הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 9, 2013-07-01 11:00

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: אדוני השר, הגיעו לכאן, כמו שאתה רואה, אנשים חשובים מארגונים רבים, משרדי ממשלה, חברי כנסת שחשובה להם מאוד הנוכחות שלך ולשמוע את הדברים כפי שמשרד הרווחה רואה אותם.

מיכל רוזין: התכנסנו פה הבוקר, כי בישראל שוהים מאות אלפי נתינים זרים שאינם תושבי המדינה.

מיכל רוזין: מתוכם, על-פי הידוע לנו, כ-83,000 עובדים זרים וכ-55,000 מבקשי מקלט.

מיכל רוזין: מתוכם, על-פי ההערכות, כ-8,000 קטינים חסרי מעמד.

מיכל רוזין: כך כותב מבקר המדינה בדוח האחרון שלו, בפרק שעוסק בטיפול בקטינים חסרי מעמד אזרחי בישראל: "משרד הרווחה משמש חוליה מרכזית ביישום מדיניות הרווחה בישראל.

מיכל רוזין: ייעודו הוא להגן על כל אדם, משפחה וקהילה הנתונים במשבר זמני או מתמשך מפאת מוגבלות, עוני, הדרה חברתית, קשיי תפקוד, אבטלה, אפליה, ניצול והיעדר חוסן קהילתי במצבי שגרה וחירום כאחד.

מיכל רוזין: עליו לשקם אותם ולסייע להם.

מיכל רוזין: אוכלוסיית חסרי המעמד בישראל, שרובה מגיעה ממדינות לא מפותחות, חווה משברים גם על רקע תרבותי ואינה נהנית מחוסן קהילתי.

מיכל רוזין: עקב כל אלה עלולה אוכלוסייה זו להזדקק לשירותי רווחה בהיקף נרחב יותר מזה המקובל בקרב כלל האוכלוסייה בישראל".

מיכל רוזין: מעבר להתייחסות של מבקר המדינה לנושא הקטינים, הוא טוען, ועל כך נשמע מהשר, שמדיניות משרד הרווחה בעניין ילדים ונוער בסיכון או בסכנה אינה עומדת בדרישות חוק הנוער והאמנה בדבר זכויות הילד.

מיכל רוזין: נעלה כאן נושאים נוספים, חשובים מאוד, של אותה אוכלוסייה שאליה אני מכוונת.

מיכל רוזין: יש נושאים רבים שאותה אוכלוסייה נזקקת לתמיכה, לתמיכת רווחה.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על בעלי מוגבלויות בקרב אוכלוסיית חסרי המעמד, אנחנו מדברים על קורבנות סחר בבני-אדם וקורבנות עינויים, שזה לא אותו דבר, והם גם לא מקבלים את אותו טיפול ואת אותו יחס.

מיכל רוזין: אפשרות הקליטה והטיפול במקלטים, וגם המשך הטיפול בקהילה בתום השהות במקלטים.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על נשים נפגעות אלימות, גם בקרב אוכלוסיית העובדות הזרות וגם אוכלוסיית חסרות המעמד.

מיכל רוזין: למיטב ידיעתנו, גם מביקור שערכנו בחלק מהמקלטים, אנחנו יודעים שניתן מענה חירומי, מיידי, אבל חסר טיפול עוטף, טיפול המשך בקהילה ואותן נשים נותרות ללא הגנה, ליווי או שיקום.

מיכל רוזין: בביקור הוועדה ב"סהרונים", ונמצאים פה חברי הכנסת שהיו אתי באותו סיור, התוודענו פה לשירותי הרווחה שניתנים במתקן, שאני יודעת שהם עובדי השב"ס, אבל נמצאים שם עובדים סוציאליים.

מיכל רוזין: חשוב גם לדבר על שירותי הרווחה הניתנים במתקני המשמורת ובעיקר החזקת קטינים במשמורת, כולל קטינים לא מלווים.

מיכל רוזין: גם מצב הקטינים שנמצאים בקהילה.

מיכל רוזין: מדיניות המשרד, כמו שאמרתי, הפרידה עד כה, עד דוח המבקר, בין ילדים בסכנה, ילדים בסיכון.

מיכל רוזין: אני חושבת שהיום, כפי שדווח בוועדה שלנו עם שרת הבריאות, נעשית עבודה בתוך משרד הרווחה על מנת להגדיר מחדש את הנושא.

מיכל רוזין: אחת התופעות הקשות שאנחנו מכירים היא מחסני הילדים בדרום תל-אביב, שזו אחריות של משרד הרווחה ומשרד התמ"ת.

מיכל רוזין: אני מאמינה שכדי לנהל מדינה ולנהל אותה נכון צריך לעשות שיתופי פעולה.

מיכל רוזין: אחד הדברים שהוקמו בשנים האחרונות זה ועדה בין-משרדית של משרד הרווחה, שהיתה אמורה לתת מענה עם שאר המשרדים לגבי הזכויות הסוציאליות הבריאותיות והרווחה של אותה אוכלוסייה.

מיכל רוזין: נושא נוסף שחייב לעלות גם פה בוועדה הוא הנושא של ביטוח לאומי, שגם על זה משרד הרווחה אחראי.

מיכל רוזין: עובדים זרים שנפגעים במהלך עבודתם, סובלים מאי מיצוי זכויותיהם בביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: נשים בהיריון, נשים לאחר לידה.

מיכל רוזין: אחריות המדינה מצטמצמת עד מאוד ובעצם מעבירה את האחריות לידי המעסיקים.

מיכל רוזין: אשמח אם תאמר משהו על העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות.

מיכל רוזין: הנטל הגדול שמוטל לפתחיהם עקב האוכלוסייה הנוספת שלא מתוקצבת על-ידי המדינה, והם צריכים לתת את המענה.

מיכל רוזין: נמצאים פה נציגים של רשויות מקומיות גם מירושלים, גם מתל-אביב, שיספרו לנו על העבודה שהם עושים.

מיכל רוזין: אין ספק שמה שהם עושים זה בנוסף לעבודה, והם לא מקבלים תקצוב לכך.

מיכל רוזין: נשמח לשמוע על כל הנושאים האלה.

מיכל רוזין: ברשותך, אני רוצה לבקש מחברי הכנסת להעלות חלק מהנושאים שבוערים בקרבם, כדי שתוכל להגיב לדברים שלהם.

מיכל רוזין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה גם להודות לך על כך שאתה משתתף אתנו בדיון החשוב הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים פה על אוכלוסייה מאוד גדולה שמתחלקת לסוגים שונים.

דב חנין: לפי הערכתי, ואני מודה שזו הערכה פרטית שלי, הקבוצה הגדולה ביותר ברמה המספרית היא דווקא מה שמוגדר כעובדים זרים בלתי חוקיים, שהם מבחינת מדינת ישראל מתחלקים לכל מיני קטגוריות: תיירים, תיירים שהאשרה שלהם פגה, עובדים זרים שעבודתם הסתיימה.

דב חנין: זו לדעתי קבוצה גדולה מאוד.

דב חנין: אם אני מחבר את 92,000 התיירים שהאשרה שלהם פגה עם עוד 15,000 עובדים זרים שנחשבים לבלתי חוקיים, אנחנו ב-107,000.

דב חנין: יכול להיות שיש גם מספרים יותר גדולים.

דב חנין: זו קבוצה מאוד גדולה.

דב חנין: הקבוצה השנייה מבחינת גודלה זה העובדים הזרים, שגם היא קבוצה שלא מטופלת על-ידי המערכת בצורה סבירה.

דב חנין: הנתונים הרשמיים מדברים על 83,000, המספרים שיש לי הם קצת יותר גבוהים, אבל קבוצה גדולה מאוד.

דב חנין: הקבוצה השלישית הם מבקשי החיים מאפריקה.

דב חנין: המספרים הרשמיים הם 55,000, אני מכיר מספרים קצת יותר גבוהים.

דב חנין: אבל בכל מקרה אנחנו מדברים על עשרות אלפי אנשים שנמצאים בחברה הישראלית, הם נמצאים פה בחלקם הרבה זמן, ובחלקם אנחנו גם לא יודעים עד מתי הם יימצאו פה.

דב חנין: זאת אומרת, הם יימצאו פה לעת עתה, לשנה-שנתיים-שלוש הקרובות כרגע, ואין להם שום תשובה מערכתית בשום מישור שהוא, חוץ מתשובות חלקיות בתחום החינוך.

דב חנין: הדבר הזה הוא מאוד בעייתי.

דב חנין: אנחנו רואים את המציאות הזאת בצורה מאוד קיצונית בשכונות דרום תל-אביב, שהפכו לסוג של שטח הפקר מוחלט, מכל בחינה שהיא.

דב חנין: אנשים חיים במצוקה נוראה, והמצוקה הזאת היא לא רק מצוקה של אלה שבאו מאפריקה, היא כבר מצוקה של כל מי שנמצא בשכונה.

דב חנין: הכול שם בתהליכי צניחה חופשית, תהליכי התמוטטות חברתית מוחלטת.

דב חנין: המספרים הם גדולים מאוד, אבל מאחורי המספרים האלה יש בני-אדם עם שמות ועם סיפורים אישיים.

דב חנין: אני לא רוצה לספר פה סיפורים אישיים, אם כי אולי כדאי, אדוני השר, שתזמין כמה אנשים כאלה.

דב חנין: אבל אני כן רוצה להזכיר כמה קטגוריות.

דב חנין: יש קטגוריה שהיא קטגוריה של אלפי אנשים שהם פשוט קרבנות עינויים.

דב חנין: אני חושב שלא מספיק אנשים יודעים מה מתרחש עדיין, והתרחש עוד יותר בעבר, בסיני, ואילו דברים איומים ונוראים בני-אדם שם עברו, במיוחד נשים.

דב חנין: אני חושב שמדינת ישראל לא עשתה מספיק בעניין הזה.

דב חנין: אני לא רואה שום סיבה למה לא משמיעים בעניין הזה צעקה, כולל צעקה בין-לאומית.

דב חנין: אי-אפשר להשלים, לא ברמה המוסרית ולא בשום רמה אחרת, עם מצב שבו אזור שנמצא לידינו – הוא לא באחריותנו, הוא שייך למדינה אחרת – מתנהל כמו אזור של משטר אימים מהסוג הזוועתי ביותר.

דב חנין: שמעתי כל מיני תירוצים והסברים מדיניים כאלה או אחרים.

דב חנין: אני לא מקבל אף אחד מהנימוקים האלה.

דב חנין: אני חושב שצריך להשמיע פה קול צעקה מול כל העולם ומול כל מי שצריך.

דב חנין: אבל כרגע אנחנו מדברים בהיבט של הרווחה.

מאיר כהן: נרצחים עשרות אלפים בסוריה, משמיעים קול צעקה.

מאיר כהן: את מישהו בעולם יעניין מה שקורה בגבול?

דב חנין: אני חושב שצריך להשמיע קול צעקה.

מאיר כהן: לא צריכים להיות נאיביים.

מאיר כהן: השמיעו קול צעקה, ולצערי הרב מה שעוצר היום זה הגדר.

מאיר כהן: הגדר כבר עושה את שלה, אבל אנחנו לא יכולים להיכנס לתוך השבטים הבדואים ולטפל בהם, לצערי הגדול.

מיכל רוזין: בואו נתרכז בנושא הדיון.

מיכל רוזין: יש לנו הרבה דיונים בנושא הזה ויש לנו מה להגיד.

מיכל רוזין: התקשרה אלי חיילת וסיפרה לי שהיא רואה במשקפת כיצד יורים בגב באנשים שמגיעים לגבול.

מיכל רוזין: יש גם לקח.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה שקורה, ואנחנו בהחלט פועלים בנושא הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים כרגע על אלפים שנמצאים בארץ, במיוחד נשים, שעברו לא רק סחר בבני-אדם, אלא עברו עינויים מהמזעזעים ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

דב חנין: הקרבנות האלה נמצאים בארץ ולא מקבלים מענה ראוי על-ידי המערכת.

