ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 10, 2013-06-09 09:00

עמרם מצנע: איזי, דיברת על אינטגרציה, תסביר איך מתקדמת ואיך מתקיימת האינטגרציה.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו נסביר את זה, ראש מינהל החינוך תסביר את זה, זה חלק מהעניין.

<יצחק איזי ענבר: דבר נוסף שעשינו בנתניה, בעלי תפקידים מבני הקהילה.

<יצחק איזי ענבר: יש לנו פה את מריטו, היא מנהלת מרכז הצעירים.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו מזהים מתוך בני הקהילה את האנשים הטובים ונותנים להם תפקידים מרכזיים בעיר.

<יצחק איזי ענבר: תסתכלו רק כמה גורמים בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.

<יצחק איזי ענבר: שים את השקף הקודם.

<יצחק איזי ענבר: כשמיפינו את המעגל, את בעלי התפקידים השונים, תכנון פעילות רב ממדית.

<יצחק איזי ענבר: את זה אני אתן לכם, מי שירצה לראות את זה.

<יצחק איזי ענבר: יש פה קרוב ל-15 גורמים שמתעסקים עם מה שקרוי הקהילה האתיופית.

<יצחק איזי ענבר: רק לקחת אותם - - -

<קריאה: איפה משרד הקליטה?

<יצחק איזי ענבר: משרד הקליטה ברח לנו.

<יצחק איזי ענבר: רצינו לראות אם אתם ערניים.

<יצחק איזי ענבר: זה רק מסביר את העניין.

<יצחק איזי ענבר: באמת עליתי על זה שזה חסר והעפתי את זה.

<יצחק איזי ענבר: אני ציינתי שזה חסר, אבל זה רק מסביר את המורכבות של ההתעסקות בזה, רק מי שמבין בהובלה של מערכות יכול להבין את החשיבות של מיפוי כל מי שעוסק במשהו.

<יצחק איזי ענבר: מעבר לתכנון הזה, ואת זה ניתן לכם, חבר הכנסת מצנע, אם תרצו לקבל את הפירוט הזה.

<יצחק איזי ענבר: כאן אני מעביר את הדיבור לראש מינהל החינוך, שהיא מובילה את התהליך במערכת החינוך והיא תציג כאן בדגש על האינטגרציה ודברים נוספים.

<יצחק איזי ענבר: חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, שלום לך.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו מקבלים אותך בברכה.

<טובה דולב: שלום וברוכים הבאים.

<טובה דולב: אנחנו שמחים שאתם כאן ועבורי זו באמת הזדמנות לענות על כל השאלות, איפה האינטגרציה, איך מתקיימת האינטגרציה.

<טובה דולב: שתי מילים על עצמי, שמי טובה דולב, אני ראש מינהל החינוך מזה שלוש שנים, אני בחינוך, כל חיי הייתי בחינוך, גם כמנהלת בית ספר וגם כמפקחת במשרד החינוך ועשיתי תפקיד יחידי בארץ, שהוא גם וגם, גם דרך הרשות המקומית, הייתי מנהלת אגף בחולון וגם מפקחת של משרד החינוך, הייתי בעברי אחראית על גני הילדים, יסודי, על יסודי, לאורך, לרוחב, באלכסון, היום אני כאן ואני שמחה.

<טובה דולב: שמתי על הרקע את הנושאים שאנחנו מובילים, כי אמנם אנחנו ממוקדים היום סביב הנושא של שילוב הקהילה האתיופית, אבל בתוך כל זה עומד לנגד עינינו כל הנושא של מצוינות וחדשנות ויש כאן הרבה תכניות ואני מאוד אשמח שתתארחו עוד פעם כדי לשמוע גם על התכניות האלה.

<טובה דולב: כל הנושא של הישגים, הכלה ומענה לשוּנוּת.

<טובה דולב: אני מצאתי את העיר במצב קצת עצוב בתחום הזה, הייתה נשירה שאף אחד לא היה אוהב וזה גם חלק מהאינטגרציה והשילוב, לא רק של יוצאי הקהילה אלא בכלל של התלמידים בעיר.

<טובה דולב: מה הצבנו לעצמנו?

<טובה דולב: זאת אומרת מה היה חשוב לנו על רקע הנתונים שראינו ותיכף אני אראה את הנתונים.

<טובה דולב: אחד, לחזק, כמו שאביטל קודם אמרה, את דרום העיר.

<טובה דולב: לסגור בתי ספר ולשלוח את הילדים זה לא לחזק את השכונות, כי הילדים בסופו של דבר חוזרים לשכונה ומוצאים, אני לא רוצה להתבטא בגסות, את העליבות ואת המקום, וכמו שאיזי אמר, מערכת החינוך זה מקום שכן יכול לחולל שינוי ובאמת היה חשוב לנו, בין המטרות שלנו, ושמנו את זה בראש המטרות, לחזק את השכונות.

<טובה דולב: העלאת הישגים לימודיים, חברתיים והתנהגותיים, מצאנו הישגים מאוד נמוכים, וכמובן מענה לתושבים שמעוניינים בחינוך דתי תורני.

<טובה דולב: יוצאי הקהילה, רובם בחינוך הממלכתי דתי, כשלא כולם באמת דתיים והם כן בוחרים ללכת לשם.

<טובה דולב: יש כאלה שכן בוחרים חינוך דתי תורני, שלא היה להם מענה.

<טובה דולב: וכמובן יצירת הטרוגניות בתוך מוסדות החינוך, כשמתוך מאמרים שקראנו ראינו שאינטגרציה נכונה היא עד 20%, ובכל זאת סימנו לעצמנו 30%, שזה היה יעד שעד לרגע זה עדיין לא מימשנו אותו בגלל ריבוי יוצאי הקהילה האתיופית.

<טובה דולב: אבל מבחינתנו זה היעד.

עמרם מצנע: איפה אתם עומדים מול היעד הזה?

<טובה דולב: אני אגיד עכשיו.

<טובה דולב: שי, שים את הטבלה עם נתוני בתי הספר.

<טובה דולב: החלק העליון זה בתי הספר הממלכתיים, החלק התחתון בתי ספר הממלכתי דתי.

<טובה דולב: אתם רואים שבממלכתי מקסימום 54% יוצאי הקהילה, בית ספר שזר.

<טובה דולב: זה למעלה.

