כזה.

רונן פלוט: כשאתה מגיע, הכול פתוח והכול מתנהל כמו שמתנהל, אדם שבא משם, הוא קודם כול קצת בשוק.

רונן פלוט: הדיון הזה חשוב מאוד, ואני רוצה לברך את חבר הכנסת רזבוזוב שלקח את זה על עצמו.

רונן פלוט: דיברתי עם חבר הכנסת נהרי שביקש ממני שאני אגיע לדיון, הוא רצה להעביר את זה לוועדה אחרת, אבל רזבוזוב הפעיל עליו לחץ ואמר לו: תן לי בבקשה לוועדה שלי, אני רוצה ללכת עם זה, אני חושב שהוא צודק בכך.

רונן פלוט: הוא לקח על עצמו דבר מאוד-מאוד חשוב, ואין פה בכלל ויכוח.

רונן פלוט: הדיון כשלעצמו הוא דיון מיותר.

רונן פלוט: יש מישהו בכלל שחושב שצריך להקטין משרות?

רונן פלוט: האיש שדיבר קודם ממשרד החינוך הוא צריך לעשות מאבק על המשרות.

רונן פלוט: למה?

רונן פלוט: מה הסיבה שהוא צריך אישית להיאבק?

רונן פלוט: הוא צריך לראות שהתוכניות שיש שם יעבדו כמו שצריך, לכל היתר יש מדינת ישראל, יש משרד החינוך יש הסוכנות היהודית, יש הרבה מאוד מוסדות.

רונן פלוט: ואם זה קשה על מישהו, כולם יחד צריכים לעשות קופה אחת, וצריך להרחיב כמה שניתן את המפעל הזה.

רונן פלוט: חבר הכנסת נהרי עשה דברים.

רונן פלוט: אתה יושב ואומר: מה זה קשור אליו?

רונן פלוט: למה היהודי הטוב הזה צריך לשבור את הראש, לרוץ לכל מיני משרדים, להיות כעני בפתח, להושיט יד ולבקש תקציבים?

רונן פלוט: למה הוא צריך לעשות את זה?

רונן פלוט: למה זה התפקיד שלו בכלל?

רונן פלוט: אני מברך אותו על כך שהוא פעל, כי אם הוא לא היה עושה, היה הרבה יותר גרוע.

רונן פלוט: לסיכום, אני יכול לומר לכם שכל אלה שלומדים וגם מסיימים בית ספר, חברים, הם בסיכומו של דבר נשארים השגרירים שלנו.

רונן פלוט: אלה אנשים טובים שעולים בתוכניות שונות לישראל.

רונן פלוט: יש הרבה תוכניות.

רונן פלוט: באים לישראל, מבקרים בישראל, חוזרים, מספרים על ישראל, וגם מבחינת ההסברה למדינת ישראל, התוכנית הזאת מאוד-מאוד חשובה.

רונן פלוט: אני רוצה לברך על הדיון הזה.

רונן פלוט: הרב של קרן הידידות יחד עם הקרן עושים דברים נפלאים, אם אתם יכולים במקום לעירייה להזרים עוד טיפה לפה, זה עוד יותר טוב, אבל גם כך אתם עושים עבודה מאוד-מאוד טובה, כולל הסוכנות וההסתדרות הציונית.

רונן פלוט: נעמי שנמצאת כאן, שמרושתת בכל ברית-המועצות לשעבר עושה עבודה מאוד-מאוד טובה.

רונן פלוט: הרב, תהיה בריא.

יואל רזבוזוב: תודה רבה למנכ"ל הכנסת, רונן פלוט.

יואל רזבוזוב: באמת הנוכחות שלך כאן חשובה לנו, במיוחד שאתה מכיר את הפרויקט והיית מעורב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שתעזור לנו להפעיל לחץ מתאים על כל הגורמים להשיג את התוצאות.

יואל רזבוזוב: ד"ר זאב חנין, המדען הראשי של משרד הקליטה, כמה מילים.

<זאב חנין: לא יותר מכמה מלים.

<זאב חנין: אנחנו במשרד הקליטה, משרד לקליטת העלייה, התפקיד שלנו מתחיל אחרי בן-גוריון.

<זאב חנין: אנחנו למעשה רק קוטפים את הפירות של החינוך היהודי בתפוצות.

<זאב חנין: מהסקרים ומהמחקרים שלנו שנעשו בשנתיים, שלוש השנים, ארבע השנים, חמש השנים האחרונות, אנחנו רואים עד כמה חשובה הפעילות בתחום החינוך, החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי בתפוצות.

<זאב חנין: אם ניקח את העלייה מצפון אמריקה וצרפת, שזו עלייה שהשתנתה באופייה בשנים האחרונות, אנחנו רואים גם בשני המקומות האלה עולים שמייצגים את המשפחות שחשוב להם חינוך יהודי, בעיקר בצרפת, שמשם אנחנו רואים עלייה של משפחות, ורוב מוחלט אם לא כולם בשנתיים האחרונות הם בוגרי מוסדות החינוך היהודי.