דב חנין: קשה לי מאוד לדבר בצורה כזאת.

דב חנין: אני יודע איזו עבודה נהדרת עושים אנשים שפעילים בתחום, גם אנשים של המשרד שלך, אדוני השר, גם אנשים של עיריית תל-אביב, גם אנשים של הארגונים.

דב חנין: אני מלא הערכה למה שאתם עושים.

דב חנין: זה מרגש אותי מאוד.

דב חנין: אבל אני חושב שזה משהו בהיקפים הרבה יותר גדולים ממה שכולכם יכולים לעשות וכולכם יכולים לתת, ואנחנו צריכים לתת לזה תשובה מערכתית.

מיכל רוזין: גם הם משוועים לאחריות המדינה.

דב חנין: נכון.

דב חנין: מדובר בנשים וילדים.

דב חנין: כל פעם שנפגשים עם הנשים האלה ועם הילדים האלה, הדמעות עולות לעיניים, כי אתה רואה את הסבל ואת חוסר התשובה שאנשים מקבלים.

דב חנין: אנחנו מחויבים לאנשים, לנשים, לילדים האלה, כבני-אדם.

דב חנין: אנחנו מחויבים לתת להם מענה, אנחנו מחויבים לתת להם טיפול ואנחנו חייבים להשתחרר מהגישה שאומרת שאם נעצום את העיניים מספיק חזק, הבעיה הזאת תיעלם.

דב חנין: כי זו גישה מערכתית שקיימת, שאומרת: בואו נתעלם מזה, ואיכשהו זה ייפתר לו לבד.

דב חנין: זה לא ייפתר לבד, זה לא הולך להיעלם.

דב חנין: ואם נעצום עיניים מספיק חזק, בסוף יכאבו לנו העיניים.

דב חנין: לכן אנחנו מחויבים לטפל בהם כבני-אדם.

דב חנין: אני שומע את האמירה הזאת שכל הזמן חוזרים ואומרים: עניי עירך קודמים.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, גם למען עניי עירנו בדרום תל-אביב, אם אנחנו רוצים לתת מענה לבעיות שלהם, אי-אפשר לחשוב שתהיה מצוקה כזאת ואנשים יתגלגלו ברחובות ולא יהיה להם פתרון ולא יהיו להם שום הסדרי רווחה ולא יהיו להם שום הסדרי בריאות, ומסביבם אנשים יחיו חיים נורמאליים.

דב חנין: זה לא יקרה.

דב חנין: ולכן גם למען עניי עירנו צריך לטפל בכל העניים.

דב חנין: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.

שמעון סולומון: זה שאין נתונים ברורים, זה אומר משהו.

שמעון סולומון: כי אני יודע על 100,000 תיירים שהאשרה שלהם פגה, ו-75,000 עובדים זרים, ו-65,000 מסודן, אריתריאה והמזרח-הרחוק וכו'.

שמעון סולומון: יש מספרים שנזרקים על ימין ועל שמאל, ואני חושב שכמדינה רצוי שפחות או יותר יהיו נתונים מסודרים.

שמעון סולומון: אני חושב שאנחנו לא יכולים לעצום עיניים ולהגיד שזו בעיה של תל-אביב או בעיה של עיר אחרת.

שמעון סולומון: כבני-אדם, למשל כשמדברים על סיני, גם אם זה לא בתחום אחריותנו, אנחנו חייבים להשמיע את הקול.

שמעון סולומון: זה לא אומר שנלך לעשות שם ולפרוץ את הגדר כדי לטפל בהם, אבל לפחות ברמה ההצהרתית אנחנו חייבים להצטרף למדינות השפויות ולהשמיע את קולנו, שזה לא מקובל, זה לא אנושי, אנחנו לא סובלים את זה אבל ידינו כבולות.

שמעון סולומון: אני חושב שברמה ההצהרתית זה חשוב מאוד שנשמיע את קולנו.

שמעון סולומון: זה מראה שאנחנו לא אדישים.

שמעון אוחיון: מה זאת אומרת ידינו כבולות?

שמעון סולומון: אתה לא יכול לעבור את הגבול ולטפל בסיני או בסוריה.

שמעון סולומון: אבל יש חשיבות כמדינה איך אתה מצהיר ומה אתה אומר אפילו למען ההזדהות.

שמעון סולומון: יש הרבה מקרים שצריך להתייחס אליהם.

שמעון סולומון: גם אני מסייר בהרבה מקומות.

שמעון סולומון: אני שומע ממנהלות מקלטי נשים, למשל, שנשים מגיעות לשם ולפעמים המנהלות לא יודעות מה לעשות כי אין להן הסיוע הדרוש כדי להמשיך לטפל בהן.

שמעון סולומון: מדובר באירועים מאוד מחרידים, שנשים עוברות התעללות שאנחנו כבני-אדם לא יכולים להיות אדישים אליה.

שמעון סולומון: לכן צריך לחשוב מה אפשר לעשות.

שמעון סולומון: דבר נוסף שנחשפתי אליו, בערד בעיקר, זה ילדים עד גיל ארבע שאין להם שום מסגרת חינוכית, לא יכולים ולא מורשים להיות בשום מסגרת פורמאלית אחרי-הצהריים או לפני-הצהריים.

שמעון סולומון: צריך לתת לזה את הדעת, אולי לקיים דיון ספציפי בנושא.

שמעון סולומון: שני דברים קטנים מאוד אבל חשובים.

שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים על עובדים זרים, כביכול זה מסודר, מגיעים עם אשרה וכו'.

שמעון סולומון: יש הרבה נשים מהמזרח הרחוק או מכל מקום אחר, שהן באות כנשואות לארץ, והן כמו בכלא.

שמעון סולומון: מחזיקים אותן כשבויות, לא נותנים להן לצאת, לא נותנים להן לעבוד, אין להן מעמד.

שמעון סולומון: זה לא ייתכן.

שמעון סולומון: דרך אגב, בעניין הזה הרבה יותר קל לטפל, כי הן הגיעו כנשואות ליהודי לכל דבר, ובארץ אחר כך משתמשים בהן, סליחה על הביטוי, וזורקים אותן לעזאזל.

מאיר כהן: יש נשים פלסטיניות כאלה.

שמעון אוחיון: בסך הכול מגיעות 20,000 נשים פלסטיניות נשואות.

שמעון אוחיון: הדבר האחרון הוא לגבי הריכוז בתל-אביב.

שמעון אוחיון: אתמול ישבתי עם חגי הדס ורציתי לדעת מה התמונה הכוללת.

שמעון אוחיון: יש לו אלף ואחת תוכניות, והוא משדר אופטימיות שבסופו של דבר אחרי שנים מסוימות תיפתר הבעיה.

שמעון אוחיון: יש לו הרבה רעיונות פרקטיים וכו'.

שמעון אוחיון: אבל עד שהנושא ייפתר יש פה בעיה כאובה מאוד לגבי הריכוז, בגלל הגדרות מסוימות.

שמעון אוחיון: לא בכדי הם נמצאים רק בתל-אביב, רק בערד.

מיכל רוזין: סיפרו לנו ב"סהרונים" שנותנים להם כרטיס אוטובוס לתחנה מרכזית בתל-אביב.

שמעון סולומון: זה יוצר מצב של לחץ על תל-אביב.

שמעון סולומון: למה שרמת-אביב ג' או הרצליה לא יישאו בנטל?

שמעון סולומון: הרי הם נמצאים פה, אי-אפשר לזרוק אותם עכשיו.

שמעון סולומון: הם נמצאים בארץ, הם עובדה מוגמרת, אי-אפשר להתכחש להם.

שמעון סולומון: אז למה לא לפתוח את זה לכל המקומות עד שהבעיה תיפתר?

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: אני מכיר את הגישה של השר מפגישות קודמות שהיו לי בהיבטים אחרים.

משה מזרחי: אני יודע שהוא מאוד פתוח לדברים האלה.

משה מזרחי: יש לי הערה לגבי סוריה.

משה מזרחי: נטבחים שם אלפי ילדים, אנחנו אפילו לא משמיעים קול.

משה מזרחי: לא היה קורה כלום אם היינו קולטים 2,000 או 3,000 ילדים.

מאיר כהן: הלוואי.

משה מזרחי: היינו עושים מעשה טוב.

שמעון אוחיון: שאלתי את השאלה הזאת בוועדת החוץ והביטחון, ויש בעיה עם זה.

מיכל רוזין: מקרים בודדים.

משה מזרחי: אני אומר את זה ברמה הערכית, לא שקולטים ילד אחד ומביאים אותו לניתוח בארץ.

משה מזרחי: יש לנו בעיה.

משה מזרחי: היא מונחת פה.

משה מזרחי: לפי מה שעולה מהמסמכים, הגישה שלכם אומרת: אנחנו בבעיה, אין לנו מדיניות טיפול.

משה מזרחי: יש לנו חבילה, עם בעיות אנושיות הומניטאריות מהדרגה הראשונה.

משה מזרחי: אבל כמו שהערתי, אנחנו מכחישים אותה, אנחנו לא מתמודדים.

משה מזרחי: אתם בעצמכם אומרים שחסרה מדיניות טיפול ממשלתית.

משה מזרחי: אני מניח שהם יהיו פה עוד חמש שנים, גמרנו.

משה מזרחי: זה סוג של אוכלוסיית קבע, בלי שום קשר אם מחר אנחנו אורזים אותם.

משה מזרחי: אני מבקש ממך כשר בממשלת ישראל לשים את זה על שולחן ממשלת ישראל, שסוף-סוף תקבע, בלי שום קשר לגירוש ודרכי ההוצאה.

משה מזרחי: זה לא רלוונטי.

משה מזרחי: יש פה בעיה, שצריך לטפל בה הומניטארית.

משה מזרחי: ממשלת ישראל צריכה לקבוע מדיניות טיפול מתוקצבת, שתיתן מענה.

משה מזרחי: יש פה מאות ילדים במצוקה, נשים במצוקה, יש אוכלוסייה גדולה של בני-אדם.

משה מזרחי: גם אם הם לא שלנו, במירכאות, והם זרים פה, צריך לתת להם מענה.

משה מזרחי: אני חושב שאתה צריך להניח את זה במלוא הכובד על המשקל כדי שתוכל לעשות באופן יותר רחב.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אנחנו עוברים לנטע ממחלקת המחקר של הכנסת, שעשתה מסמך מדהים כהרגלה, שמסכם לנו את כל הנושא.

מיכל רוזין: תעברי אתנו בנקודות לטובת כולם על הנושאים העיקריים של שירותי הרווחה לעובדים זרים ולחסרי מעמד אזרחי.

<נטע משה: המסמך שהתבקשנו לכתוב מציג את מדיניות המשרד, כפי שקיבלנו מתשובות המשרד, לגבי הטיפול באוכלוסיות חסרי מעמד אזרחי.

<נטע משה: פירטנו את השירותים שלה

<נטע משה: בנתנו ניתנים לקבוצות העיקריות, פנינו לכמה רשויות מקומיות ויש סקירה חלקית של שירותים שניתנים במגזר השלישי.

<נטע משה: אנחנו רוצים לציין שהמסמך הזה לא מתמקד בשירותים שמעניק המוסד לביטוח לאומי.

<נטע משה: זו סוגיה בפני עצמה ויש בה שאלות לגבי זכויות והמיצוי שלהן.

מיכל רוזין: אנחנו נקיים ישיבה נוספת בנושא של הביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: זה בהחלט תיק גדול כשלעצמו.

מאיר כהן: הם בשביתה.

מאיר כהן: אני ביקשתי שהם יבואו.

מיכל רוזין: נצטרך לחכות שהם יסיימו את השביתה.

מיכל רוזין: אנחנו תומכים בהתארגנות עובדת.

מאיר כהן: כן, אבל לא שכל פעם שצריך לפתוח עוד חלון ב-windows צריך לשבות.

<נטע משה: ההערכות הן שיש כרבע מיליון זרים.

<נטע משה: כמובן שעל חלקם יש נתונים מדויקים יותר ועל חלקם, מעצם שהייתם פה באופן לא חוקי, יש נתונים פחות מדויקים.