<טובה דולב: למטה ארבע עמודות בארבעה בתי ספר שיש בו אחוז גבוה של יוצאי הקהילה האתיופית, סיני, שסגרנו אותו בינתיים, כמעט 80%, רמב"ם 96%, רש"י 89% ושחל 64% .

<טובה דולב: שלושת בתי הספר הראשונים שציינתי נמצאים בדרום העיר, שחל נמצא בחלק הצפון מזרחי של העיר.

<טובה דולב: מה עשינו?

<טובה דולב: נתחיל מזה ששר החינוך ביקש לסגור את בתי הספר בעיר.

<טובה דולב: אנחנו עמדנו על הרגליים האחוריות ואמרנו שפה לא סוגרים בתי ספר.

<טובה דולב: אני רוצה להקדים ולומר, לא הייתה שום תכנית מדף בשום מקום, היה צריך להמציא.

<טובה דולב: ישבנו עם הקהילה, זה לא היה פשוט, ישבנו עם משרד החינוך, המנכ"לית הייתה שותפה איתנו, אין מישהו שלא, המנכ"ל הוביל את הפורום הזה, כל חודש, כל שלושה שבועות התכנסנו במשך שנה שלמה וישבנו לחשוב מה עושים וזה היה כמו טנגו, שני צעדים קדימה, צעד אחורה, כן ככה, לא ככה, כן מסכימים, לא מסכימים, מה יעבוד, מה לא יעבוד, יהיו תקציבים, לא יהיו תקציבים.

<טובה דולב: כך שאני לפעמים מרגישה מתוסכלת שכאילו אני צריכה להתנצל וממשיכים להטיח בנו, אבל בסדר, זה התפקיד.

<טובה דולב: אז אנחנו גם מקבלים את זה באהבה, אבל אני חייבת לציין שגם בתסכול גדול.

<טובה דולב: אז החלטנו שאנחנו סוגרים בית ספר אחד.

<טובה דולב: בית ספר סיני נסגר.

<טובה דולב: באירוע הסיום של בית הספר, שבמצב רגיל כשסוגרים בית ספר ההורים כועסים, צועקים, מה פתאום סוגרים להם את בית הספר בשכונה, התקיים אירוע סיום שהיינו כולנו במסיבה הזו של סגירת בית ספר, היו שם תלמידים מכיתה א' עד כיתה ו', לא מסיבת סיום של כיתה ו', וקיבלנו פרחים.

<טובה דולב: הייתי בטוחה שאני באה לשם ומקבלת אבנים על הראש, וקיבלנו פרחים, כי זה נעשה בשיתוף, זה נעשה מאוד יפה, באחריות רבה.

<טובה דולב: אפשרנו לכל ילד לבחור באיזה בית ספר הוא רוצה ללמוד בעיר.

<טובה דולב: אין ילד שלא קיבל את מה שהוא רצה.

<טובה דולב: ואני חייבת לציין, נמצא כאן דר' שי פרוכטמן, מנהל אגף חינוך יסודי, שברגישות רבה, יחד עם הפיקוח, בדקו ולילד ילד נתנו את השילוב.

<טובה דולב: דרך אגב, עד היום יש לנו יועצת חינוכית שהיא רק לטובת הנושא הזה והיא מלווה את הילדים.

<טובה דולב: מעבר ליועצות החינוכיות, כל מה שקיים בכל בית ספר, היועצת העירונית מלווה ילד ילד, עד היום היא יודעת בדיוק מה שלומו.

<טובה דולב: זה בהמשך למסמך הזה שחולק ותיכף אני אתייחס אליו.

<טובה דולב: בית ספר רמב"ם – דיברנו על זה שאנחנו רוצים לחזק את השכונות ואנחנו לא רוצים לסגור את כל בתי הספר וכן לראות איך אנחנו הופכים את בתי הספר להיות אטרקטיביים כדי שיבואו לבתי הספר האלה תלמידים נוספים שכן מעוניינים.

<טובה דולב: כמו שדר' אביטל לאופר ציינה קודם, האוכלוסייה החזקה, גם של יוצאי הקהילה האתיופית, חלקם ברחו לבתי ספר אחרים, לנועם, את מי שקיבלו.

<טובה דולב: אז יש כאלה שברחו, הוותיקים ברחו לחרדים, שאין לנו בכלל שליטה.

<טובה דולב: אז ככה השכונה התרוקנה ובית הספר היה ממוקד באמת יוצאי הקהילה.

<טובה דולב: בבית ספר רמב"ם הכנסנו את רשת אמי"ת, שזו רשת תורנית חזקה ידועה, שבדרך כלל היא עובדת בחינוך על יסודי.

<טובה דולב: הם הסכימו להצטרף לאתגר הזה ולקבל בית ספר יסודי ונבנו תכניות סביב מדעים, תכניות מיוחדות לבתי הספר, כדי לחזק את בית הספר.

<טובה דולב: לכל בתי הספר, אני תיכף אפרט מגוון של תכניות שנתנו כמובן בשיתוף משרד החינוך, משרד הקליטה, הרשות המקומית ששמה הרבה כסף - - -

<קריאה: וצירפנו גנים.

<טובה דולב: נכון, צירפנו גם גני הילדים, אני אגיע לגני הילדים.

<טובה דולב: אני תיכף אגיע לשחל, אני עוברת לרש"י.

<טובה דולב: בבית ספר רש"י נמצא גרעין תורני שהוא בשכונה.

<טובה דולב: אני קודם אספר לכם על התכנית.

<טובה דולב: בבית ספר רש"י יש גרעין תורני באזור שבחרנו לשלב אותו בתוך בית הספר וכאן המקום להתייחס לרש"י, כי אני יודעת שהנושא הזה מקומם את כולם וזיוה מקונן, מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, אני רוצה לספר גם לך, כדי שתדעו.

<טובה דולב: אנחנו קבוצת עבודה פה, אז אני כן מרשה לעצמי להגיד, כשאני נכנסתי אני מצאתי את בית ספר רש"י במצב נוראי.

<טובה דולב: כל הציונים על כל הפרמטרים שהם נבחנים היו תת משיגים, מאוד מאוד נמוכים.

עמרם מצנע: רק שנייה.

עמרם מצנע: איציק, אני מציע, מחכים לנו במקומות אחרים, שנסיים פה, ברשותך, נראה, נשמע, ובסיכום בטוח שיהיו עוד אנשים שירצו לדבר, אז כדאי להשאיר שם מספיק זמן, כי אחרת בקצב הזה נישאר פה עוד שעה.