משולם נהרי: גם הם בקשיים גדולים.

<זאב חנין: גם הם בקשיים גדולים וצריך לעזור להם גם פה וגם שם, עד כמה שניתן.

<זאב חנין: בכל זאת, שתי הקבוצות הגדולות ביותר של עולים הם יהודים דוברי רוסית, בעיקר מברית-המועצות לשעבר, ומה שנקרא "התפוצה היהודית הרוסית החדשה", כולל אירופה – כרבע מיליון, וצפון אמריקה – כ-800,000 איש או 700,000 איש, וודאי וודאי אותם 750,000 איש במונחים של חוק השבות שנמצאים ברחבי ברית-המועצות לשעבר.

<זאב חנין: המחקר האחרון שעשינו במשרד לקליטת העלייה מראה למשל שהעלייה של שנות האלפיים משתלבת בחברה הישראלית בצורה יותר מוצלחת ממה שהיה במהלך שנות ה-90, גם מבחינת העברית, גם מבחינת התעסוקה, גם מבחינת הידיעה והבנת הארץ.

<זאב חנין: פתאום התחלנו לקטוף את הפירות של החינוך היהודי שם.

<זאב חנין: זאת אומרת, כל הציניות שלנו, ששופכים את הכסף סתם, שזה לא הולך לשום מקום, זה סתם לממן את הביורוקרטיה ואת המשרות – אני אחסוך במילים הקשות – אני אגיד שזה לא מדויק, וודאי שיש להמשיך בזה.

<זאב חנין: אם מותר לי להגיד עוד שתי מילים, לא רק מנקודת המבט של משרד הקליטה, גם כאדם שהיתה לו הזכות להיות מעורב גם בפעילות של חפציב"ה וגם להיות נוכח בוועדת ההיגוי של מחלקת החינוך של הסוכנות ולעבוד בקשר הדוק ושיתוף פעולה עם נעמי מלשכת הקשר של נתיב, לדעתי באמת רונן פה צודק לגמרי, הם עושים עבודה אדירה בתחום החינוך הבלתי פורמלי וחינוך יהודי אקדמי שמביא המון פירות בברית-המועצות לשעבר.

<זאב חנין: אני חייב להגיד שיש פה כמה דברים שלדעתי צריך לשים להם לב, ובזה אני מסיים.

<זאב חנין: דבר אחד, יש להציל את החינוך הפורמלי בברית-המועצות לשעבר, אם אנחנו מדברים על שתי הקבוצות האלה: היהדות דוברת הרוסית והקבוצה השנייה בגודלה שמגיעה לארץ, שזה תושבים חוזרים בעלי דרכון ישראלי, כ-700,000 תושבים ובני משפחתם שנמצאים בחוץ-לארץ, גם כקבוצה שזכאים לחינוך יהודי וישראלי.

<זאב חנין: זה מאוד חשוב, ולפעמים שוכחים מזה.

<זאב חנין: לגבי דוברי רוסית, באמת יש להציל את החינוך היהודי הפורמלי.

<זאב חנין: פה אני מצטרף לכל מה שהחברים אמרו, גם בעניין התקציב וגם בעניין של שינוי הקונספט.

<זאב חנין: יש משבר של בית ספר מעבר שמכין את התלמידים כעולים פוטנציאליים בעוד שנה, שנתיים, שלוש לעלות לארץ – עכשיו זה לא המצב – כי צריך באמת להתחרות בגימנסיות הכי טובות.

<זאב חנין: גם בנושא של המשכיות של המורים, שליחים שבאים לשנתיים-שלוש, והקבוצה הבאה שמתחילה מאפס – גם בזה צריך איכשהו לטפל, וגם בסיפור של ספרי לימוד ותוכניות לימוד.

<זאב חנין: צריך לעשות את זה מול משרד החינוך ביחד, ועושים את זה בוודאי, ובגיוס והכשרת מורים מקומיים.

<זאב חנין: יש פה המון דברים שצריך לעשות.

<זאב חנין: דבר שני, ופה אני מדבר כאיש משרד הקליטה – יש לנו בהחלט לא מעט תוכניות.

<זאב חנין: אני פה מצביע על עמיתה שלי, חנה קורן, שהיא הממונה על אגף עידוד העלייה ותושבים חוזרים, שבזכותם יש המון פרויקטים, מה שנקרא "pre absorption", זאת אומרת, הקליטה המוקדמת, שמתחילים את הקליטה שם – יש לצרף לזה גם את העניין החינוכי.

<זאב חנין: זאת אומרת, הכנה לחינוך יהודי וציוני למערכת החינוך בישראל.

<זאב חנין: יש בהחלט לטפל בזה, ופה יש לנו מה לתרום, אני חושב.

יואל רזבוזוב: אתם מעורבים בפרויקט חפציב"ה?

<זאב חנין: לא, וחבל.

משולם נהרי: יש להם 20 מיליון, נדמה לי, לצורך הפעילות הזאת.