<נטע משה: הקבוצות העיקריות נסקרו פה.

<נטע משה: אנחנו מדברים על תיירים שנכנסו ונמצאים פה עדיין לא על-פי חוק.

<נטע משה: מי שמוגדר מסתננים, מבקשי מקלט, עובדים זרים זמניים.

<נטע משה: קבוצה של נשים פלסטיניות שעלתה.

<נטע משה: הערכות שאנחנו מכירים על 20,000 מתבססות על דברים שקיבלנו מארגוני סיוע.

<נטע משה: להבנתי יש 8,000 נשים שדיברו עליהן בוועדת "חורב", זה מי שבגילאים מסוימים ויש להם היתרי מת"ק, וזו קבוצה מסוימת בתוך הנשים הפלסטיניות.

<נטע משה: מהתשובה שאנחנו קיבלנו ממשרד הרווחה, המדיניות היא שמעניקים טיפול והגנה לקטינים ובגירים חסרי מעמד שמצויים במצב של סיכון ממשי לחייהם.

<נטע משה: בתשובות קודמות, וגם בדוח מבקר המדינה שעסק בכך באריכות, היו מושגים שונים שתיארו את הרף להענקת שירותים.

<נטע משה: בתוך זה היה מצב סכנה, מצב סיכון, מצבי חירום.

<נטע משה: מבחינת ההגדרות אולי זה דברים שהאנשים של המשרד יוכלו להסביר.

<נטע משה: מבקר המדינה מציין שהיה שינוי תחום בזמן, שעד 2009 ניתנו שירותים לקטינים חסרי מעמד שהם במצבי סיכון וסכנה, ומ-2009 זה עבר למצב סכנה.

<נטע משה: תשובות שקיבלנו מהרשויות השונות בתל-אביב, ירושלים ובאר-שבע מדברות על טיפול במצבי סכנה.

מיכל רוזין: לפי הנתונים שלך, בחצי השנה הראשונה של 2013 יש אותו מספר כמו בשנים קודמות.

מיכל רוזין: כלומר, יש קפיצה של פי 2 בחסרי מעמד שמוכרים לשירותי הרווחה.

<נטע משה: נכון.

<נטע משה: מבחינת חסרי מעמד שמוכרים לשירותי הרווחה, אנחנו מדברים היום על כ-4,000, מתוכם 2,600 הם בעלי דרכון או בעלי זיהוי משרדי.

<נטע משה: השאלה אילו שירותים ניתנים זה גם משהו שצריך לשאול לגבי זה.

<נטע משה: לגבי קטינים, אנחנו יותר יודעים מי נמצא בהשמה חוץ-ביתית, שזה פנימיות, משפחות אומנה, משפחות קלט.

<נטע משה: ב-2012 היו בפנימיות 191 קטינים.

<נטע משה: במשפחות אומנה היו 139 קטינים.

<נטע משה: וזה מתוך כמעט 1,400 קטינים שמוכרים.

<נטע משה: זאת אומרת, קצת יותר מ-300 היו בפנימיות ובמשפחות אומנה.

<נטע משה: קבוצה נוספת שמטופלת, מעבר לקטינים, זה נשים זרות נפגעות אלימות מינית פיסית, ועיקר הטיפול בהן הוא במקלטים.

<נטע משה: מהנתונים שקיבלנו ב-2012 היו 52 נשים זרות ששהו, מתוכן כ-30 שהשהייה שלהן בארץ היתה לא חוקית.

<נטע משה: ב-2011 היו כ-40 נשים זרות.

<נטע משה: מהפילוח של הנתונים עולה שכשליש מהנשים ששהייתן לא חוקית בארץ שהו במקלטים כחודש.

<נטע משה: מתשובות שקיבלנו עולה שיש בעיה לגבי הטיפול אחר כך בקהילה ואילו שירותים יכולים לקבל אחרי שהן יוצאות.

מיכל רוזין: גם השהות, מעדות שקיבלנו פה בוועדה, היא מראש מותנית בשהות קצרה, חירומית, ולא הזמן הנדרש.

<נטע משה: לגבי המקלטים בטיפול בקרבנות בסחר בבני-אדם, יש שלוש מסגרות כאלה: מקלט "מעגן" לנשים, מקלט "אטלס" לגברים ודירת מעבר.

<נטע משה: כ-30 נשים שוהות ב"מעגן", כ-30 גברים ב"אטלס".

<ציפי נחשון-גליק: יש שלוש דירות מעבר שפועלות.

מיכל רוזין: והשר גם הודיע על פתיחת הוסטל נוסף.

<נטע משה: יש שלוש דירות מעבר, והשר הודיע על פתיחת הוסטל.

<נטע משה: אנחנו יודעים שיש נשים ששוחררו מ"סהרונים" והוכרו כקרבנות סחר ולא נמצאות במקלטים.

<נטע משה: לגבי קטינים בלתי מלווים, יש נוהל בין-משרדי, כיוון שהם צריכים להישאר לתקופת זמן מצומצמת במתקנים ולאחר מכן הם מועברים או לפנימיות של הרווחה, של החינוך, או למשמורן.

<נטע משה: ביקשנו נתונים על סך הקטינים הבלתי מלווים שמוכרים וידועים ונמצאים במסגרות, והיה קושי לספק את הנתונים האלה.

מיכל רוזין: קושי מטעם משרד הרווחה?

<נטע משה: כן.

<נטע משה: אנחנו יודעים שיש פנימייה אחת עיקרית בכפר יאסיף שבה יש קבוצה של כ-30 קטינים בלתי מלווים.

<נטע משה: מלבד זאת נאמר לנו שהם נמצאים במסגרות אחרות ויש רישום חלקי.

שמעון אוחיון: יש גם בניצנה ובמקומות אחרים.

מיכל רוזין: הם משולבים בפנימיות נוספות.

<נטע משה: חלקם של משרד החינוך.

<נטע משה: אנחנו ביקשנו את הנתונים, ויש פה קושי להבין כמה בדיוק מטופלים והיכן.

<נטע משה: רשויות מקומיות – יש מסיל"ה שזה תחת עיריית תל-אביב.

<נטע משה: פנינו לעיריית ירושלים ובאר-שבע והתשובות מהם הן שמטופלים ילדים במצב סכנה.

<נטע משה: באגף הרווחה בירושלים אנחנו מדברים על עשרות משפחות שמטופלות.

<נטע משה: בבאר-שבע מדובר על מספרים קטנים יותר, בודדים.

<נטע משה: נקודה אחרונה היא עמותת אס"ף, שתציג את עצמה.

<נטע משה: אנחנו מדברים על כ-1,200 פניות של אנשים במהלך השנה לקבל סיוע.

שמעון אוחיון: לגבי 20,000 הפלסטיניות, האם את יכולה לתת פילוח גם לגבי מעמדן?

שמעון אוחיון: מה קורה שם?

שמעון אוחיון: אני מבין שמדובר גם באזרחי מדינת ישראל שמביאים נשים פלסטיניות.

<נטע משה: המסמך הזה וגם הקודמים פחות התעסקו בנקודה הזאת.

מיכל רוזין: אני מציעה שנייחד ישיבה לנושא הזה.

מיכל רוזין: זה נושא רחב מאוד.

מיכל רוזין: זה עלה גם מול שרת הבריאות.

שמעון אוחיון: הם נחשבים זרים?

מיכל רוזין: כן.

שמעון אוחיון: אז בואו נשמע.

מיכל רוזין: מכיוון שזו סוגיה נפרדת שקשורה לחוק האזרחות, אני מציעה שנייחד דיון בנושא הזה.

מיכל רוזין: אחרת לא נצליח לשמוע את הארגונים שנמצאים פה ואת השר.

מיכל רוזין: אני רוצה שהשר ישמע כמה ארגונים שנמצאים בשטח ופועלים, כמו גם רשויות מקומיות.

מיכל רוזין: נעשה את זה בקצרה כדי שגם השר יספיק לדבר לפני שהוא הולך.

מיכל רוזין: עמותת אס"ף, בבקשה.

מיכל רוזין: דברים נוספים או אולי התרשמות מהשטח, מעבר לדברים שנאמרו פה.

<מיכל פינצ'וק: תודה רבה.

<מיכל פינצ'וק: ראשית אני רוצה להודות על הישיבה הזאת, ולהודות לכבוד השר שמכבד אותנו בנוכחות שלו.

<מיכל פינצ'וק: אני מקווה שזה איזשהו ביטוי להלך רוח חדש שנושב במסדרונות המשרד.

מיכל רוזין: אין לי ספק.

<מיכל פינצ'וק: אני אכן מקווה שהלך הרוח הזה יחלחל גם למטה ויבוא לידי ביטוי במדיניות של משרד הרווחה כלפי האוכלוסייה שבה אנחנו מטפלים.

<מיכל פינצ'וק: עמותת אס"ף היא ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט בישראל, קמה בשנת 2007, ומאז עיקר הפוקוס שלנו הוא מתן סיוע פסיכו-סוציאלי למבקשי מקלט בישראל.

<מיכל פינצ'וק: חלק הארי מהפעילות שלנו זה מתן סיוע ישיר למבקשי המקלט עצמם.

<מיכל פינצ'וק: למעשה היום אנחנו מהווים כתובת כמעט יחידה למבוגרים מקרב קהילת מבקשי המקלט שזקוקים לשירותי רווחה.

<מיכל פינצ'וק: אני חושבת שהדברים הועלו פה.

<מיכל פינצ'וק: במאי פורסם דוח קשה מאוד של מבקר המדינה.

<מיכל פינצ'וק: אני חושבת שכולנו פה נסכים שהדוח הזה התייחס אומנם לילדים, אבל אילו הוא היה נכתב לגבי האוכלוסייה בכללותה, המסקנות היו זהות.

מיכל רוזין: מתוך הבנתי, מבקר המדינה מכין דוח בימים אלו על אוכלוסיית הבגירים.

מיכל רוזין: כך שחשוב שעוד לפני כן תהיה עמדה של המשרד בעניין.

<מיכל פינצ'וק: המשרד יכין את עצמו לקראת זה.

<מיכל פינצ'וק: אני בטוחה שברור לכולנו פה שאילו הדוח היה נכתב לגבי מבוגרים, המציאות היתה זהה.

<מיכל פינצ'וק: כלומר, יש שם ביקורת קשה מאוד לגבי היעדר מדיניות בנושא, היעדר הנחיות, היעדר נתונים, היעדר היערכות.

<מיכל פינצ'וק: מציאות שמשאירה את העובדים הסוציאליים לבד בשטח וגורמת לכך שהרוב המכריע של המבוגרים שזקוקים לאיזשהו סיוע נאלץ להזדקק לארגונים עצמם.

מיכל רוזין: מי האוכלוסייה שמגיעה אליכם, שנזקקת מאוד לעזרה?

<מיכל פינצ'וק: נמצאת אתי פה מנהלת התחום הפסיכו-סוציאלי שלנו, אני אעביר לה את השרביט שתתאר ביתר פירוט.

<טלי אהרנטל: אשמח להתמקד בארבעה קהלי יעד מרכזיים שמגיעים אלינו.

<טלי אהרנטל: ארבעת הקהלים הם קטינים, בעלי מוגבלויות ונפגעי נפש, נשים קרבנות אלימות וקרבנות עינויים וקרבנות סחר.

<טלי אהרנטל: לגבי קטינים אני רוצה להדגיש כמה דברים.

מיכל רוזין: מה היקף האוכלוסייה שמגיעה אליכם לטיפול?

<מיכל פינצ'וק: הנתונים מובאים פה בפירוט בדוח של מרכז המחקר והמידע.

<מיכל פינצ'וק: מדובר על כ-1,200 איש בשנה.

מיכל רוזין: כולל שבית-המשפט מפנה גם אחרי יציאה מהמשמורת מ"סהרונים" לטיפול של אס"ף?

מיכל רוזין: כלומר, בית-המשפט כבר רואה בהם כתובת להפנות לטיפול.

<מיכל פינצ'וק: נכון.