עמרם מצנע: אני חושב שיהיה יותר נוח לצאת לסיור.

<טובה דולב: אוקי, אני רק אגמור מה עשינו.

<טובה דולב: בית ספר רש"י היה תת משיג, עם הישגים מאוד נמוכים.

<טובה דולב: מה שעשינו לבית ספר רש"י, הכנסנו את הגרעין התורני ואנחנו מקימים בית ספר ליד בית ספר.

<טובה דולב: לפני כן לא היה רישום בכלל לרש"י והיום כבר יש 40 ילדים לאורות רש"י.

<טובה דולב: אז אחר כך, כמו שהצעת, אנחנו נדבר על זה.

<טובה דולב: רק דבר אחרון שאני רוצה להגיד זה בית ספר שחל.

<טובה דולב: שחל נמצא בצפון העיר.

<טובה דולב: מבחינת התכניות שלנו זה לסגור את בית הספר ולפתוח בית ספר אחר בקרית השרון.

<טובה דולב: אחר כך, כשיהיה זמן, אני אסביר למה.

<טובה דולב: אני עוצרת פה ואני לא ממשיכה.

<טובה דולב: תודה רבה, שיהיה יום מהנה.

<יצחק איזי ענבר: אני קודם אבקש מהקייס לברך.

<יצחק איזי ענבר: עורך דין קאסו, בבקשה כבוד הקייס, תתרגם אותו.

<אמהה נגט: בוקר טוב.

<אמהה נגט: (אמהרית).

<זאב קאסו: (מתרגם): כמו שאני מבין יום העיון מוקדש לנושא של הלימודים.

<זאב קאסו: כמו שיודעים, כמו שאנחנו שומעים ברדיו ובטלוויזיה, בנושא של הלימודים יש בעיה.

<זאב קאסו: אני רוצה להגיד לכולם, לחברי הכנסת ולכל מי שנוכח כאן, חשוב מאוד להסתכל וכולם להסתכל אותו דבר, בנושא של חינוך כולם אותו דבר.

<זאב קאסו: אני מבקש מהממשלה שאנחנו עיר קולטת עלייה, עלייה קולטת עלייה, כל עלייה שמגיעה, אני מבקש שבאמת העלייה האחרות, או אנחנו, נוכל להיקלט כמו שנקלטו העליות האחרות.

<זאב קאסו: אני רוצה להודות לאלה שסייעו לבניית הבית הזה, שאני מאוד מעריך ומוקיר.

<זאב קאסו: המטרה של הבית הזה היא ללמוד על המורשת של יהדות אתיופיה, על התרבות שלה, שנוכל לשמור וללמד, ללמוד ולהבין.

<זאב קאסו: בנוסף, מבוגרים שהיום יושבים בחוץ על ספסלים, המטרה שלנו שהם יגיעו לפה וישבו וילמדו.

<זאב קאסו: כמו כן גם הילדים, שאחר הצהריים יהיה להם מקום שיוכלו ללמוד פה ולקבל הכשרה.

<זאב קאסו: תודה רבה ולכולם יום טוב.

<בוריס צרולניק: בוקר טוב ושבוע טוב, כבוד הקייס, כבוד חברי הכנסת, נציגים ממשרדים שונים, בין היתר משרד הקליטה, אני רוצה להדגיש את זה שיש משרד הקליטה בעיר.

<בוריס צרולניק: אני שמח ששתי הוועדות החשובות באות לעיר שלנו, ברוכים הבאים, אני מצטער על כך שאני לא יכול להתלוות אליכם בכל הביקור, הרי קיבלתי בדלת האחורית את ההזמנה לכאן ואני מניח שאותן ועדות שמתכנסות בכנסת יודעות איך מתנהלים הדברים, גם בכנסת וגם בעיר.

<בוריס צרולניק: אז לכן אני מאוד אשמח שבפעם הבאה תבואו, אבל בנפרד, כי אני חושב שאגף הקליטה, מה שהוא עשה בעיר, שיש פה נציגות, כולנו יודעים מה קורה ובמיוחד אנשי הקהילה, לכן להערכתי זו הייתה טעות לעשות את זה, או משרד הקליטה צריך לקבל פה במה נורמלית, כי אנשים יחשבו, הרי הדבר הזה ייסקר גם בכלי התקשורת, שמשרד הקליטה לא עושה בעיר וזו טעות חמורה.

<בוריס צרולניק: תודה רבה.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו ממשיכים.

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אני קודם כל רוצה להגיד שבעיריית נתניה ובעיר נתניה לקחתם את הביקור הזה מאוד ברצינות ונמצאים פה באמת נציגים של כל מי שעוסק בנושא, גם משרדי הממשלה, משרד הקליטה, משרד החינוך.

עמרם מצנע: הסיור הזה לא עומד בפני עצמו, אנחנו רוצים בעיקר לראות ולשמוע את האנשים מהשטח, דיונים אפשר לעשות גם בכנסת ואנחנו נשמח מאוד גם לארח אתכם בנושא הקליטה של עולי אתיופיה.

עמרם מצנע: אנחנו שמנו גם בוועדת הקליטה וגם בוועדת החינוך את הנושא של קליטה, ובקליטה נושא החינוך הוא מרכזי, של הקהילה האתיופית כנושא מרכזי.

עמרם מצנע: מאחר שאנחנו כמו רבים אחרים עוסקים קודם כל ובראש ובראשונה בקבוצות המוחלשות, בקבוצות שנמצאות על הרצף של הפערים החברתיים במדינת ישראל במקום לא טוב, אז כל מי שיש לו מה לומר ולהשמיע, אני מקווה שיהיה זמן בסיום, אבל גם אם לא כאן, אנחנו נמשיך בדיונים משותפים, בדיונים ממוקדים, גם בכנסת, כדי באמת לנסות גם ללמוד, אנחנו לא מתביישים ללמוד, וגם לנסות להשפיע.

עמרם מצנע: יש פה בהחלט נושאים כבדי משקל, רגישים ומורכבים שהם לא ניתנים לפתרון רק על ידי כסף.

עמרם מצנע: דווקא העיר נתניה שהיא עיר יחסית מבוססת מבחינה כספית יכולה ואכן עושה ומשקיעה הרבה מאוד אמצעים, יש רשויות מקומיות רבות בארץ שגם את זה לא יכולות לעשות, ולכן דווקא בחרנו לבוא לפה, כי אנחנו רוצים להתמקד באמת בשאלות היותר אידיאולוגיות, חינוכיות, מה נכון לעשות, איך נכון להתמודד עם הבעיות האלה כדי ליצור אינטגרציה מהירה מה שיותר, אמיתית מה שיותר, של הקהילה האתיופית בתוך הקהילה הישראלית והדרך כמובן היא עוד ארוכה מאוד מאוד.