<חנה קורן: יכול להיות שבאגף קליטה בקהילה.

<חנה קורן: אני לא מכירה.

משולם נהרי: יש לכם 20 מיליון לפחות לצורך הפעילות הזאת.

<קריאה: הפעילות שם?

משולם נהרי: לא.

משולם נהרי: הפעילות פה.

<זאב חנין: אנחנו מדברים על הפעילות שם.

משולם נהרי: זה לא בעיה לנייד את זה.

משולם נהרי: זה רק להעביר מתקנה לתקנה.

משולם נהרי: אני יכול לפתור את הבעיה הזאת.

<זאב חנין: דבר נוסף.

<זאב חנין: הניסיון של ארגון נתיב מצביע שהשילוב בין חינוך יהודי והסברה נותן פירות מאוד טובים.

<זאב חנין: צריך אולי לחשוב ביחד לכיוון ההוא, ובהחלט כל הנושא של חינוך ישראלי.

<זאב חנין: אולי חנה תרצה לדבר בזכות הבתים הישראליים שיש לנו, ברשותכם תתנו לה זכות דיבור.

יואל רזבוזוב: ממש בקצרה.

<חנה קורן: יש לנו מערכת של בתים ישראלים בצפון אמריקה ובאירופה, ששומרים על קשר עם הישראלים שנמצאים שם ומסייעים להם לחזור לארץ כשהם מחליטים שהם חוזרים.

<חנה קורן: יש שיעורים בעברית, יש מקומות שלראשונה ילדים מדברים עברית בבית הישראלי באותם מקומות.

<חנה קורן: אנחנו מנסים להרחיב את הפריסה שלנו בעולם.

משולם נהרי: זה מה שעושה עכשיו ההסתדרות הציונית, בתי ספר מיוחדים.

<חנה קורן: אנחנו מדברים על בתים ישראליים.

משולם נהרי: לא רק זה, גם הפעילות מסביב בית הספר והקהילה.

<חנה קורן: אנחנו משתפים פעולה עם כל הארגונים שנמצאים באותם מקומות שיש בהם נציגים שלנו, של הבתים הישראליים.

<חנה קורן: זו פעילות מאוד ענפה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: ציון גבאי, מנכ"ל קרן הידידות.

<ציון גבאי: אדוני היושב-ראש, אני מניח שבשטח כולם מכירים את הרב אקשטיין ואת הפעילות הענפה של קרן הידידות ואת התמיכה שלהם.

משולם נהרי: מקבלים דרישת שלום כל יום בתקשורת.

משולם נהרי: ..

<ציון גבאי: חשוב לי להגיד שהקרן תומכת בפעילות של חפציב"ה כבר עשר שנים, וזו תמיכה שהולכת ועולה, ובשנה האחרונה תרמנו לרשת כ-7 מיליון דולר, שזה כ-28 מיליון שקל.

<ציון גבאי: נכון שלא הכול רק לבתי הספר, אבל הרוב המוחלט הוא לבתי הספר, לקהילות ולבתי הספר.

<ציון גבאי: אדוני היושב-ראש, אם יש הצעה ללכת קדימה, צריך לקרוא לוועידת פסגה, שיהיה בה שר האוצר, שר החינוך, הרב אקשטיין ויושב-ראש הסוכנות, וישימו פעם אחת את השאלה הזאת על השולחן של כולם.

<ציון גבאי: אני חושב שבכוחות של הגופים האלה ניתן למצוא 50 מיליון שקל.

<ציון גבאי: הרי על זה מדובר, למצוא 50 מיליון שקל בשנה למערכת הזאת זה לא מספר בלתי אפשרי.

<ציון גבאי: בין הסוכנות, הקרן לידידות, משרד האוצר ומשרד החינוך ניתן למצוא את 50 מיליון השקלים האלה, וניתן לייצר שותפות.

<ציון גבאי: השאלה מי ירים ויקרא לאותה ועידת פסגה.

<ציון גבאי: בזמנו דיברנו על דבר שכזה, התחלנו תהליך כזה, הוא לא הבשיל.

<ציון גבאי: אם אדוני היושב-ראש רוצה לקרוא לוועידה כזאת, לשים את ארבעת הגופים האלה ביחד בחדר אחד, אני חושב שניתן לגייס ביחד 50 מיליון שקל לטובת הפעילות, ואין ויכוח כמה שהפעילות הזאת חשובה וכמה היא חשובה למדינת ישראל.

<ציון גבאי: אני חושב שהדבר הזה אפשרי, רק צריך מנהיגות שתוביל את זה ותעשה את זה ביחד.

יואל רזבוזוב: אני מסכים אתך שהוועידה הזאת חשובה.

יואל רזבוזוב: מה שכן, היום הבנתי שאנחנו צריכים להגיע לתוצאות כי יש עניינים דחופים - -

משולם נהרי: פתיחת שנת הלימודים לפתחנו.

יואל רזבוזוב: - - ואת הוועידה הזאת ייקח זמן לעשות, עוד מעט מעבירים את התקציב.