<מיכל פינצ'וק: זה באמת שינוי מהעת האחרונה.

<מיכל פינצ'וק: בחודשיים האחרונים אנחנו הפכנו להיות הכתובת הרשמית לקרבנות סחר שממתינים למקום במקלט, עמותת אס"ף.

<טלי אהרנטל: אם התחלנו בנושא של קרבנות סחר, אומר שאנחנו בהחלט מברכים על ההחלטה של שר הרווחה על אישור תקציב להקמת מקלט נוסף.

<טלי אהרנטל: אנחנו מאוד מודאגים ממה יקרה עד הנקודה שבה המקלט ייפתח.

מאיר כהן: הכסף עבר.

מאיר כהן: אני יודע לצבוע, תגידו לי באיזה בית, אבוא בערב ואצבע עם משה מזרחי.

מאיר כהן: מעבר לזה אני לא יכול.

מאיר כהן: העברנו את הכסף.

<טלי אהרנטל: אנחנו מקווים מאוד שזה משהו שיקרה מהר.

<טלי אהרנטל: דבר שני, אנחנו יודעים על כ-7,000 איש שהם קרבנות עינויים, שלהם בכלל לא ניתן מענה והם צובאים על הדלתות שלנו.

<טלי אהרנטל: זה בהחלט משהו שמהווה משהו מאוד מורכב.

מאיר כהן: 7,000 איש קרבנות עינויים שבאים ומתדפקים?

<טלי אהרנטל: ההערכה היא שיש כ-7,000 איש שהם קרבנות עינויים ולא מוכרים כקרבנות סחר, בנוסף למי שמוכר כקרבנות סחר.

<טלי אהרנטל: כן חשוב לי להדגיש ולומר, המסות הגדולות של קהל היעד שלנו הן אוכלוסייה חזקה שלא נזקקת לשירותי הרווחה.

<טלי אהרנטל: אנחנו מדברים באמת על האוכלוסייה החלשה ביותר והפגיעה ביותר מתוך אוכלוסיית מבקשי המקלט, מתוך ה-55,000.

<טלי אהרנטל: זאת אומרת, מרביתם לא זקוקים לשירותים האלה, ואלה שכן זקוקים הם באמת במצבי קיצון.

משה מזרחי: ה-7,000 זה מתחקורי העמותה?

מיכל רוזין: מרב שמואלי ממשרד המשפטים, ובגבול כבר מתחקרים.

מיכל רוזין: הם מגיעים לאס"ף עם מעמדם.

מיכל רוזין: מרב שמואלי, תאירי את עינינו בשאלה מה ההבדל בין קרבן סחר, קרבן עינויים, כיצד זה מוגדר.

<מרב שמואלי: עינויים וסחר זה לא אותו דבר.

<מרב שמואלי: חלק מקרבנות העינויים הוכרו כקרבנות סחר.

<מרב שמואלי: יש פה עורכת הדין מהסיוע המשפטי שעוברת על העדויות, ואלה הסיפורים הכי קשים ששמעתי בחיים.

<מרב שמואלי: בעניין מה שאמר חבר הכנסת חנין, נעשו מאמצים רבים ביותר להפיץ את זה בקהילה הבין-לאומית.

<מרב שמואלי: גם אני באופן אישי, גם משרד החוץ שלנו, גם משטרת ישראל באמצעות האינטרפול העבירו למשטרת מצרים.

<מרב שמואלי: העברנו לאו"ם, העברנו לאיחוד האירופי, העברנו לשגרירות האמריקנית, תרגמנו עדויות לאנגלית.

<מרב שמואלי: העולם יודע את זה.

<מרב שמואלי: אני לא יודעת מדוע אינם מפעילים לחץ על מצרים, אבל זה קורה במצרים.

<מרב שמואלי: בכנס בין-לאומי העברתי לנציג מצרים ביד את החומר.

מיכל רוזין: קרבנות עינויים.

<מרב שמואלי: נעשו מאמצים רבים, ונעשו פה גם חקירות וכתבי אישום ופסקי-דין של מאסר נגד אנשים ששיתפו פעולה עם הכופר, שמפה עשו את כל שיחות הטלפון וכו'.

<מרב שמואלי: אנחנו בעיקר משתמשים בעבירה של החזקה בתנאי עבדות בחוק העונשין, סעיף 375א, שאומר: אדם שמתייחסים אליו כאל קניין למטרת עבודה, שירותים, לרבות שירותי מין.

<מרב שמואלי: כלומר, אדם שבמסגרת מחנה העינויים ביצע כל מיני עבודות הוכר.

<מרב שמואלי: נשים, גם גברים, ששימשו כמעין שפחות מין, שעברו אינוס שיטתי, כן הוכרו, ובהחלט יש אנשים שהועברו למקלטים לקרבנות סחר.

<מרב שמואלי: קיבלו סיוע משפטי חינם, קיבלו כל מיני סוגי טיפול.

<מרב שמואלי: עדיין לא כולם הם קרבנות עינויים.

<מרב שמואלי: זה פשוט יותר רחב מסחר.

מיכל רוזין: מי ממשרד הרווחה יכול להתייחס לנושא של קרבנות עינויים ומה נעשה לגבי קרבנות עינויים, לא קרבנות סחר?

מיכל רוזין: האם יש איזושהי תוכנית לגבי קרבנות עינויים?

<שחר שוהם: אני לא ממשרד הרווחה.

<שחר שוהם: בנושא של קרבנות עינויים, אם השאלה מאיפה הנתונים האלה מגיעים, אז אנחנו במרפאה הפתוחה שלנו, שאנחנו מפעילים בהתנדבות ונותנים טיפול רפואי, ראיינו כ-1,300 אנשים, ומתוך זה ניסינו לייצר מערכות על כמה אנשים עברו עינויים בסיני.

<שחר שוהם: אשמח להפנות שאלה במובן הזה למשרד הרווחה.

<שחר שוהם: לפני שנה היתה ישיבה עם השר כחלון דאז, דיון בוועדה למאבק בסחר בנשים.

מיכל רוזין: עם מנכ"ל משרד הרווחה איצקוביץ.

<שחר שוהם: נכון.

<שחר שוהם: שם הוא הציג את ההקמה של ועדה שתדון בנושא של מתן המלצות לטיפול בקרבנות עינויים, בנפרד מקרבנות סחר.

<שחר שוהם: עברה שנה מאז.

<שחר שוהם: כעמותה ביקשו מאתנו לתרום המלצות איך אנחנו רואים לנכון לטפל באנשים.

<שחר שוהם: תרמנו את כל המידע לגבי הנתונים שאספנו.

<שחר שוהם: אני חושבת שהדיון פה צריך להיות סביב השאלה מה מדינת ישראל יכולה לעשות ומה בסמכות משרד הרווחה ואיך יכולים לסייע להם.

<שחר שוהם: אשמח לשמוע עדכון לגבי עבודת הוועדה.

<מרב שמואלי: זה לא היה השר כחלון.

<מרב שמואלי: זה עלה לדיון בוועדת המנכ"לים של סחר בבני-אדם בראשות משרד המשפטים, ובהחלט נערכו כמה ישיבות במשרד של מר וגשל ובעוד מקומיות.

<מרב שמואלי: קיבלנו מידע וזה נמצא בדיונים.

<מרב שמואלי: עדיין אין מסקנה, אבל יש מודעות לנושא.

מיכל רוזין: תודה רבה.

<טלי אהרנטל: ציינו פה קהל יעד אחד, אבל יש פה עוד שלושה קהלי יעד שחשוב לתת עליהם את הדעת.

<טלי אהרנטל: קודם כל בעלי מוגבלויות ואנשים שמתמודדים עם פגיעה נפשית.

<טלי אהרנטל: יש מענים מאוד מצומצמים.

מיכל רוזין: ראינו את התוצאות לפני שבוע, של אותו אדם שהשתולל ודקר אנשים.

<טלי אהרנטל: האחריות פה היא משולבת, גם של משרד הרווחה סביב ביטוח לאומי וגם של שר הבריאות.

<טלי אהרנטל: אותו דבר לגבי בעלי מוגבלויות.

<טלי אהרנטל: אנחנו נתקלים באנשים שאין להם שום אמצעי הישרדות, ולו הבסיסיים ביותר.

<טלי אהרנטל: חשוב לי לציין שזה בהחלט משהו שנמצא בסמכותו של השר, כי לפי סעיף 378ב(1) לחוק הביטוח הלאומי, לשר הרווחה יש הסמכות להרחיב את הזכויות והחובות גם למי שאינו אזרח.

<טלי אהרנטל: לגבי נשים קרבנות אלימות, כמו שנאמר פה בקצרה, באמת נשים שמבקשות מקלט מתמודדות עם רמת פגיעות מאוד גבוהה.

<טלי אהרנטל: אשמח להגיד התמודדויות שלנו בתוך זה, דווקא בצד השני, כמי שמפנה לרשות.

<טלי אהרנטל: הדוגמה הכי חמה שיש לנו היא מיום חמישי האחרון, מבקשת מקלט שהוחלט שלא להפנות אותה למקלט לאור זה שנאמר לנו שיש מדיניות לא להפנות כרגע למקלטים.

<טלי אהרנטל: היא הופנתה לגורם שלא מתאים לו לקבל אותה בבאר-שבע, ואנחנו מצאנו את עצמנו באישון לילה מנסים להפנות אותה למקלט.

<טלי אהרנטל: בסופו של דבר היא הגיעה למקלט בחיפה, ושוב ביום ראשון מתדפקים על דלתותינו בבקשה שנמצא לה פתרון, כיוון שאין להם שום יכולות לסייע לה.

<טלי אהרנטל: לגבי נושא של ילדים, דובר על כך שבכלל מיצוי הזכויות של הילדים צומצם מילדים בסיכון, כמו שמגיע לכל ילד בישראל, לילדים שנמצאים בסכנה.

<טלי אהרנטל: זה מציב את הילדים בפגיעות וחשיפה למצבים שהם לא הגיוניים.

<טלי אהרנטל: יש לנו התמודדויות יום-יומיות של קטינים לא מלווים.

<טלי אהרנטל: יש לנו כרגע קטין לא מלווה בן 16 ששוחרר מ"סהרונים" לפני למעלה מחצי שנה ועדיין בלי פתרון.

<טלי אהרנטל: המשמורן שלו נמצא בכלא, כך שהוא בחסות עצמו.

<טלי אהרנטל: מדובר במקרים קשים מאוד, שנשמח שכבוד השר ייתן עליהם את הדעת.

מאיר כהן: צהריים טובים.

מאיר כהן: לא איחרתי חלילה כי רציתי שתחכו.

מאיר כהן: יש גברת שלקחו לה את הילדים, והיות שהחלטתי שאני פוגש את האנשים האלה, אני צריך לשבת אתם ולהסביר להם שצריך לקחת את הילדים, ולעתים אנחנו טועים.

מאיר כהן: אני רוצה להתחיל במה שאת סיימת.

מאיר כהן: כל מקרה של סכנה מיידית יטופל על-ידי אנשי הרווחה, ולא משנה כן תקנה או לא תקנה.

מאיר כהן: אין שום מדיניות ברורה של מדינת ישראל לגבי כל הנושא הזה.

מאיר כהן: צודק חבר הכנסת מזרחי וחברת הכנסת רוזין, אין מדיניות ברורה.

מאיר כהן: לפני שלושה חודשים שאלתי מה נכתב, והגעתי למסקנה שמה שאנחנו כמשרד הרווחה ומה שאני עושה, באין תקנונים אנחנו עובדים על תקנון הלב.

מאיר כהן: האנשים שלי רצים בלילות ועובדים על תקנון הלב.

מאיר כהן: כי אם אנחנו נבדוק את זה דרך התקצוב ודרך מה צריך ואיפה קיבלנו כסף ואיפה לא, אנחנו צריכים ברוב המקרים לשבת בחיבוק ידיים ולא לעשות שום דבר.

מאיר כהן: אבל בכל זאת אנחנו ריבון, בכל זאת אנחנו מדינה.