עמרם מצנע: אז אנחנו נמשיך, איזי, לפי התכנית.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להגיד שתי מילים.

יואל רזבוזוב: קודם כל בוקר טוב לכולם, תודה על האירוח בבית שלי, באתי מהבית, אני גר פה, זאת העיר שלי, אני יודע גם מה קורה פה וחשוב לי לראות.

יואל רזבוזוב: זו פעם ראשונה בתור יו"ר ועדה שאני מגיע לכאן ואני בא ללמוד את הדברים מזווית קצת אחרת, אבל מה שעוזר לי שאני כן יודע את הדברים מהשטח.

יואל רזבוזוב: מה שחשוב, לגבי מה שבוריס אמר, שלסיור הזה פה יש איזה שהיא כוונה.

יואל רזבוזוב: אנחנו שתי הוועדות, גם החינוך וגם הקליטה, החלטנו לשים את הנושא הזה על סדר היום ולהתייחס ברצינות, הסיור של הקליטה בנפרד גם כן יהיה, אנחנו נסייר בכל הערים ואנחנו באמת מבינים ונותנים חשיבות לקליטה, וקליטה זה לא רק הגעה, קליטה זה משהו רחב וגדול ואנחנו נבוא ונסייר כאן, ונעשה סיור קצת שונה ממה שיש כאן היום.

יואל רזבוזוב: תודה.

<יצחק איזי ענבר: יש אוטובוס והאוטובוס אחרי זה יחזיר גם את כולם לכאן.

<יצחק איזי ענבר: בואו נעשה את זה מהר, כי יש ילדים שמחכים לנו.

<יצחק איזי ענבר: סיור

<ורדה פרי: חיכינו וחיכינו והנה הגענו האורחים המכובדים שסיפרנו לכם, מירושלים הרחוקה.

<ורדה פרי: אז הנה אנחנו מחכים להם ומתחילים מיד.

<ורדה פרי: בוקר טוב לכולם.

<ורדה פרי: בוקר טוב לכם, רק להגיד לכם את מהלך הביקור.

<ורדה פרי: קוראים לי ורדה פרי, יש לנו כאן את הצוות של מרכזי ההעשרה, הילדים מחכים כבר הרבה זמן ולא נעכב אותם.

<ורדה פרי: יש לנו תערוכה של אמנים.

<ורדה פרי: אנחנו ניכנס בשלוש קבוצות יחד עם הילדים, נטעם, ננשום את האווירה ואחרי כן נעבור למרכז השני, למרכז 'נתנאל', שם ערוכים לכם כיסאות ונמשיך את החלק השני.

<ורדה פרי: אז קבוצה מספר 1, דוריס הגננת, לואיזה המנחה ואוצרת התערוכה.

<יצחק איזי ענבר: כמה ילדים יש לך?

<ורדה פרי: בכלל מגיעים?

<ורדה פרי: כאלף ילדים.

<יצחק איזי ענבר: תגידי את המוטיב, מה זה.

<ורדה פרי: כאלף ילדים מגיעים למרכזי ההעשרה שנמצאים כאן בשכונה, הם זוכים להעשרה בארבעה תחומי ידע, מוזיקה, אמנות, תיאטרון וקולנוע, כשבכל תחום יש ידע יש לנו איש מקצועי מהשורה הראשונה.

<ורדה פרי: התכניות שנבנות כאן הן תכניות מאוד ייחודיות, מותאמות לגיל הרך.

עמרם מצנע: אלה ילדים שמגיעים מכל העיר, או רק מהאזור?

<ורדה פרי: הילדים הם מהשכונה, זוכים להגיע לכאן ל-12 מפגשים בשנה.

<ורדה פרי: לאחרונה פתחנו את מרכזי ההעשרה גם לשכונות אחרות, אלא שהם מקבלים 5 מפגשים בשנה, כאן.

<ורדה פרי: התערוכה שאתם רואים עכשיו פתוחה גם אחר הצהריים, כשהרעיון המרכזי הוא להביא את המוזיאון אל השכונה, לאוכלוסייה שמגיעה, הורים וילדים.

<ורדה פרי: בבוקר הילדים מקבלים הנחיה בתערוכה, אחר הצהריים הם הופכים להיות המנחים עצמם בתערוכה.

עמרם מצנע: הילדים מגיעים עם צוות שלהם, או שהצוות של המקום מטפל בזה?

<ורדה פרי: הילדים מגיעים עם הצוות החינוכי וחשוב לומר שהתכנים שמועברים כאן זולגים אל תוך גני הילדים.

<ורדה פרי: כל גננת מקבלת ערכה בסיום המפגש ובה יצירה מוזיקלית מוקלטת שבדיוק לימדנו, הנחיות להמשך עבודה בגן, כנ"ל באמנות, כנ"ל בקולנוע, כנ"ל בתיאטרון.

עמרם מצנע: 12 פעמים זה ליום שלם?

<ורדה פרי: לא, הם מגיעים לפעילות של שעה ורבע.

<ורדה פרי: יש לנו שתי כיתות כל בוקר, שמתחלקות ביניהן, אתם תראו היום את החלוקה לקבוצות.

עמרם מצנע: 12 פעמים, המשמעות פעמיים בחודש?

<ורדה פרי: משהו כזה, כן.

<ורדה פרי: הם מקבלים חיזוק הרבה יותר רציני.

עמרם מצנע: ובהקשר האתיופי, אנחנו באנו לראות, אני רואה שהילדים פה משולבים.

עמרם מצנע: אתם עובדים על הנושא הזה של השילוב?

<ורדה פרי: אחר הצהריים מגיעים הורים - - -

עמרם מצנע: לא, אני מדבר על עכשיו, למשל הקבוצה הזו.

<ורדה פרי: זה גן הטרוגני.

עמרם מצנע: זה גן הטרוגני?

<ורדה פרי: ודאי, כל גני הילדים הם הטרוגניים, כש-70% יוצאי אתיופיה זה הגג של כל גן.

<יצחק איזי ענבר: כן, האינטגרציה מתחילה בגיל הזה.

<יצחק איזי ענבר: זה חלק מהמסר, אינטגרציה בגיל הזה.