משולם נהרי: זה לשנת הלימודים הבאה, עכשיו צריך לשלוח את השליחים.

משולם נהרי: אנשים לא יודעים אם ממשיכים או לא.

משולם נהרי: זה מאוחר מאוד.

משולם נהרי: הוא רוצה עכשיו איזה מימון ביניים.

משולם נהרי: קרן הידידות יכולה לפתור את הבעיה הזאת.

<ציון גבאי: לא לבד, ביחד.

<ציון גבאי: שימו את זה על השולחן ביחד.

<פנחס גולדשמידט: רציתי להודות בשם הרשתות על כל מה שעשתה קרן הידידות במשך כל השנים.

<פנחס גולדשמידט: אלמלא העזרה שלכם, אני בטוח שהרבה בתי ספר היו קורסים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: נעמי בן-עמי, מנכ"לית נתיב.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<נעמי בן-עמי: קודם כול, אני רוצה להודות ליוזמי הדיון החשוב הזה.

<נעמי בן-עמי: כבר מזמן הנושא הזה לא עלה ברמה כזאת נאותה.

<נעמי בן-עמי: מכיוון שאני מייצגת גוף ממשלתי ואני לא מביאה כסף לדיון הזה ואני גם לא עוסקת בחינוך פורמלי, אני יודעת, שלמדינת ישראל יש אחריות בנושאים אלה או אחרים שנוגעים לתפוצות.

<נעמי בן-עמי: אני חושבת שאין ויכוח פה, בשולחן הזה, שנושא החינוך הוא אחד הנושאים החשובים אם לא החשוב בקשר הזה בין מדינת ישראל לתפוצות.

<נעמי בן-עמי: אומנם אני לא עוסקת בחינוך, אבל גם בתפקידים הקודמים שלי במשרד החוץ אני נמצאת באזור הזה משנת 1992, ולמעשה ליוויתי את הפרויקט הזה מההתחלה.

<נעמי בן-עמי: זה פרויקט נפלא.

<נעמי בן-עמי: הילדים שמסיימים את בתי הספר האלה – רונן הזכרת בביקור שלך את הדגלים שהניפו – הם יוצאים עם ערכים ישראליים, ערכים יהודיים.

<נעמי בן-עמי: אני מכירה את היושבים פה, ביקרתי את בתי הספר שלהם וגם אחרים ואני מכירה את זה מקרוב.

<נעמי בן-עמי: אני אפילו לא אתייחס לסוגיה של שיעור העלייה מאותם בתי הספר והמודעות.

<נעמי בן-עמי: הדברים הבאים כבר נאמרו, אבל אני רוצה לחזק את הנקודה הזאת.

<נעמי בן-עמי: המודעות למרות מספרי העלייה ההולכים וקטנים, המודעות הולכת וגדלה.

<נעמי בן-עמי: אנחנו נתקלים כמעט בכל יום באנשים שעדיין לא מודעים לזכאותם.

<נעמי בן-עמי: אם קודם כולם ידעו – לפני העלייה הגדולה של שנות ה-90 – שהם יהודים, והיה ברור שיהודי הוא יהודי לפי ההלכה, עכשיו גדלה התפוצה של הזכאים, ואלה שזכאים, רבים מהם, לא מודעים.

<נעמי בן-עמי: ברגע שזה נוגע בהם, ברגע שהמודעות שלהם עולה, הרצון שלהם לשלוח את הילדים שלהם ולגעת באותו חינוך יהודי, לגעת בקשר הזה גם ליהדות וגם למדינת ישראל, הוא הרבה יותר גדול מאלה שהכרנו בתחילת שנות ה-90 אולי.

<נעמי בן-עמי: לכן, לדעתי – שמעתי מה שאמרתם קודם שעכשיו מחפשים את הטלאים וההשלמות – קודם כול צריכה להיות החלטה ומודעות והשקעה בפרויקט הזה, כי הפרויקט הזה לא יכול להיות בינוני, הוא חייב להיות מצוין.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: אברהם דובדבני, יושב-ראש ההסתדרות הציונית.

<אברהם דובדבני: אנחנו, ההסתדרות הציונית, בפרויקט הספציפי של חפציב"ה, אנחנו לא מעורבים ישירות, אבל במקביל לנעמי אני מלווה את הסיפור הזה ב-20 השנה האחרונות, מיום תחילתו.

<אברהם דובדבני: אני מכיר את האנשים שעוסקים ומכיר את העבודה.

<אברהם דובדבני: אני רוצה להגיד משהו לגבי המחויבות שלנו.

<אברהם דובדבני: דיברו פה שני יהודים, שיצאו מהארץ, גם הרב בקשט, גם הרב גולדשמידט, הם היו בארץ, היה להם עתיד אדיר בארץ, לכל אחד מהם, הם עזבו הכול ויצאו עם ילדים קטנטנים כדי להקים ולתרום את נפשם, את משפחתם, את חייהם, לדבר הזה שאנחנו מחפשים לו כמה גרושים.