מאיר כהן: זה משרד הרווחה, ועד שתתקבל החלטה ממשלתית, וצודק חבר הכנסת מזרחי, אני אביא את זה.

מאיר כהן: אגב, גם דרך הקבינט החברתי-כלכלי, אני אגיש נייר עבודה שישימו אותו על שולחן העבודה.

מאיר כהן: אני פונה לחבריי ויש רוח טובה גם מצדו של שי, גם מצדה של שרת הבריאות, ואני שמער שגם מצדו של שר הפנים, לבדוק אחת ולתמיד.

מאיר כהן: גם משרד הרווחה וגם משרד הבריאות, היות שאני מנהל אתם שיח, אנחנו כל הזמן עסוקים באיך לייצר תקציבים ממה שיש לנו ולא לבקש דברים נוספים, כי זה מה שקיבלנו, ולהבין שמה שמקבל ילד בדימונה צריך לקבל ילד שאין לו שום מעמד, כי הביאו אותו לארץ הזאת.

מאיר כהן: זה שהוריו החליטו לעבור את הגבול מסיבה זו או אחרת, הוא לא צריך לראות ילד מפגר שמתגלגל ברחובות.

מאיר כהן: לא מזמן נסעתי לארץ ההולדת שלי והבנתי למה אבא שלי, זיכרונו לברכה, לא היה מוכן לבוא אתי לבקר במרוקו.

מאיר כהן: הוא אמר לי: אני לא אלך למדינה שהפסחים, העיוורים והחיגרים זרוקים בקרנות הרחוב.

מאיר כהן: אנחנו מהר מאוד נגיע לזה אם לא תהיה מדיניות ממשלתית שאומרת שבשטח צריך לתת להם פתרונות, מעבר לכל הוויכוחים מה מעמדם.

מאיר כהן: אפשר להשתהות אם כן ניתן להם אזרחות או לא, אבל אישה מוכה צריכה לקבל פתרון.

מאיר כהן: ילד ללא ליווי צריך לקבל פתרון.

מאיר כהן: מי שנפל לסמים צריך לקבל פתרון, וכן הלאה.

מאיר כהן: יש לי עוד הצעות לגבי העסקתם בעבודה, אבל זה לא המקום.

מאיר כהן: כי ממילא הם נמצאים כאן.

מאיר כהן: אני אומר את זה גם על הפזורה הבדואית בנגב, אני איש הנגב: אם לא טוב להם, גם לנו לא טוב.

מאיר כהן: אי-אפשר לפתח כאן שתי חברות.

מאיר כהן: אמרתי ב"הבימה" ב"שבתרבות" לאנשים שעמדתי אתם בחוץ: אתם יכולים לשבת כאן בשבת של בוקר קייצית ולחשוב שהכול נחמד, אבל חמש דקות מכם, בטווח נגיעה, יש מדינה אחרת, יש ארץ אחרת, עם חוקים אחרים.

מיכל רוזין: מדינת הפקר.

מאיר כהן: והיא באמת מדינת הפקר.

מאיר כהן: אני אומר את זה כשר רווחה, ואני עומד אחרי הדברים שלי.

מאיר כהן: מהמעט שלי אני ואנשיי עושים הכול להרחיב יותר ויותר.

מאיר כהן: אני נמצא שם, אני הולך לבקר.

מאיר כהן: זה לא חדש לי.

מאיר כהן: אתם מכירים את סיפורי כלובי הילדים.

מאיר כהן: צריכים להיכנס לשם ולא להאמין שלזה התכוון המשורר כשדיבר על מדינת היהודים.

מאיר כהן: אבל זאת המציאות.

מאיר כהן: אני רוצה שאתם תדעו, שאני כשר רווחה אעשה הכול ביחד עם אנשיי בשני מישורים.

מאיר כהן: האחד הוא המישור המיידי להרחיב כמה שיותר את השירותים, גם הלא מתוקצבים.

מאיר כהן: אני יושב עם שר האוצר ואומר כל הזמן: תוסיפו עוד ועוד כסף.

מאיר כהן: בינתיים התגובות הן חיוביות, ואני משער שביום שהעסק הזה ייגמר מישהו יגיד לי ללכת הביתה.

מאיר כהן: אבל בינתיים אנחנו מצליחים כן להשיג תקציבים.

מאיר כהן: אני מבקש מכל העמותות – אל תהיו הקטר, תנו לנו להיות הקטר.

מאיר כהן: אתם הנשמה היתרה, אבל שתפו אותנו, שתפו את האנשים שלנו.

מאיר כהן: אל תראו בהם אנשים שמנסים להתחמק מאחריות, כי זה לא הם.

מאיר כהן: אבל שתפו אותם, כי נוצרה מציאות שמשרד הרווחה בתחומים רבים הפך להיות אחד מקרונות הרכבת.

מאיר כהן: אבל לא כך זה צריך להיות, אנחנו המדינה.

מאיר כהן: מה שקורה שם בכל מה שקשור לאנשים שנמצאים בסכנה כזאת או אחרת זו אחריותו של משרד הרווחה.

מאיר כהן: יכול להיות שמישהו אומר שברגע שהשר אומר את זה הוא לוקח אחריות כריבון, אבל אין לנו ברירה אחרת.

מאיר כהן: אי-אפשר לזרוק אותם לים, וגם אף אחד לא מתכוון לזרוק אותם לים.

מאיר כהן: הם חיים בתוכנו, צריך לדאוג שהם יקבלו את מה שאנחנו מקבלים.

מאיר כהן: אז אנא מכם, אנשי העמותות, פנו ללשכתי.

מאיר כהן: מייד תכירו את האנשים, תהיו אתם בקשר.

מאיר כהן: לא תמיד נוכל לתת תשובות מיידיות, כי בסופו של יום זה תקציב.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים פה לקיחת אחריות, לראשונה מזה שנים שהגיעו לפה מבקשי המקלט, ואני חושבת שרוח חדשה מנשבת במשרד הרווחה.

מאיר כהן: השלב הראשון של השגת תקציבים זה להודות במציאות ולקחת עליה אחריות.

מיכל רוזין: תאתגרו את משרדי הממשלה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש שתאפשרי לאנשי המשרד לומר דברים קצרים.

מיכל רוזין: נציג עיריית תל-אביב, בבקשה.

<יחיאל מחדון: אני שמח על השפה החדשה שאני שומע פה, כי עברנו את כל שרי הרווחה לדורותיהם, וחוץ מסימפטיה, בלי לקיחת אחריות, לא נתקלנו בכלום.

<יחיאל מחדון: אנחנו מדברים על 70,000 עובדים זרים.

מאיר כהן: בימים האלה לעיריית תל-אביב, דרך ציפי, עובר סכום של שישה מיליון שקלים לטיפול בילדים בזנות.

<יחיאל מחדון: אני מדבר על הנושא של העובדים הזרים.

מיכל רוזין: זה מקלט שממומן על-ידי תרומות וחצי מיליון על-ידי עיריית תל-אביב.

<יחיאל מחדון: מדובר ב-70,000 עובדים זרים, מהם כ-40,000 מבקשי המקלט.

<יחיאל מחדון: אנחנו מדברים, וזה הוזכר פה, לא רק על הקהילה הזאת שחיה במצוקה בלתי נסבלת, אלא גם על הקהילה המקומית שבקרבה היא חיה.

<יחיאל מחדון: קריסה של שכונות, של קהילות שלמות, אזורים שלמים שהופקעו מהתושבים שלהם ועברו לעולם אחר שאנחנו לא יודעים.

<יחיאל מחדון: אנחנו שומעים עדויות של אנשים, ישראלים שגרים בשכונות האלה, על דברים הזויים כמו שחיטה בחדרי מדרגות של פרות וכבשים.

<יחיאל מחדון: דברים שהדעת לא סובלת אותם.

<יחיאל מחדון: אנחנו מדברים על אנשים שמסתגרים בבתים החל מ-18:00 בערב ו פוחדים לצאת החוצה.

<יחיאל מחדון: זה פן שכדאי לעסוק בו.

<יחיאל מחדון: הוא מחובר מאוד לנושא של הקהילה הזרה.

<יחיאל מחדון: בעניין הקהילה הזרה, יש מספר מוקדים של אוכלוסיות במצוקה.

<יחיאל מחדון: היתה פה התמקדות בנושא של הנשים שחוו חוויות שכולנו מכירים.

<יחיאל מחדון: יש פלח של גילאי אפס-שלוש שלא מטופל על-ידי אף אחד, אין לקיחת אחריות.

<יחיאל מחדון: אל הוואקום הזה נכנסו ה"בייבי-סיטרים" האלה, שהם מחסנים.

<יחיאל מחדון: חלק מהאנשים היו אתנו בביקורים במקומות האלה.

<יחיאל מחדון: מדובר בדברים שהדעת לא סובלת אותם.

<יחיאל מחדון: ההגדרה של ילדים בסיכון או בסכנה זאת הגדרה אחרת ממה שמקובל אצלנו על-ידי העובדים הסוציאליים לאוכלוסייה הישראלית, וכדאי להגיד את זה בקול רם.

<יחיאל מחדון: אנחנו מדברים על אוכלוסייה בסכנה שקיבלה התייחסות, ומה שעמד למשרד עד כה זה תקן אחד של פקיד סעד לחוק נוער.

<יחיאל מחדון: והתוכנית הלאומית שנכנסה.

מיכל רוזין: תסביר בבקשה מה ההבדל בין ההגדרה שלכם להגדרה של משרד הרווחה.

<יחיאל מחדון: מי שיבקר ב"בייבי-סיטרים" האלה, אם אלה היו ילדים ישראלים, כולם היו מוגדרים כילדים בסכנה.

<יחיאל מחדון: תבקרו שם ותראו על מה מדובר.

מיכל רוזין: הרווחה לא מגדיר זאת כך?

<יחיאל מחדון: אנחנו לא מגדירים אותם.

<יחיאל מחדון: אנחנו לא פועלים לסגירתם, רק במצבי קצה, כי האופציות האחרות הן גרועות יותר.

<יחיאל מחדון: אין מי שייקח את האחריות עליהם.

<יחיאל מחדון: האופציות האחרות הן שילדים יסתובבו ברחוב.

<יחיאל מחדון: אנחנו נתקלים בתופעה הזאת בכל השעות, של ילדים נטושים.

מאיר כהן: אלה ילדים שהוריהם עובדים כל השבוע ומשאירים אותם.

מיכל רוזין: אלה פנימיות לא מוכרות.

<יחיאל מחדון: אלה דירות שמכניסים אליהן.

משה מזרחי: דירים, לא דירות.

מיכל רוזין: הגדרה מצוינת.

<יחיאל מחדון: ילדים ששוהים בלולים, בגילאים שילד כבר לא אמור להיות בלול.

<יחיאל מחדון: מספר הגירויים הוא אפס.

<יחיאל מחדון: ואנחנו פועלים בתוך הדברים האלה לגיוס מתנדבים והכשרת המטפלות והכשרת מעונות וגיוס של סיוע בצעצועים כדי להפוך את הבלתי אפשרי הזה לנסבל.

<יחיאל מחדון: אבל התופעה היא בלתי נסבלת.

<יחיאל מחדון: אנחנו מבקשים מדיניות ברורה גם של משרדי הממשלה ובטח של משרד הרווחה, להגיד מה כן ולתקצב את זה כדי לאפשר לנו לתת.

מאיר כהן: מה העירייה מתקצבת?

<יחיאל מחדון: נכון להיום יש תקציב מסיל"ה, שזה 500,000 שקל.

<יחיאל מחדון: מסיל"ה זה שלנו.

מאיר כהן: מה אתם עושים עם הילדים?

<יחיאל מחדון: אנחנו מארגנים בעבורם כספים, תרומות ודברים אחרים, בסדר גודל של כשני מיליון שקלים לטובתה של האוכלוסייה הזאת, בהכנסה של מתנדבים, בעבודה מול גני קצה לצביעה, לטיפול.

<יחיאל מחדון: ההשקעה היא לא מבוטלת לחלק הזה, ואנחנו מצפים למדיניות של המשרד.