<ורדה פרי: ואחר הצהריים יש מפגש של כל ההורים עם כל הילדים.

עמרם מצנע: היא מתחילה בגיל הזה, אבל אחר כך היא קצת מתערערת.

<יצחק איזי ענבר: לא, זה הכיוון, מצנע, זה הכיוון.

עמרם מצנע: אני מדבר על עכשיו.

<יצחק איזי ענבר: זה לא היה, התחלנו בזה.

<יצחק איזי ענבר: זה יקרה.

<יצחק איזי ענבר: זה אמיתי.

<ורדה פרי: ניכנס לראות את התערוכה.

<ורדה פרי: תנסו להיות רואים ואינם נראים.

<יצחק איזי ענבר: זה הגיל, אתה תראה את זה, זה הגיל.

<יצחק איזי ענבר: אגב, הכיתה הזאת היא אקראית לגמרי, זאת אומרת לא בחרנו איזה שהיא כיתה מיוחדת או משהו כזה.

<יצחק איזי ענבר: ומה שחשוב מאוד, אני רוצה להדגיש את זה, מעבר להעשרה שאנחנו נותנים פה, אנחנו מאמינים באמונה שלמה שהאינטגרציה צריכה להתחיל בגילאים האלה.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו מאמינים שזה תהליך ארוך, זה תהליך של ארבע-חמש שנים שצריך לבנות אותו נכון, ואנחנו בשנה השנייה שלו.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו התחלנו לפני שנה, בתשע"ב, השנה תשע"ג והתכנית הזאת היא לחמש-שש שנים, עד שבעצם הגן הראשון של חטיבת ביניים יקלוט את תלמידי האינטגרציה.

עמרם מצנע: טוב, תן להם גם...

<עליזה תבור: שמי עליזה ואני מנחה באמנות ואוצרת התערוכות והיום, ילדים, יש לנו הרבה ואנחנו לא יודעים אם זה אמיתי או לא.

<עליזה תבור: (הצגה בשיתוף עם הילדים).

עמרם מצנע: מאוד יפה.

עמרם מצנע: סיור במרכז נתנאל

<ורדה פרי: ברוכים הבאים למרכז נתנאל.

<ורדה פרי: רק קצת להסביר.

<ורדה פרי: מה שאתם רואים כאן זו תערוכה שבה יפעלו הילדים, 'נוף ישראל, זה הטבע שלי'.

<ורדה פרי: שאלו אותי הבנות המקסימות שלומדות כאן, זה פרויקט שלנו שנולד לפני שמונה חודשים ויוצר את החיבור המתבקש בין מרכז ההעשרה, ילדי הגנים, ובתי הספר.

<ורדה פרי: אותם ילדים שבאו בגני הילדים אלינו למרכז ההעשרה, שרון רם, מנצחת המקהלה ומורה למוזיקה במרכז, איתרה בנות עם יכולות קוליות טובות, הבנות מגיעות למרכז ההעשרה אחר הצהריים לחזרות למקהלה.

<ורדה פרי: יש לנו קבוצת מורות מתנדבות שבאות לעזור להן פעם בשבוע אחר הצהריים בשיעורי הבית שלהם, והמקהלה הזאת היא מקהלה צומחת ומתפתחת.

<ורדה פרי: יש לנו הרכב של ילדי הגן, וכשילדי הגן באים לבית הספר הם עוברים להרכב הזה.

<ורדה פרי: חלום שמתגשם, עם עזרה גדולה מאוד של עיריית נתניה, וזה המקום לומר שמרכזי ההעשרה בנתניה, בניהולי, זה לא דבר ברור מאליו, העירייה תומכת, משרד החינוך, הלשכות, אגף שח"ר במשרד החינוך, תכניות חומש וכספי הורים.

<ורדה פרי: כל זה עוזר לנו ל - - -

עמרם מצנע: כולם מבית ספר אחד?

<ורדה פרי: רובם.

<ורדה פרי: יש את המנהלת בית הספר ענת שריג, שהייתה פקודה שלך.

<ורדה פרי: ויש לנו את המגשרת מגי- - -

עמרם מצנע: אני שואל אם כל הילדים הם מבית ספר אחד.

<ורדה פרי: למעט שתיים, שבאות מבית ספר אחר.

<ורדה פרי: תראו בעצמכם, מקהלת קול הגוונים.

<שרון רם: בוקר טוב.

<שרון רם: אתם תשמעו קטע באמהרית.

<שרון רם: זה בעצם תרגום שעבדנו עליו עם ניגיסט, הלוא לכל שירייך אני כינור, אני לא אגיד את זה באמהרית כדי לא לחטוא לשפה, אבל העיבוד והליווי והשותף למקהלה הזאת זה רן גולן, פסנתרן ומלחין שעובד כאן כל הזמן.

<ורדה פרי: בשבוע שעבר הייתי נוכחת במחזמר שלו, יש ספר של אורי אורבך, מקדם החלומות, מחזמר שלא מבייש שום במה ברחבי העולם.

<ורדה פרי: אז רני הוא מלחין החצר שלנו ואימצנו אותו בחום, ובכלל כדי להגשים חלומות צריך לאמץ הרבה אנשים והצלחנו בזה.

<ורדה פרי: (שיר).

<ורדה פרי: אתם תשמעו עליה עוד גדולות ונצורות.

<ורדה פרי: תודה בנות, תודה, רני גולן, תודה, שרון רם.

<סיוונה גולן: אני אנסה בחמש הדקות שנותרו לי לתת בריף קצר על קליטתם המיטבית של עולי אתיופיה בגיל הרך בעיריית נתניה, מזה למעלה מעשור, ובכדי להתחיל לדבר על הקליטה המיטבית של עולי אתיופיה אני רוצה להגיד שלושה משפטים על ההשקעה האדירה של העיר נתניה בתחום של הגיל הרך.

<סיוונה גולן: העיר נתניה החליטה לפני שש שנים להקים אגף חדשני ופורץ דרך ברשויות המקומיות.

<סיוונה גולן: החדשנות של האגף הזה נעוצה בשתי סיבות מרכזיות, האחת זה גיל הילדים, ההחלטה לקחת אחריות על הילדים מהלידה ולא מגיל 3, עם הכניסה לגן הילדים, מתוך הבנה של קריטיות והמשמעותיות של השנים הראשונות וההשפעה שלהן על כל מהלך חייו של הילד, והסיבה השנייה נעוצה בעובדה שהאגף הזה מתאם ומתכלל את עבודת כל הגורמים המקצועיים, מהחינוך, מהרווחה, מהקליטה, מהבריאות, מהחינוך הבלתי פורמלי, כמובן בשיתוף הורים, הכול כדי ליצור סינרגיה לקידום ילדים בגיל הרך ומשפחותיהם.