<אברהם דובדבני: לא יכול להיות שהם נתנו את היקר מכול לדברים הללו, וזה אני מכיר מעדות אישית של כל אחד מהם, ושלא נמצא עכשיו פתרון שהעבודה שלהם לא תרד לטמיון.

<אברהם דובדבני: המוסד הזה נמצא בסכנת סגירה.

<אברהם דובדבני: זה המצב.

<אברהם דובדבני: הבנו שבסכומים שמדובר עליהם, אין כבר כמעט טעם לכל העניין.

<אברהם דובדבני: אנחנו נמצאים במצב של to be or not to be.

<אברהם דובדבני: וממשלת ישראל, שהיא הקימה את המפעל הזה והיא החזיקה אותו כל השנים הללו, כל ראשי הממשלה שנגעו בדבר הזה, נפעמו מהדבר הזה ורק דיברו בסופרלטיבים ולא משנה מי היה ראש הממשלה, ועכשיו במצב הזה אי-אפשר למצוא כמה מיליונים כדי להציל את המפעל.

<אברהם דובדבני: אדוני היושב-ראש, הוועדה הזאת, התוצאה שלה, לא שהיה מפגש חשוב והגיעו אנשים.

<אברהם דובדבני: תראה מאיפה הם הגיעו ואמרו את דברם פה.

<אברהם דובדבני: זה לא רק החגיגיות שבעניין, פה זו ישיבה שעומדת לקבוע את גורל המפעל.

<אברהם דובדבני: לכן, עליך, אדוני היושב-ראש, גם להביא להחלטה של הוועדה היום, החלטה מאוד-מאוד מחייבת ודרישה מאוד-מאוד גדולה כלפי המוסדות כולם.

<אברהם דובדבני: כשאני אומר כולם – ממשלת ישראל וכל המוסדות שהיו מעורבים.

<אברהם דובדבני: יש עוד מוסדות שהיו מעורבים בעניין הזה, שהם חייבים לחזור ולתת את מה שנתנו בעבר, גם את זה צריך להגיד פה.

<אברהם דובדבני: כל אלה, אולי אי-אפשר יהיה לקרוא להם ולעשות את הוועידה, אבל אפשר לדרוש מהם עכשיו, בתוך כל הסמטוכה שיש לכל אחד מהם, עם כל הקשיים שיש – לממשלה יש קשיים אדירים ולכולם יש, אנחנו מכירים את המצב – כי זה מצב של פיקוח נפש.

<אברהם דובדבני: זה דוחה כל דבר אחר.

<אברהם דובדבני: במושגים של תקציבים של מיליארדים של מערכת, אפשר להוסיף כמה מיליוני דולרים כדי להחזיק את העניין.

<אברהם דובדבני: אני לא מדבר על מילוי של מה שצריך להיות, לפחות כדי להחזיק את הקיים מוכרחים למצוא את זה.

<אברהם דובדבני: כמו שידעת, ואני יודע שידעת, להציל את הנושא של הסטודנטים ומינהל הסטודנטים, ובזכות ההתערבות שלך פתאום מצאו את הכסף.

<אברהם דובדבני: זה סכום בסדרי גודל דומים למה שאנחנו מחפשים עכשיו.

<אברהם דובדבני: הוכחת שאתה יודע לעשות את זה.

<אברהם דובדבני: קח את זה כיושב-ראש הוועדה ותוביל את המהלך כדי שבסופו של דבר הכסף יימצא ומיידית, כי שנת הלימודים בפתח.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: ישעיהו, נעל"ה, ואחר-כך נסכם, נתקרב לחלק הפרקטי ונראה בדיוק מה שאנחנו עושים.

<ישעיהו יחיאלי: אדוני היושב-ראש, תודה לחבר הכנסת נהרי על היוזמה לדיון החשוב הזה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה בכמה משפטים, דבר אחד, להזכיר נשכחות, ודבר שני, לדבר על הפרקטיקה, כמו שביקשת.

<ישעיהו יחיאלי: ברור שלעניין כיבוי השריפות, מה שהזכיר חברי ומדריכי לשעבר בבני עקיבא, אני מצטרף כמובן לכל מילה, אבל אנחנו לא עוסקים פה רק בכיבוי שריפות.

<ישעיהו יחיאלי: זו לא ועדה לכיבוי אש, זו ועדה לבירור שאלות של מדיניות, לאן הולכים, לאיזה כיוון וכן הלאה.

יואל רזבוזוב: הייתי כבאי ראשי בוועדה הזאת עד היום.

יואל רזבוזוב: ..

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להזכיר נשכחות.

<ישעיהו יחיאלי: תוכנית חפציב"ה היא יוזמה של נתיב יחד עם נעל"ה בשנת 1991, שמשרד החינוך נענה לה.

<ישעיהו יחיאלי: הזכירו את יוחנן, באמת חבל שהוא לא כאן, הוא אחראי על המצאת שני השמות האלה, כי הוא מאוד אוהב ראשי תיבות, ובאמת היתה מגיעה לו, תאמין לי, ישיבת הוקרה בוועדה הזאת על פעילותו בשנים האלה לטובת העניין.