<יחיאל מחדון: אנחנו הופענו בוועדה הזאת בכנסות קודמות, ומי שיראה את הפרוטוקולים יראה ויכוחים של משרדי ממשלה האם לאפשר לאנשים האלה לעבוד או לא.

<יחיאל מחדון: משרד המשפטים והמשרד לביטחון פנים תומכים בעניין הזה, משרד הפנים מתנגד לעניין הזה, והמדיניות היא עמומה.

מיכל רוזין: שר הפנים יהיה פה בסוף החודש ונשאל אותו את השאלות הקשות.

<יחיאל מחדון: אנחנו ניתן את הכלים המקצועיים כדי שמדיניות המשרד תקבל את הביטוי שלה בשטח טוב ככל האפשר, ואנחנו יודעים לעשות את זה.

מיכל רוזין: דליה לב שדה, מנהלת שירות ילד ונוער, בבקשה.

<דליה לב שדה: המציאות הזאת מוכרת לנו.

<דליה לב שדה: אנחנו מבקרים בשטח ואנחנו רואים.

<דליה לב שדה: בנושאים של ילדים בסיכון והנושאים של מעונות יום פנינו לתמ"ת, ניסינו לקדם.

<דליה לב שדה: פנינו למשרד ראש הממשלה, ניסינו לתאם עבודה מערכתית.

<דליה לב שדה: בינתיים זה עוד לא התקדם.

<דליה לב שדה: הדבר שחשוב לדעת, שגם 350 הילדים שנמצאים בפנימיות ומשפחות אומנה, ספגנו את זה והעלות היא למעלה מ-20 מיליון שקל שנתי, וזה הקצה של הקצה.

<דליה לב שדה: לכן חשוב לי מאוד שנבין מה המשמעויות הכלכליות כשאנחנו מדברים על הגדלת ההיקפים, להעלות את זה לטיפול בעשרות אלפים.

מאיר כהן: זו היתה החלטה פנימית של משרד הרווחה.

מאיר כהן: אף אחד לא מתקצב.

<דליה לב שדה: למעלה מ-20 מיליון זה רק בשירות ילד ונוער, שזו אומנם המסה הקריטית.

<דליה לב שדה: רק אצלנו זה למעלה מ-20 מיליון שקלים, כי לא לקחתי בחשבון את התקן של יחיאל מחדון, לא לקחתי בחשבון תקן של עוד עובדת סוציאלית שיש לנו.

<דליה לב שדה: מה שכן, כל הקטינים הלא מלווים, אם יש איזושהי בעיה, יש פתרון.

<דליה לב שדה: יש לנו מסגרת פנימייתית, אנחנו קולטים אותם בפנימיות.

מאיר כהן: הייתי בלקייה, יש שם שלושה ילדים כאלה ודאגתי שיקבלו אותם בבית-ספר תיכון.

מאיר כהן: המשרד אמר לי לא, אבל התרצה אחרי שעתיים של שיחה, והם קלטו אותם בתוך בית-הספר.

מאיר כהן: אלה ילדים עצובים לא מלווים.

<דליה לב שדה: זה באמת הקצה של הקצה.

<דליה לב שדה: יש בעיה עם הילדים שמסודרים על-ידי משמורנים בקהילה.

<דליה לב שדה: אין מעקב אחרי הילדים האלה.

<דליה לב שדה: אנחנו לא יודעים מה קורה אתם יום או יומיים אחרי שהם מושמים שם, כי אין לנו מערכת שאנחנו יכולים להפעיל אותה.

מאיר כהן: את אומרת שאם מישהו מאתר ילדים שהם לא מלווים, אפשר לפנות אלייך ויש פתרון מיידי?

<דליה לב שדה: כן.

<יחיאל מחדון: הפתרון הוא כל כך יקר, כי אין מסגרות בקהילה.

מיכל רוזין: ממה ששמעתי גם מהעמותות, יש מצבים אבסורדיים שבהם אימא נמצאת עם ילדים ברחוב, והדילמה היא בין להפריד את הילדים ולתת להם השמה חוץ-ביתית ולהשאיר את האימא ברחוב, או להשאיר את הילדים עם האימא ברחוב, כי אין פתרון כמשפחה בקהילה.

מיכל רוזין: הפתרון של השמה חוץ-ביתית צריך להיות פתרון הקצה.

מיכל רוזין: ציפי נחשון-גליק, בבקשה.

מאיר כהן: היא מקסימה.

מאיר כהן: גם דליה היא מקסימה.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו עובדים בהתאם למדיניות של הממשלה מ-2004.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו הקמנו מקלטים לסחר בנשים ועבדות.

<ציפי נחשון-גליק: כרגע אנחנו מפעילים מקלט עם 35 מיטות לנשים.

<ציפי נחשון-גליק: מקלט נוסף לגברים עם 35 מיטות.

<ציפי נחשון-גליק: בגלל הצרכים שגדלו הקמנו עוד שלוש דירות עם 18 מיטות.

<ציפי נחשון-גליק: הצרכים גדלו עוד יותר ורק לאחרונה קיבלנו אישור לעוד הוסטל עם 18 מיטות.

מיכל רוזין: כמה נשים מ"סהרונים" יוצאות להוסטל?

<ציפי נחשון-גליק: למרות שרק היום משרד האוצר חתם, אנחנו מחפשים דיור כבר חודש ימים.

<ציפי נחשון-גליק: אם מישהו יכול לעזור לנו למצוא באזור פתח-תקווה וילה שיכולה להכיל 18 מיטות, נשמח לקבל כל עזרה.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו מראיינים עובדים, למרות שעוד לא חתמנו על ההסכם.

<רות רזניק: אני מכירה מקום.

<ציפי נחשון-גליק: בשמחה.

<מיכל פינצ'וק: הוזכר פה כמה פעמים נושא המקלט.

<מיכל פינצ'וק: חשוב לומר שגם לאחר שייפתח מקלט, עדיין ייוותרו נשים שאין להן מקום.

<מיכל פינצ'וק: המקלט הנוסף שעומד להיפתח הוא של 18 מקומות.

מאיר כהן: יש התחייבות שיהיה עוד מקלט.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו כן מנסים לייצר מענה מיידי עם עיריית תל-אביב לעזור כרגע במצוקות שנוצרו.

<ציפי נחשון-גליק: עמותת אס"ף לקחה על עצמה משימה שהיום היא לא יכולה לעמוד בה, ששלחו להם נשים שהיום הם לא מסוגלים לטפל בהן.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו מנסים לגייס תקציב מזערי אפילו להעביר אותו לעיריית תל-אביב, לממן עובדת סוציאלית שתפגוש את הנשים האלה במבנה שנמצא והן יכולות לבוא למקום הזה לקבל ארוחה, לשהות שם ארבע-חמש שעות, כדי לעצור את ההידרדרות של המצב שלהן.

<ציפי נחשון-גליק: יכול להיות שזה ייתר אצל חלקן שליחה שלהן למקלט.

מיכל רוזין: דניאלה, בעניין נשים במקלטים, איפה המצוקות שאתם חווים?

מיכל רוזין: אנחנו לא מדברים על מקלטי הסחר, מדברים על מקלטים לנשים נפגעות אלימות, נשים מוכות.

<דניאלה קהת: אנחנו בעמותת ל"א.

<דניאלה קהת: אני המנכ"לית, רות רזניק היא המייסדת, כלת פרס ישראל.

<דניאלה קהת: כמו שאמר חבר הכנסת מזרחי בישיבה הקודמת שהיתה לנו בנושא הזה, הנשים האלה הן בנות ערובה.

<דניאלה קהת: בדרך כלל יש להן בן-זוג ישראלי שיש לו אזרחות.

<דניאלה קהת: הילדים יכולים להישאר, והאישה מגורשת.

<דניאלה קהת: תוך חמש דקות מרגע שהיא מחליטה לעזוב את הגבר האלים שאתו היא חיה, היא מוצאת את עצמה בדרך החוצה.

מאיר כהן: כל עוד היא נשואה עם בחור אלים שמרביץ לה, לא נוגעים בבת הזוג.

מיכל רוזין: בגדול יש תהליך, לא אוטומטית איך שאת מתחתנת את מקבלת מעמד.

<דניאלה קהת: כל שנה, במשך חמש שנים, הוא צריך לאשר את ההישארות שלה בארץ.

מאיר כהן: הולכת אישה כזאת להגיש תלונה על בן הזוג שלה שמכה אותה.

<דניאלה קהת: אם היא מעיזה.

מאיר כהן: נניח שהיא מעיזה.

מאיר כהן: אז חמש דקות אחר כך יגידו לה לעזוב?

<מיכל פינצ'וק: משרד הפנים קופץ על האישה הזאת כמוצא שלל רב.

משה מזרחי: זאת אומרת, שיש להם חששות לגבי הנישואים.

<זיו רנן: ההליך נפתח על-ידי האזרח הישראלי והוא יכול לעצור אותו.

<זיו רנן: הוא יכול להגיד: אני רוצה לעצור את התהליך, לא משנה איך הוא עושה את זה.

<זיו רנן: ואז האישה לא יכולה להמשיך את התהליך לבד.

<דניאלה קהת: הוא מיד מוציא צו עיכוב יציאה מהארץ לילדים, והעצירה של תהליך האזרחות של האישה, מה שגורם למשרד הפנים לגרש אותה תוך 30 יום בלי הילדים.

מיכל רוזין: אנחנו נקיים דיון עם שר הפנים.

מיכל רוזין: דנו בכך.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים להתרכז בשירותים, מה קורה, לכמה זמן מקבלים את הנשים האלה, מה קורה כשהן יוצאות מהמקלט.

מיכל רוזין: אלה הנקודות החשובות שהשר צריך לשמוע.

<דניאלה קהת: מבחינתנו אנחנו לא מגבילות את הזמן שבו היא נשארת במקלט, אבל אין לה שום תמיכה אחרת.

<דניאלה קהת: אין לה לאן ללכת.

<דניאלה קהת: אין לה שירותים רפואיים.

משה מזרחי: זמן השהות במקלט מכתיב גם את ההישארות שלה במידה מסוימת.

<רות רזניק: לא אצלנו.

<רות רזניק: אנחנו לא מוכנות לקבל את זה.

<רות רזניק: לפי מצבן של הנשים אנחנו קובעות כמה זמן הן יכולות.

<דניאלה קהת: הבעיה היחידה שלנו היא שאין לנו מספיק מקום.

<דניאלה קהת: יש 14 מקלטים בארץ.

מאיר כהן: את מדברת על מקלטים לנשים מוכות?

<דניאלה קהת: כן.

מיכל רוזין: כי עכשיו בנוסף מגיעה גם אוכלוסייה אחרת.

מאיר כהן: הייתי בביקור פתח במקלט, ואמרה לי הגברת שיש עוד חמישה מקומות.

<רות רזניק: נכון לאותו רגע.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: היא אמרה לי שאין מצוקה.

<דניאלה קהת: במקלטים שלנו אף פעם אין מקום.

<דניאלה קהת: קיבלנו בחודש יוני 45 פניות למקלטים, ויכולנו לקבל שמונה בשלושה מקלטים.

<דניאלה קהת: בעמותות ל"א יש לנו שלושה מקלטים.

מיכל רוזין: כמו שאנחנו אומרים על כל שירותי הרווחה, ממילא יש נשים מוכות שמגיעות למקלטים.

מיכל רוזין: בנוסף, כפי שאנחנו רואים מהנתונים, 52 נשים נוספות חסרות מעמד הצטרפו לאוכלוסייה שמגיעה למקלטים, וזו אוכלוסייה יותר מוחלשת שיש לה פוטנציאל גבוה יותר להגיע להיות נשים מוכות ולהגיע למקלטים.

מיכל רוזין: הן נזקקות למקלטים.

מיכל רוזין: לכן יש עומס על המקלטים.

מיכל רוזין: אשמח לשמוע ממיכל חנוך-אחדות, בבקשה.

<מיכל חנוך-אחדות: יש לנו 14 מקלטים, חלקם ייחודיים לחברה הערבית, חלקם ייחודיים לחברה הדתית והחרדית.