<סיוונה גולן: מבחינת האגף, האגף החליט לפני חמש שנים להקים כאן רשת של מרכזי גיל רך, אחרי שעשינו מיפוי, ניסחנו חזון ובדקנו את הצרכים, כשכל מרכז לגיל הרך יהיה מרכז לאיתור, מניעה, טיפול והעשרה ויהיה לו רצף של מענים ותכניות מהלידה ועד לגיל 6, כשהמרכזים יישבו בתוך שכונות שיש בהן ריכוז גדול של עולים, יש בהן ריכוז גדול של אוכלוסיות חלשות, אוכלוסיות מצוקה, משנים.

<סיוונה גולן: כמו שאתם יודעים נתניה היא עיר של שכונות, ויש לנו גם אוכלוסיות חלשות וקשות יום שלנו.

<סיוונה גולן: בשלוש השכונות שבהן יש ריכוז גדול של עולי אתיופיה הוקמו שלושה מרכזים לגיל הרך, כשכל מרכז כזה, על מנת להיות אינטגרטיבי, נותן שירות לילדי השכונה שבתוכה הוא יושב ואליה הוא מונגש וכל השכבות החזקות שמקיפות אותה, כך שאל המרכז נוהרים ילדים שהם יוצאי אתיופיה, עולים חדשים אבל גם אוכלוסייה חזקה והמרכזים הם מרכזים אוניברסאליים, עם מטריה רחבה, שנותנים מענה לכל רצף הצרכים והילדים והמשפחות.

<סיוונה גולן: ההחלטה השנייה המשמעותית שקיבלנו זה להקים מחלקת עולים ותכניות לגיל הרך.

<סיוונה גולן: אני חושבת שאנחנו העיר היחידה בארץ שיש לנו במסגרת האגף לגיל הרך מנהלת מחלקת עולים, מתוך הבנה שזאת עיר, שכמו שטובה ואיזי ואביטל אמרו, למעלה משליש מהאוכלוסייה הם אוכלוסיית עולים ואנחנו חייבים להיות רגישי תרבות, קשובים, גמישים ובקשר יומיומי ושוטף עם נציגי הקהילה כדי לתת את המענים.

עמרם מצנע: מה עושים במרכז כזה?

<סיוונה גולן: מרכז כזה, הליבה שלו היא יחידה טיפולית התפתחותית שמוכרת על ידי משרד הבריאות וילדים מופנים באמצעות טופסי 17 הן לקבלת טיפולים פרא רפואיים והן לקבלת טיפולים רגשיים.

<סיוונה גולן: המרכז הזה, יש לו דלת פתוחה להורים ולאנשי מקצוע, כל מי שיש לו קושי, כל מי שיש לו בעיה, כל מי שיש לו שאלה יכול לבוא ולקבל ייעוץ.

<סיוונה גולן: בנוסף לזה, בשלוש השנים הראשונות אנחנו מחוברים עם טיפות חלב ואנחנו מקיימים תכניות העשרה קבוצתיות לאמהות ופעוטות, להורים ופעוטות, כשהפעוטות יושבים ולא נמצאים במסגרת חינוכיות ואנחנו מנסים לאתר מוקדם ככל האפשר את הקשיים, את העיכובים ההתפתחותיים ואת הקשיים בקשר הורה-ילד.

<סיוונה גולן: אז יש לנו תכניות ויש לנו גם תכניות מעברים לכיתה א', כשיש לנו רצף של מלידה דרך מעונות היום, גני הילדים, אל בית הספר.

עמרם מצנע: איזה אחוז ילדים אצלכם הולך למעונות יום, עד גיל שלוש?

<סיוונה גולן: זו פונקציה של מספר המעונות.

<סיוונה גולן: יש לנו 21 מעונות כפול 70 ילדים, זה המקסימום שאנחנו יכולים לאפשר.

שמעון סולומון: בערך, מה האחוז?

שמעון סולומון: כמה לא הולכים?

<סיוונה גולן: האחוז הארצי מדבר על נדמה לי 15% של ילדים שנמצאים במעונות יום מפוקחים בארץ, כל השאר זה מסגרות פרטיות, משפחתונים ו - - -

עמרם מצנע: יש מעונות ייחודיים לעדה האתיופית?

פנינה תמנו: יש כאן ילדים שהם רק יוצאי אתיופיה, אני שואלת כמה גני ילדים הם - - -

<סיוונה גולן: אין לנו דבר כזה.

<סיוונה גולן: בשנה שעברה, כשדרום מלכתחילה יצא לדרך, היו לנו 20 גנים שהיה בהם למעלה מ-50% יוצאי הקהילה, ירדנו לשלושה גנים, היום אנחנו מדברים על שני גנים בלבד, אבל ירדנו מ-20 גנים ל-12 גנים במהלך השנה האחרונה, עם קשר הדוק עם זאב ועם נציגי הקהילה, עם מגשרות, בעבודה לא פשוטה.

<סיוונה גולן: תאמינו לי, אני זוכרת שיחות שלנו עם נציגי הקהילה, מצד אחד הקהילה באה ואומרת 'אנחנו רוצים שהמסגרות תהיינה אינטגרטיביות', מצד שני הורים מעדיפים את הגן מתחת לבית, את הגן הממלכתי דתי, את הגן שהם מכירים והם אומרים, 'זה שמנהיגי הקהילה שלי אומרים שאני רוצה גן אינטגרטיבי, זה לא מדבר אליי, לי טוב הגן הזה, לי טוב גן שכולו יוצאי אתיופיה, אין לי בעיה עם זה, אל תניידי אותי, אל תיקחי אותי 300 מטר מהבית, זה לא מתאים לי'.

פנינה תמנו: אז כמה יש כאלה, שניים?

<סיוונה גולן: שניים עם למעלה מ-50%.

<סיוונה גולן: יש לנו גן אחד עם 80%, אבל המגמה היא ללכת ול - - - אנחנו עושים מאמץ, יש לנו שכונה בעיר שאנחנו הולכים לבטל שני גני ילדים שנמצאים בסמוך למה שנקרא הגטו, השכונה הסגורה האתיופית.