<ישעיהו יחיאלי: לא סתם אמרתי חפציב"ה ונעל"ה, כי אלה שני צדדים של אותו מטבע.

<ישעיהו יחיאלי: חפציב"ה לא הוקמה כדי להקים קהילות, היא הוקמה כדי לעזור למאגר האנושי העצום הזה לעלות לארץ.

<משה מיכלס: "בתי ספר מעבר", הם נקראו, מעבר לארץ.

<ישעיהו יחיאלי: נכון מאוד.

<ישעיהו יחיאלי: כי ברגע שעוסקים בהקמת קהילות, יש קהילות בכל העולם.

<ישעיהו יחיאלי: מדינת ישראל עכשיו תתחיל להשקיע מיליארדים?

<ישעיהו יחיאלי: הלוואי שכן, אבל היא עוד לא החליטה לעשות את זה.

משולם נהרי: אל תגזים, זה לא מדויק.

<ישעיהו יחיאלי: לכל העולם?

משולם נהרי: זה לא מיליארדים.

משולם נהרי: אני יכול לתת לך תחשיב.

<ישעיהו יחיאלי: אין בעיה, כמה שצריך.

<ישעיהו יחיאלי: אני בעד שמדינת ישראל תיקח אחריות על החינוך היהודי בעולם – היא עוד לא שם.

<ישעיהו יחיאלי: היא עשתה את זה בחבר המדינות היסטורית, מפני שהיא הבינה שזה מאגר העלייה מספר אחת שיש לה.

<ישעיהו יחיאלי: היא לא הבינה, זה גם מה שקרה.

<משה מיכלס: זה גם מה שקורה היום.

משולם נהרי: אולי אפשר להעביר מנעל"ה קצת לשם, כי שם לא מנצלים את כל התקציב.

<ישעיהו יחיאלי: זה דיון אחר.

משולם נהרי: אני יכול להגיד לך בוודאות כמה מנצלים וכמה לא.

משולם נהרי: אפשר להעביר גם משם.

<ישעיהו יחיאלי: הרב משולם, הממשלה שהיית בה החליטה להגביל את נעל"ה ל-1,200 ילדים בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: אתה היית שר.

משולם נהרי: בגלל שלא משתמשים בזה.

<ישעיהו יחיאלי: יש היום 1,330.

<ישעיהו יחיאלי: מה זה "לא משתמשים"?

משולם נהרי: מ-3,000.

יואל רזבוזוב: זה דיון אחר.

<ישעיהו יחיאלי: יסוד הבעיה שאליה אנחנו נקלעים היום בחפציב"ה זה העברת ידיים שהתוכנית הזאת עברה, לפחות שלוש פעמים.

<ישעיהו יחיאלי: כשהיא היתה תוכנית של משרד החינוך ונתיב, לא היו שום בעיות תקציביות.

יואל רזבוזוב: לא היו בעיות?

<ישעיהו יחיאלי: אדוני היושב-ראש, כשתוכנית חפציב"ה היתה תוכנית של משרד החינוך ונתיב לא היו שום בעיות תקציביות, ובהיקפים הזכירו פה מה זה היה.

<אבי גנון: 28 מיליון שקל.

<ישעיהו יחיאלי: לא היו שום בעיות.

<ישעיהו יחיאלי: ברגע שהתחילו העברת ידיים משיקולים לא ענייניים, ושחפציב"ה תהיה תלויה בתרומות, עם כל הכבוד לתורמים, לרבות הקרן לידידות, שזכיתי להכיר בשבוע שעבר - - -

משולם נהרי: למי התכוונת?

משולם נהרי: מי הידיים החדשות שעברו?

<ישעיהו יחיאלי: העברה מהמדינה לסוכנות, מהסוכנות למדינה, בתוך הסוכנות מיד ליד כדור נחמד, הביאה אותנו למצב הזה.

<ישעיהו יחיאלי: בכל הסוגיות של ברית-המועצות לשעבר תמיד אמרו שלא יכול להיות שהמדינה תהיה תלויה בתורמים, לא בעלייה, לא בקליטה ולא בחינוך יהודי.

<ישעיהו יחיאלי: למה?

<ישעיהו יחיאלי: כי זה מאגר העלייה מספר אחת.

<ישעיהו יחיאלי: ברגע שנגדיר את זה כארגון לקהילות, ואני לא נגד קהילות – כולנו אחים – המדינה לא משקיעה בקהילות.

<ישעיהו יחיאלי: אני בעד שתשקיע.

<ישעיהו יחיאלי: לגופו של עניין, מעבר לעניין כיבוי השריפות, אותה ועדה או ועידה שהזכיר חברי ציון היא לא למטרת גיוס הכסף.

<ישעיהו יחיאלי: צריך לקיים דיון רציני מה מטרת חפציב"ה ומה האחריות שלנו לחינוך יהודי בעולם.