<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו מטפלים בכל הנשים, ללא הבדל דת, גזע ולאום, שנמצאות בסיכון נפשי או פיסי וזקוקות למקלט.

<מיכל חנוך-אחדות: יש הרבה מאוד טיפול בקהילה בנשים נפגעות אלימות.

<מיכל חנוך-אחדות: יש למעלה מ-88 מרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה.

<מיכל חנוך-אחדות: הן מטופלות בקהילה באופן כללי, ולכן צריך אומץ גדול מאוד ולא כל אחת עושה את זה.

<מיכל חנוך-אחדות: זה גם קשה מאוד לקחת את ילדייך, לעזוב את הבית ולהגיע למקלט.

<מיכל חנוך-אחדות: מקלט לא מתאים לכל אחת.

<מיכל חנוך-אחדות: זה שירות בקצה הרצף.

<מיכל חנוך-אחדות: עמותת ל"א מפעילה שלושה מקלטים מתוך 14.

<מיכל חנוך-אחדות: בסופו של דבר לאורך כל השנים יש תקופות שהמקלטים יותר מלאים ופחות מלאים, אבל בגדול לנשים שצריכות מקלט אנחנו מוצאים את הפתרון.

<דניאלה קהת: זה לא נכון.

<ציפי נחשון-גליק: חשוב שהשר ישמע שהעשרות האלה שמגיעות למקלטים זה מיליוני שקלים על חשבון המשרד.

מאיר כהן: למה אמרת שזה לא נכון?

<דניאלה קהת: כי אני מקבלת את הפניות.

<דניאלה קהת: המקלטים שלנו מלאים, ורק החודש יכולנו לקבל רק 20% מהפניות שלנו.

מיכל רוזין: כשאת מפנה למקלטים אחרים גם אין מקום?

<רות רזניק: אין מקום.

מאיר כהן: משהו מוזר, כי נאמר לנו שיש מקומות.

<מיכל חנוך-אחדות: יש לי דוח תפוסה מאתמול.

מיכל רוזין: משרד הבריאות, בבקשה.

<מלכה פרגר: לגבי נפגעות תקיפה מינית יש לנו חמישה מרכזים בבתי-חולים בארץ שמקבלים את כל נפגעות תקיפה מינית, בלי הבדל, בבתי-החולים.

מיכל רוזין: זה לא מספיק, אבל זה נושא לדיון אחר.

<מלכה פרגר: זה מה שיש לנו כרגע, אנחנו מקווים שנוכל לפתח.

<מלכה פרגר: כרגע הגשנו המלצות של ועדה משותפת למשרד הרווחה לגבי חסרי מעמד.

<מלכה פרגר: גם לגבי המוגבלים שביניהם, למסגרות המשך, לסיעודי, שיקום, מונשמים וכו'.

<מלכה פרגר: גם לפיתוח רפואי לגבי אלה שנמצאים במסגרות של משרד הרווחה וכל הטיפולים הרפואיים שזקוקים להם חסרי המעמד.

<מלכה פרגר: יש לנו מרפאת מהגרים בתחנה המרכזית בתל-אביב שנותנת טיפול רפואי חינם.

<מלכה פרגר: יש לנו שתי מרפאות ניידות לעוסקים בזנות בתל-אביב ובחיפה, שגם נותנים טיפולים, בדיקות וכל מה שאפשר, גם בשיתוף עם הרווחה.

<מלכה פרגר: ילדים מקבלים טיפול רפואי חינם.

מיכל רוזין: הקדשנו ישיבה שלמה לנושא הבריאות.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים להתמקד היום בנושא של הרווחה.

מיכל רוזין: אני יודעת שיש בעיה בסל שיקום.

מיכל רוזין: סל שיקום זה דבר מאוד בעייתי.

מיכל רוזין: לצערי הוא במשרד הבריאות והוא לא בשיתוף עם משרד הרווחה, אבל גם הוא חלק מהבעיה הגדולה.

מיכל רוזין: כמה מילים לשר לפני שהוא עוזב.

מאיר כהן: אני רוצה לומר משהו מלב אל לב לכל החבר'ה שלנו.

מאיר כהן: כנראה שעוד נתווכח ולעולם לא נמצא את כל הכסף, אבל באמת יש נשמה יתרה במדינה הזאת, והיא מה שאתם עושים.

מאיר כהן: חשוב לי מאוד שתקשרו את כל הקשרים עם משרד הרווחה.

מאיר כהן: אנחנו ניתן את מה שאנחנו יכולים, וביחד נבהיר לממשלה שאנחנו מחויבים בכבודם של אנשים, בחייהם, בכלכלתם ובכל דבר אחר.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לך ולברך שוב על הרוח החדשה.

מיכל רוזין: התקציבים הם בצמוד לכך, וכמובן שהממשלה צריכה להחליט פה.

מיכל רוזין: אנחנו נכין לך מסמך מרוכז עם כל הנושאים לטיפול, ואני בטוחה שזה יתקיים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מתנצל שאני צריך לעזוב.

מיכל רוזין: תודה רבה.

<מיכל חנוך-אחדות: חשוב לי להגיד כאחראית על המקלטים במשרד הרווחה, שכל אישה שצריכה מקלט מקבלת מקלט.

<מיכל חנוך-אחדות: נשים שלא זקוקות למקלט, לא זקוקות למקלט ואין פתרונות אחרים, שזאת אחת הבעיות.

<מיכל חנוך-אחדות: נשים מגיעות למקלט בקצה הרצף ומגיעות מהמחלקה לשירותים חברתיים, וצריך עוד לצאת מהמקלט.

<מיכל חנוך-אחדות: הבעיה היא שהיא נכנסת לתוך המקלט, מקבלת הגנה וטיפול.

<מיכל חנוך-אחדות: אין לה טיפול רפואי, אין לה שכר דירה, אין לה על מה לבנות, אין לה על מה לחלום, אין לה על מה להתלבט, וכל הטיפול במקלט הופך להיות עקר במובן מסוים, וזאת הבעיה.

<מיכל חנוך-אחדות: העניין הוא שאנחנו מקפידים לקבל נשים שמתאימות למקלט, וההנחיה היא לא לא להגן על נשים, כמו שאמרנו.

<מיכל חנוך-אחדות: בערך משנת 2000 אנחנו אוספים נתונים על הנושא ומגינים כל הזמן על נשים שזקוקות.

<מיכל חנוך-אחדות: חשוב להגיד שנשים שלא זקוקות וטיפול אחר יותר מתאים להן, בכל מקרה לא צריכות להגיע למקלט.

<טלי אהרנטל: אני מבקשת לסייג במשפט אחד.

<טלי אהרנטל: דובר כאן לפני כן על מסגרות בקהילה.

<טלי אהרנטל: צריך לזכור שקהילת מבקשי המקלט לא זכאיות לכל התהליכים.

<טלי אהרנטל: אין שום תהליכי מניעה ואין שום עבודה בקהילה, בזמן שכאשר אנחנו מגיעים אליכם אנחנו מגיעים במקרה הקיצון.

<מיכל חנוך-אחדות: אני חושבת שההתחלה היא משרד הפנים וחיבור של כל המשרדים.

<מיכל חנוך-אחדות: כי אישה מקבלת זכות או לא מקבלת לא ממשרד הרווחה, היא מקבלת זכות ממשרד הפנים ועל-פי זה היא זכאית לביטוח לאומי, לטיפול רפואי וכדומה.

<מיכל פינצ'וק: האם יש איזשהו נתון לגבי מספר הנשים האפריקניות שנמצאות כרגע במקלטים?

<מיכל חנוך-אחדות: יש תיירות ויש פליטות מסודן ויש אריתריאיות.

<מיכל חנוך-אחדות: אני לא יכולה להגיד לך בדיוק כמה, אלא כשאחזור למשרדי.

<רות רזניק: חלק מהנשים ללא אשרות שהייה במדינת ישראל, הן גם נשים רוסיות וממולדביה.

<רות רזניק: הן לא מופיעות בכלל בסטטיסטיקות האלה כפליטות.

<רות רזניק: אלה נשים שאומרים להן מהיום למחר: אתן הולכות ממדינת ישראל מפני שבן הזוג האלים לא מוכן שתישארו כאן.

<רות רזניק: אז אי-אפשר להתעלם מהמצוקה.

<רות רזניק: המקלטים מקבלים פניות לא באמצעות עובדים סוציאליים, אלא או ממסיל"ה או מבתי-חולים או מהמשטרה שמביאים את האישה פיסית למקלט.

<רות רזניק: אין להם אפשרות בכלל לסרב.

<רות רזניק: ואז אנחנו נתקלים עם הדבר הנורא הזה, שאישה יכולה לשהות אצלנו ואנחנו לא מגבילות אותה בשירות.

<רות רזניק: אנחנו אומרות שהיא יכולה להישאר, אבל שתדע שאין לנו פתרונות למחרת היציאה.

<רות רזניק: היא לא מקבלת קצבת שירות, היא לא מקבלת כלום, ואסור לה לעבוד מפני שהיא זרה.

<רות רזניק: אז היא במלכוד נורא.

<רות רזניק: וכאן מוכרחים למצוא פתרון אנושי לקבוצה לא גדולה של אימהות בדרך כלל.

<רות רזניק: כאשר הן צריכות ללדת, אז כל בית-חולים יקבל אותן.

<רות רזניק: אבל מה קורה אם יש לה שחפת או אם יש לה סרטן?

<רות רזניק: אנחנו לא יכולים למצוא את הפתרונות, ואף בית-חולים לא ייקח על עצמו את האחריות הזאת.

<רות רזניק: מהמינייטורה, מהמקרים הקטנטנים האלה, אפשר להקיש על כל האוכלוסייה שסובלת כל כך במדינת ישראל.

<רות רזניק: אבל כאן אפשר למצוא פתרונות לאוכלוסייה המאוד מצומצמת הזאת.

<רות רזניק: שמחתי מאוד לשמוע את דבריו של השר.

מיכל רוזין: בהחלט.

מיכל רוזין: חנה זוהר, בבקשה.

<חנה זוהר: הערת תמה.

<חנה זוהר: משרד האוצר גובה מכל המעסיקים של עובדים זרים, גם של פליטים, מן מס גולגולת שנע בין 10% ל-20% מהשכר.

<חנה זוהר: לפליטים זה 20%.

<חנה זוהר: והפליטים עובדים, אני מעריכה ש-50,000 עובדים ברחבי הארץ.

מיכל רוזין: איך הם מגיעים לגבייה?

<חנה זוהר: ההערכה שלנו היא שהגבייה הזאת מצטברת לסכום של למעלה ממיליארד שקל לאורך כל השנים.

<חנה זוהר: השנה זה בוודאי פחות, אבל זה בוודאי עובר את ה-100 מיליון וזה בהחלט יכול להיות מקום לרווחה לעובדים.

<יחיאל מחדון: כאן מדובר על נשים שמגיעות למקלטים, נשים שחוות אלימות.

<יחיאל מחדון: אני חייב לציין שזאת קבוצה קטנה שכל מה שנאמר זה אמת.

<יחיאל מחדון: אבל יש לנו מסה של נשים שנמצאות בעיר, שחוו בכניסה שלהן לארץ חוויות שכולם פה מכירים על מה מדובר והן מפורקות.

<יחיאל מחדון: הן מתגוררות בתנאים שהם בלתי אפשריים והן זקוקות לטיפול.

<יחיאל מחדון: חלקן מגיעות בהיריון כתוצאה מאונס, חלקן נכנסות פה להיריון, מתגוררות בכל מיני דירות מקלט ודירות אחרות וזקוקות לטיפול.

<יחיאל מחדון: אין לנו הכלים והמנדט לתת להן את הטיפול, ואני חושב שזאת קבוצה שראויה להתייחסות כי הן שקופות.

<יחיאל מחדון: הן לא הנשים האלה שאנחנו יודעים עליהן, אנחנו מכירים אותן ומפנים למקלטים.

<יחיאל מחדון: דרך אגב, בסופו של דבר כל מי שזקוקה נכנסת למקלט, אם לא פה אז במקום אחר.