<סיוונה גולן: אנחנו הולכים לבטל אותם ולבנות שלושה גנים במרכז השכונה, כך שאנחנו אלה שניצור את האינטגרציה, לא תהיה בכלל אלטרנטיבה של לבחור גן שהוא מתחת לבית והוא כולו יוצאי הקהילה.

<סיוונה גולן: יש לנו בעיה עם זה ועם זה אנחנו מתמודדים השכם והערב.

<סיוונה גולן: אנחנו מנסים להיות יצירתיים ומתוחכמים.

<יצחק איזי ענבר: רק לגבי המעונות, שיהיה לכם קצת מידע, מי שבונה מעונות, מי שמתקצב את המעונות זה משרד התמ"ת.

<יצחק איזי ענבר: משרד התמ"ת הוא המתקצב.

<יצחק איזי ענבר: בנתניה אנחנו עכשיו מסיימים לבנות שני מעונות יום, אחד באגנים והשני בעיר ימים ולשנה הבאה יש לנו תכנית לעוד שלושה עד ארבעה מעונות יום.

<יצחק איזי ענבר: אנחנו גם יצאנו למכרזים - - -

עמרם מצנע: האוכלוסייה למעונות, בעקבות גן מגיל 3, הצטמצמה.

<יצחק איזי ענבר: נכון מאוד.

<יצחק איזי ענבר: בעיקר לגילאי 3 ומטה.

<יצחק איזי ענבר: הגיל ורך וגילאי 3 ומטה, הם מופעלים בדרך כלל על ידי גורמים עלי ידע רב, אנחנו עושים על זה מכרזים וככל שהמדינה - - -

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: כמה גננות אתיופיות יש?

<סיוונה גולן: אחת בלבד, לא כי אנחנו לא רוצים.

<סיוונה גולן: אנחנו קלטנו השנה שבע סייעות יוצאות הקהילה ואנחנו מכשירים בימים אלה שני קורסים לסייעות ובאמצעות כספי שיקום שכונות אנחנו מממנים מימון מלא ל-25 בנות שתשתלבנה בגני הילדים שלנו כסייעות.

<סיוונה גולן: יש לנו סטודנטיות יוצאות הקהילה, כי יש לנו תכנית עמיתות עם מכללת לוינסקי וכל הסטודנטיות של לוינסקי עושות אצלנו הכשרה מעשית בגנים ושם יש לנו, אני ראיתי ארבע או חמש סטודנטיות שהולכות לגננוּת.

<סיוונה גולן: אנחנו מחבקים באהבה.

<סיוונה גולן: עוד מילה אחת לגבי הגנים.

<סיוונה גולן: זה כמו שאמרתי, זאת סוגיה רגישה, עדינה ומורכבת.

<סיוונה גולן: אחד הפתרונות היצירתיים שלנו זה לסגור גנים ולבנות גנים אחרים במרכז השכונה, כך שניצור את האינטגרציה, זה אחת, ושתיים, ליצור שינוי באזורי רישום.

<סיוונה גולן: אם נתתי לשכונה שגרה ליד הגן כולה ולבד רק את הגן הזה, אני מותחת את אזור הרישום ואני גם משנה את הגילאים, למשל הקטנים הולכים לגן שהוא רחוק - - -

פנינה תמנו: ואז עולה סוגיית ההורים שחוששים שהילדים כל הזמן יתניידו בהסעות.

<סיוונה גולן: זה לא הסעות, אין הסעות.

<סיוונה גולן: אלה מרחקי הליכה ברגל, אבל לפעמים אתה מעדיף שהגן - - -

פנינה תמנו: לא על זה אני מדברת, אני מדברת על זה שאת פותחת אזורי רישום.

<סיוונה גולן: הכול במסגרת השכונה, הכול זה מרחקי הליכה ברגל, אני לא מדברת על הסעות בגיל הרך.

<סיוונה גולן: בגיל הרך אין הסעות.

פנינה תמנו: פתחתם 18 גנים ממש - - -

<סיוונה גולן: כן, כן.

<סיוונה גולן: כשאני לוקחת את הצוות של גן הילדים היום, המנהלת מראה לי כמה סך הכול ילדים בגן יש, כמה בנים, כמה בנות, כמה גילאי 3, כמה גילאי 4, כמה גילאי 5 וכמה עולים מאתיופיה, כמה עולים מצרפת וכמה עולים מחבר העמים.

<סיוונה גולן: יש לנו גם גנים עם ריכוז מאוד גדול של עולים מחבר העמים, כי אזורי מרכז העיר הם אזורים שיש שם ריכוז מאוד מאוד גדול ואני מגיעה לגן בתחילת השנה וכל הגן דובר רוסית.

<סיוונה גולן: גם זו סוגיה שמעסיקה אותנו.

שמעון סולומון: דרך אגב, אזורי רישום, לא צריך לחשוש מזה, כי למשל ב-98' בבאר שבע, כשראינו ריכוזים גבוהים, פתחנו אזור רישום ספציפי ליוצאי אתיופיה, כדי שילמדו יסודי ותיכון בבתי ספר קצת מפוזרים.

שמעון סולומון: לא צריך לחשוש מזה.

שמעון סולומון: וגן זה נראה לי קצת מוגזם בכדי להסיע, אבל ביסודי ותיכון - - -

<סיוונה גולן: אין הסעות.

<סיוונה גולן: אין על מה לדבר בכלל, אבל אני מדברת על גן שלפעמים הוא 300 מטר מהבית ולא מתחת לבית, ולחלק מהמשפחות זה קשה.

<סיוונה גולן: אז אנחנו עושים ממש תהליך ועבודה ושכנוע אישי.

<סיוונה גולן: אני רוצה להגיד לכם, מ-2001 העיר נתניה משקיעה השקעה מאוד אינטנסיבית בקידום ילדים בגיל הרך ליוצאי אתיופיה ומשפחותיהם, הודות לתכנית הפאקט, parents and children together, תכנית של ג'וינט ישראל ופדרציה דטרויט, שמ-2001 עד היום השקיעה למעלה מ-7 מיליון דולר, וזה בנוסף לתקציבים עירוניים וכנלווה לתקציבים אדירים של משרד החינוך, אגף קליטת עלייה - - -

<יצחק איזי ענבר: והקליטה, הקליטה.

<קריאה: תגידי שלוש פעמים, תגידי קליטה קליטה קליטה.