<ישעיהו יחיאלי: כשאמרתי שחפציבה ונעל"ה הם שני צדדים של אותו מטבע, היה ברור לגמרי שחפציב"ה מכוונת לנעל"ה.

<אבי גנון: מזינה.

<ישעיהו יחיאלי: מזינה את נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו מזמן כבר לא שם.

<שלמה בקשט: נעל"ה מסרבת לקלוט את חפציב"ה.

<שלמה בקשט: זאת האמת.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו לא שם.

<ישעיהו יחיאלי: לכן כשהולכים לבדוק את העניין, צריך לבדוק אותו מיסודו.

<ישעיהו יחיאלי: אני חושב שאחרי שהשריפה תכובה – הציעו לך איך לעשות את זה, והוכחת כבר פעם אחת שאתה יכול, השריפה תכובה – השאלה במקומה עומדת.

<ישעיהו יחיאלי: אני מאחל לכולם שנמצא את התשובה.

יואל רזבוזוב: תודה, ישעיהו.

יואל רזבוזוב: אתם נותנים לי פה הרבה ביטחון.

משולם נהרי: אם נשנה את החשיבה של המדינה בהסתכלות על החינוך, אני מבטיח לך שייפתרו הרבה בעיות.

משולם נהרי: אבל אם נהיה מקובעים ומרובעים ונעבוד לפי נוהל, אנחנו באמת נסגור את המערכת.

יואל רזבוזוב: חברים, אני אתחיל לסכם את הדיון החגיגי והחשוב הזה.

יואל רזבוזוב: קודם כול, אני מקבל את ההצעה לעשות ועידה בין כל הגופים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה לא רלוונטי לתקופה הזאת, עד שיעבור התקציב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבמושב הבא אני אקח על עצמי לנסות לגייס את כל הגופים הרלוונטיים ולראות איך אנחנו אוספים את הכסף, וזה ייכנס איפשהו בבסיס התקציב, משהו כמו שעשינו במינהל - - -

משולם נהרי: בשנה הבאה לא תוכל כי התקציב דו-שנתי.

יואל רזבוזוב: נכון מאוד, אז נעשה את זה - - -

משולם נהרי: אתה מדבר על 2015.

יואל רזבוזוב: כנראה, כי עכשיו זה לא יעבור.

יואל רזבוזוב: אני אדם פרקטי, אני יכול עכשיו להתעסק בפופוליזם, להגיד: עכשיו אני אאסוף.

יואל רזבוזוב: אתם יודעים שזה לא יקרה בחודש הזה.

משולם נהרי: אם תרצה, זה יקרה.

יואל רזבוזוב: אני יודע שגם אם אני רוצה, זה לא יקרה.

משולם נהרי: אפשר לשבת עם האוצר, אפשר לשבת עם אגף התקציבים, אפשר לשבת עם תורמים, אפשר לשבת עם שר החינוך ולהראות לו איפה יש תקציבים לא מנוצלים בתוך המיליארדים.

משולם נהרי: זו לא בעיה, אני יכול להראות לו.

יואל רזבוזוב: אני בחודשיים למדתי שפוליטיקאים, כשהם יושבים באופוזיציה, קל להם למצוא הכול, כשיושבים בקואליציה, זה נהיה יותר מסובך.

משולם נהרי: עשיתי את זה בקואליציה.

משולם נהרי: עשיתי את זה בניגוד לכולם, אני לא רוצה להזכיר בניגוד למי.

משולם נהרי: כולם התנגדו, הייתי היחיד שאמרתי שמותר לי גם לעשות דברים שאני מאמין בהם.

משולם נהרי: אפשר לעשות.

משולם נהרי: אתה בקואליציה ואני באופוזיציה, בוא נראה אם בקואליציה יותר טוב או באופוזיציה יותר טוב, אבל שנינו נלך ביחד ונביא את הכסף.

יואל רזבוזוב: מה שעשית באמת מוברך, באמת עשית עבודה טובה.

יואל רזבוזוב: שכנעת אותי לגשש.

<אברהם דובדבני: אתם מדברים על שני דברים שונים.

<אברהם דובדבני: הוא מדבר על כינוס הוועידה, אתה מדבר על גיוס הכסף עכשיו.

יואל רזבוזוב: בדיוק.

<אברהם דובדבני: הוא יעזור לך.

<אברהם דובדבני: הוא מדבר לקיים את הוועידה אחרי התקציב.

יואל רזבוזוב: יפה - - -

<אברהם דובדבני: עם הכסף הוא עוזר לך מחר בבוקר.

<אברהם דובדבני: הוא לוקח את זה, אני מכיר אותו.

<אברהם דובדבני: ראיתי אותו עושה את זה.

יואל רזבוזוב: תודה, אברהם.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת משולם נהרי, דיברנו על ועידה.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי: בעתיד, במושב הבא, אני לוקח את זה על עצמי.

יואל רזבוזוב: עכשיו התכנסנו כאן כי הדיון דחוף.

משולם נהרי: איך הם פותחים את השנה?