<יחיאל מחדון: אבל הנשים שנמצאות בתוך הקהילה זקוקות לשירות ואני חושב שצריך לקחת עליהן אחריות.

מיכל רוזין: משרד הבריאות, בבקשה.

מיכל רוזין: פגועי הנפש זה נושא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: באופן כללי אגיד שגם לאזרחי מדינת ישראל נושא בריאות הנפש לוקה מאוד בחסר.

מיכל רוזין: הרפורמה שעדיין לא פועלת באופן שלם, מלא ותקין, חסרה עד מאוד, לקטינים במיוחד.

מיכל רוזין: כפי שאמרתי קודם, אנחנו רואים את התוצאות של זה בקהילה.

מיכל רוזין: אנשים שמגיעים לאשפוז משוחררים לאחר מכן לקהילה, ובסופו של דבר הם מסוכנים גם לעצמם וגם לחברה.

מיכל רוזין: קיבלתי אתמול טלפון בשעות הלילה המאוחרות מאישה נפגעת אלימות מינית, שהיא בעלת אזרחות ישראלית מלאה והיא מתגלגלת ברחובות כי המדינה לא יודעת כיצד לטפל בה ומה לעשות אתה.

מיכל רוזין: אבל כמובן שזה מועצם שבעתיים כאשר מדובר בחסרי מעמד.

מיכל רוזין: בבקשה.

<רונית דודאי: נתחיל עם האמירה הקשה שלך.

<רונית דודאי: משרד הבריאות נותן שירותים מאוד רחבים לנפגעי נפש במדינת ישראל.

<רונית דודאי: אנחנו משרתים כ-20,000 איש כרגע בקהילה.

<רונית דודאי: כל הנושא של מסוכנות, צריכים לקחת אותו קצת בסימן שאלה.

<רונית דודאי: עדיין יש אוכלוסייה עצומה שמצליחה לקיים אותם בכבוד בקהילה.

<רונית דודאי: אנחנו עכשיו מדברים על נושא של מעמד העובדים הזרים.

<רונית דודאי: בנושא הזה חוק השיקום שנחקק בשנת 2000 נותן מעמד וזכויות לתושבי מדינת ישראל.

<רונית דודאי: הוא מאוד מקביל לחוק בריאות ממלכתי.

<רונית דודאי: מהבחינה הזאת.

<רונית דודאי: עד שלא יוסדר הנושא של תושב לאזרחות, לנו אין אפשרות חוקית לקבל את העובדים האלה ואת האנשים הנזקקים לשירותי השיקום.

<רונית דודאי: יחד עם זאת, בבג"ץ של בחור אריתריאי קיבלנו שאלה מבית המשפט האם נוכל לטפל בו.

<רונית דודאי: אנחנו הצענו את השירותים שלנו לפנים משורת הדין.

<רונית דודאי: במצב כזה אנחנו זקוקים למקור מימון, מקור תקציבי.

<רונית דודאי: זה יכול להיות כל מקום.

<רונית דודאי: הצענו את השירותים שלנו מכיוון שהבחור ביקש דיור בלבד ולא שירותי שיקום.

<רונית דודאי: למעשה הוא דחה את הצעתנו.

<רונית דודאי: כשאנחנו מתייחסים לחוק השיקום, צריך קצת להכיר אותו ולהבין מה הוא מציע.

<רונית דודאי: הוא לא מציע דירה והוא לא חוק סוציאלי.

<רונית דודאי: הוא חוק שמציע שירותי ליווי בעיקרו, והוא אפילו לא חוק טיפול.

<רונית דודאי: זאת אומרת, יש הנושא של המרפאות לבריאות נפש וסוג אחר של שירותים שמשרד הבריאות נותן לבריאות הנפש.

<רונית דודאי: אנחנו מדברים על חוק השיקום בעיקר על הנושא של הליווי לשם עצמאות, לשם תעסוקה.

<רונית דודאי: אני חושבת שצריך להכיר אותנו ולהבין מה אנחנו מסוגלים לתת.

<רונית דודאי: כמובן שאנחנו מסוגלים לתת שירותים, אבל צריך לפנות אלינו בשירות הנכון.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה ניתן לעשות ומה נעשה בשטח.

מיכל רוזין: אנחנו מבינים שבסופו של דבר זה לקיחת אחריות של המדינה.

מיכל רוזין: אמר את זה פה השר בצורה מאוד ברורה, החלטה האם אנחנו נותנים מענה.

מיכל רוזין: הכול זה השלכות של החלטה אחת ברורה על בסיס העניין האם ביטוח לאומי נותן מעמד, האם משרד הפנים נותן מעמד, ומכאן מהם השירותים שניתנים בנושא רווחה, בריאות וחינוך.

מיכל רוזין: בסופו של דבר צריכה להיות פה יד אחת שמחברת את הדברים, מקבלת החלטה אמיצה.

מיכל רוזין: ואין פה החלטה אמיצה, לצערנו הרב.

<רחל זיו: אני ממעון חירום לנשים בחיפה.

<רחל זיו: הנשים שמגיעות אלינו נחשבות לבנות מזל, מכיוון שהן באות ממצב של סיכון וסכנה.

<רחל זיו: מאוד חשוב לי להגיד, שכאשר הן אמורות לסיים את שירותן אין לנו מה להציע להן, ואנחנו במשרד הרווחה עצמו הופכים חסרי אונים, כי להוציא אותן מהמקלט זה הדבר הבלתי אפשרי, הלא אנושי והלא מקצועי, כי זה אומר להוציא אותן לגינות ולרחובות ולדירות.

<רות רזניק: ולדברים האלימים.

<שחר שוהם: אני רוצה להדגיש את הנקודה.

<שחר שוהם: דובר כאן הרבה מאוד על העניין של כן מעמד או לא מעמד.

<שחר שוהם: אתייחס גם לשירותי הבריאות.

<שחר שוהם: היה כאן דיון מוצלח עם השרה גרמן לפני שבועיים, וגם היא התייחסה לנושא.

<שחר שוהם: גם לשר הבריאות וגם לשר הרווחה יש סמכות שניתנה להם בחוק, לשר הרווחה זה בחוק הביטוח הלאומי סעיף 378, שנותנת סמכות להחיל את חוק ביטוח לאומי על אוכלוסיות חסרות מעמד.

<שחר שוהם: זאת אומרת, כבר המחוקק כשחוקק את החוק ראה לנגד עיניו קבוצות חסרות מעמד בישראל.

<שחר שוהם: הדבר הזה מנותק מהמעמד של האנשים בישראל.

<שחר שוהם: זאת אומרת, אין כאן צורך בהכרה שלהם במעמד תושב.

<שחר שוהם: שרת הבריאות הצהירה באופן מאוד ברור שהיא תשקול להפעיל את הסמכות שלה.

<שחר שוהם: היא כבר מפעילה את הסמכות שלה בנוגע לנפגעות חוק האזרחות.

<שחר שוהם: הוקמה ועדת חורב כבר לפני כמה שנים, שתפקידה היה לדון ולהמליץ לשרים איך להפעיל את הסמכות הזאת.

<שחר שוהם: זאת אומרת, אני חושבת שכולנו כאן צריכים לחשוב איך אנחנו פועלים במנותק מהמעמד כדי לראות איך אנחנו מאפשרים נגישות לשירותי בריאות ורווחה לאנשים האלה.

<מיכל חנוך-אחדות: למי יש סמכות להפעיל?

<שחר שוהם: לשר הרווחה.

מיכל רוזין: לקחת לי חלק מתחילת דברי הסיכום שלי, אבל טוב שכך.

מיכל רוזין: יש נתק, ואני חשה תסכול ואני בטוחה שגם הארגונים חשים תסכול.

מיכל רוזין: כשאנחנו מדברים פה בחדר, אנחנו מדברים על קבוצות.

מיכל רוזין: כמו שאמר חבר הכנסת חנין, אנחנו מדברים ממבט ציפור.

מיכל רוזין: אבל כשאתה יורד לשטח ונפגש עם האנשים והנשים ועם הילדים, ואתה רואה את המצוקות, וכל סיפור הוא סיפור קורע לב, קשה להעביר את העוצמות האלה.

מיכל רוזין: לא פעם אנחנו מביאים לפה עם עדויות אישיות על מנת שנוכל קצת לתת להם את הקול גם בוועדה ולא רק לדבר עליהם או לדבר בשמם.

מיכל רוזין: אבל זו עבודת הוועדה, ופה צריך להגיע בסופו של דבר להחלטות, ולהחלטות חשובות.

מיכל רוזין: אני באמת מברכת על הרוח החדשה שנושבת במשרדי הממשלה.

מיכל רוזין: לצערי הרב זו לא רוח שמנשבת כנראה במשרד הפנים.

מיכל רוזין: נשמע משר הפנים שיגיע לוועדה בסוף החודש.

מיכל רוזין: אבל כמו שאמרה נציגת רופאים לזכויות אדם, גם הוועדה מצטרפת לקריאה למשרדי הממשלה לפעול גם באופן משולב.

מיכל רוזין: לא ניתן לעשות את הדברים האלה אם לא פועלים באופן משולב.

מיכל רוזין: לשם כך הוקמו שוב ושוב ועדות בין-משרדיות.

מיכל רוזין: צריך לדאוג לצורכיהם של השוהים חסרי המעמד בישראל בתחום החינוך והרווחה והבריאות, בעצם לכל תחומי החיים, ללא קשר כרגע להסדרת מעמדם.

מיכל רוזין: בנושא של הסדרת מעמדם או מה יהיה מעמדם אנחנו מטפלים במקביל.

מיכל רוזין: אבל בלי קשר, ואמרו את זה פה שר הרווחה ושרת הבריאות, אנחנו צריכים לדאוג לאנשים האלה.

מיכל רוזין: היום הם פה, אנחנו צריכים לתת להם את השירותים.

מיכל רוזין: כך שאני שוב מברכת על דברי השר על לקיחת אחריות.

מיכל רוזין: כפי שהוא הגדיר את זה, תנו לנו להיות הקטר.

מיכל רוזין: זו אמירה מאוד אמיצה, ותנו להם להיות הקטר.

מיכל רוזין: זה לא אומר שאנחנו יכולים ללכת הביתה לישון, אבל זה אומר שאנחנו צריכים כן להציף אותם וכן לאתגר אותם עם המקרים שאנחנו נחשפים אליהם בשטח.

מיכל רוזין: הוועדה תפנה לוועדה הבין-משרדית כדי לקבל דיווח מה קורה בנושא קרבנות עינויים, לזרז את תהליך הוועדה.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שעל כל דבר יושבים פה שנתיים.

מיכל רוזין: ועדת חורב ישבה ארבע או חמש שנים.

מיכל רוזין: דרך אגב, הם מקימים עכשיו ועדה חדשה מכיוון שהם לא דנו בכל נושא חסרי המעמד מאפריקה.

מיכל רוזין: יספר לכם שר הרווחה שהוא אמר לי שכאשר הוא הגיע למשרד הציעו לו להקים ועדות, והוא אמר:

מיכל רוזין: קודם ננסה ליישם את כל הדוחות של הוועדות שכבר יש לי על המדף ועדיין לא יושמו, ויש רבים כאלה.

מיכל רוזין: אז נפנה לוועדה הבין-משרדית בעניין הזה גם לזרז את עבודתה וגם לקבל דיווח.

מיכל רוזין: הוועדה תקיים ישיבה בנושא הביטוח הלאומי כשלעצמו.

מיכל רוזין: יש פה הרבה נושאים שלא עלו פה על השולחן, גם לגבי עובדים זרים עם הביטוח הלאומי, גם לגבי חסרי המעמד עם הביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: צריך לשמוע תשובות מהביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: כמובן שזה בסמכותו של השר.

מיכל רוזין: בסופו של דבר אנחנו יודעים שיש פה ארגון שמקבל החלטות עצמאיות והוא גם מוביל, ולכן אנחנו רוצים לשמוע גם מהם.

מיכל רוזין: תודה רבה לכם על ישיבה מרתקת.