יואל רזבוזוב: בדיוק.

יואל רזבוזוב: איך פותחים את השנה.

משולם נהרי: הם רוצים לדעת אם יש שליחים או אין.

יואל רזבוזוב: הבנתי.

משולם נהרי: אתה לא מכיר את מערכת החינוך.

משולם נהרי: אדם היום שעובד בהוראה, עד סוף מאי צריכים להודיע לו אם הוא ממשיך או לא ממשיך.

משולם נהרי: אני יוצא מנקודת הנחה שכבר הודיעו להם במאי שלא מבטיחים להם עבודה.

משולם נהרי: מה אתה חושב, שאותו זוג שליחים יישב בבית?

משולם נהרי: הוא חוזר למערכת החינוך ואומר: תעשה לי טובה, אני לא צריך את המתח הזה, וד"ר זאב חנין כבר הזכיר את הנושאים הללו.

משולם נהרי: אתה לא יכול להשאיר מורים תלויים בחלל האוויר.

משולם נהרי: מה יקרה עם המוסדות הללו?

משולם נהרי: הוא הזכיר שהיום כשמביאים מורה, עד שהוא נכנס למערכת - - -

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת נהרי, בואו נקצר וכמו שאמרתי נהיה פרקטיים.

יואל רזבוזוב: עשיתי קצת שיעורי בית, הבנתי שיש גם שליחים מורים שמסתיימות להם ארבע השנים או חמש השנים שהם יכולים להיות שם, ואז הם צריכים - - -

<אבי גנון: חמש שנים.

יואל רזבוזוב: להביא חדשים כבר אין לנו זמן, צריך הוראת שעה להאריך להם את השהייה שם.

משולם נהרי: זה סיפור, זה לא פשוט עם הביטוח הלאומי.

משולם נהרי: אני לא אכנס לדיון הזה, אבל זה סיפור, ואתה גם פוגע בהם.

יואל רזבוזוב: לפי דעתך אנחנו נוכל לגייס חדשים בתקופה קצרה?

משולם נהרי: קודם כול, חלק גדול מהם יכול להמשיך, ואפשר לגייס חדשים אם תעשה את זה עכשיו.

יואל רזבוזוב: אני מבקש להכין לי את הנתונים על התקציבים הדרושים בתוך שבוע, אני עוד מעט אכוון לאיזה תאריך.

יואל רזבוזוב: אני צריך לדעת מה התקציב, מהו כולל ומה נעשה בתקציב הזה.

יואל רזבוזוב: ב-17 בחודש אני בפגישה אצל הרב שי פירון, שר החינוך, בפגישה על כמה וכמה נושאים.

יואל רזבוזוב: אני צריך את הנתונים האלה, שהנתונים יהיו ריאליים, אחרי זה תהיה הוועידה וננסה לגבש מדיניות ועמדה לגבי הפרויקט הזה.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד לכם כאן

יואל רזבוזוב: שאני אתמוך בזה עד הסוף, זה משהו שנחוץ לנו כמדינה ואנחנו צריכים ללכת עם הפרויקט הזה עד הסוף.

יואל רזבוזוב: אני צריך נתונים ריאליים, שאני אוכל להוציא ממשרד החינוך, ואני אעלה את זה בישיבה עם השר.

יואל רזבוזוב: אני אשתדל לעשות כך – כשאני אומר "אשתדל", בדרך כלל אני עושה הכול שזה יהיה, שבספטמבר - - -

משולם נהרי: תשע"ד.

יואל רזבוזוב: יפה.

משולם נהרי: לא מדובר פה על תמחור חדש של אחזקה של המערכת.

משולם נהרי: מדובר פה על 80 מורים, יש מכפלה פשוטה.

משולם נהרי: אנחנו מדברים על מה שהיה ומה שקיים, לפחות לגבי תשע"ד.

משולם נהרי: יש שכר של המורים שזה ש"שים, מערכת החינוך יודעת לתרגם מיידית כמה עולה שעה שנתית ויש נושא הוצאות ליווי, שזה תמחור של מה שהיה.

משולם נהרי: לא מבקשים שום תוספת, אבל תשלח 80 מורים.

משולם נהרי: היו 100 מורים, עכשיו לפחות שיהיו 80.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לקבל את הנתונים האלה.

יואל רזבוזוב: אני משווק טוב כשאני מאמין במשהו, ואני מאמין בזה, וכשאני יודע את כל הנתונים.

יואל רזבוזוב: כשאני אדע את הנתונים ואני אלמד אותם, אני אעשה את העבודה הזאת.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה לכם.

יואל רזבוזוב: אני שמח על הפורום שהתכנס פה – הרבה אנשים חשובים ונכבדים.

יואל רזבוזוב: אנחנו מסיימים כאן את הדיון הזה.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שבפעם הבאה כבר ניפגש למשהו הרבה יותר גרנדיוזי.

משולם נהרי: לשמוע את הבשורה.

יואל רזבוזוב: בתוך שבוע אני רוצה נתונים, ואז נראה.