<סיוונה גולן: האגף לקליטת עלייה במשרד החינוך נותן לנו למעלה מחצי מיליון שקל כל שנה לטובת תגבור כישורי שפה וכישורים אורייניים בגנים.

<סיוונה גולן: חומש, רווחה חינוכית, שיקום שכונות, וכמובן אגף הקליטה.

<סיוונה גולן: אגף הקליטה זה לא תשומות שנכנסות לתוך הגנים אלא תשומות שנכנסות למרכזי ההעשרה שלנו בשעות אחר הצהריים.

<סיוונה גולן: מדובר בתכנית מערכתית רחבת היקף, שרואה את הילד בהקשר המשפחתי והקהילתי שלו, עובדת עם הילדים, אבל עובדת לא פחות עם ההורים.

<סיוונה גולן: אנחנו הבנו, אנחנו יודעים את זה לא רק לגבי עולי אתיופיה אלא בכלל בגיל הרך, אם אתה רוצה להוביל שינוי אצל ילד אתה חייב לעבוד עם ההורים שלו, אתה חייב לחזק את ההורים שלו, אתה חייב להחזיר להורים את האמונה ביכולת שלהם לעבוד ולהיות משמעותיים עבור הילדים.

<סיוונה גולן: אנחנו עם ההורים יוצאי הקהילה האתיופית עובדים לאורך כל הדרך, גם בגנים, גם בקבוצות, וכמובן עם הקהילה.

<סיוונה גולן: כל התכנית הזאת פותחה בפורום שנקרא פורום הארבע, שישבו בו נציגים של הג'וינט, של העירייה, של הפדרציה ושל הקהילה.

<סיוונה גולן: כל מה שנעשה כאן בעיר, עם הקשבה בלתי פוסקת לצרכים המשתנים ובגובה העיניים היה עם נציגי הקהילה, זה לא היה פשוט, בהתחלה היו פה משברים מאוד גדולים בעיר הזאת, מי שהיה פה לפני 13 שנה זוכר ויודע, היום אנחנו מדברים על מערכת יחסים שמבוססת על אמון הדדי, על הערכה הדדית ועל הבנה שהעיר רוצה את הטוב ביותר ביחד עם הקהילה לטובת הילדים.

שמעון סולומון: מה הפרופורציה פה של יוצאי אתיופיה ואחרים, בפאקט?

<סיוונה גולן: פאקט זה רק ליוצאי אתיופיה, יש לנו 1,060 ילדים יוצאי אתיופיה בעיר בגיל הרך.

<דוד יאסו: הגן רק ליוצאי אתיופיה?

<דוד יאסו: בגן, נניח גן מסוים, אתם שמים יוצאי אתיופיה?

<סיוונה גולן: לא, המשאבים של פאקט הם לטובת יוצאי אתיופיה, אבל העיר מוסיפה תקציבים משלה, ואז כשאני יושבת עם - - -

<דוד יאסו: אבל בכל זאת מה היחס של הילדים?

<דוד יאסו: בתוך הגן הזה שנהנה מפאקט?

<סיוונה גולן: כל גן שיש בו למעלה מארבעה ילדים יוצאי אתיופיה נהנה מתקציבים של פאקט?

<סיוונה גולן: כל הגן.

<סיוונה גולן: כשאני יושבת בעבודה קבוצות קטנות אז אני מכניסה שלושה ילדים יוצאי אתיופיה ושני ילדים - - -

<דוד יאסו: אז כל גן שיש לו יוצאי אתיופיה בהכרח יש פאקט.

<סיוונה גולן: כן.

<יצחק איזי ענבר: כן.

<יצחק איזי ענבר: אגב, זו תכנית שהולכת להיסגר ואנחנו מתנגדים שהיא תיסגר.

<סיוונה גולן: אבל זה גם בעקבות דוח המדינה ש - - -

<יצחק איזי ענבר: אנחנו מתנגדים, הזמנו לפה את מנכ"ל הג'וינט, היו צריכים לסגור את זה השנה.

שמעון סולומון: סוגר למה?

שמעון סולומון: בגלל תקציב?

<יצחק איזי ענבר: לא, כי הם אומרים שאחרי 13 שנה - - - אבל זו תכנית טובה וצריך להמשיך בה, ואנחנו גם מבקשים מכם, תתמכו בזה שזה ימשיך, כי הכול מתחיל בגיל הרך.

פנינה תמנו: אני חושבת שחשוב לי לדעת, כי הסיור הזה הוא באמת לראות את האינטגרציה של ילדים ממוצא אתיופי בתוך הקהילה רחבה, מתוך ה-1,060 ילדים - - -

<סיוונה גולן: 1,060 ילדים יוצאי אתיופיה בעיר נתניה, מילדי גן עד 6.

פנינה תמנו: אני לא אזכור את הנתון, חשוב לי לדעת, מתוך ה-1,060, כמה ילדים נמצאים בכיתות רבגוניות, לא הומוגניות - - -

<סיוונה גולן: רוב הילדים.

פנינה תמנו: מתחת ל-50% יוצאי אתיופיה.

<סיוונה גולן: ברור.

<סיוונה גולן: רק שני גנים שיש שם 25 ילדים, אז תיקחי 50 ילדים, כל השאר נמצאים בגנים אינטגרטיביים.

<סיוונה גולן: באמת בגנים אינטגרטיביים.

<יצחק איזי ענבר: וזה בתהליך שימשיך - - -

<סיוונה גולן: הבעיה היא לא כל כך בגני הילדים, הבעיה היא יותר בבתי הספר.

<סיוונה גולן: בגני הילדים אנחנו חווים אינטגרציה מהגיל הצעיר ויש לנו יותר אפשרות להשפיע על זה.

פנינה תמנו: זיהיתם צרכים מיוחדים, או שאתם רואים התערות - - -

<סיוונה גולן: אנחנו רואים התערות מדהימה, אנחנו רואים ילדים שלפני 13 שנה לא הרימו ראש, כמו שזאב אמר בתערוכה - - -

פנינה תמנו: לא, אני מדברת על ילדים בגיל הרך.

<סיוונה גולן: ברור, ילדים בגיל הרך.

<סיוונה גולן: רובל עקב וחקר והעריך את התקדמות הילדים ו - - -

פנינה תמנו: אז אולי בנקודה הזאת, אדוני היושב ראש, אני דווקא רוצה להפנות אליך, אם אתה שם לב, שני יושבי הראש, גם ועדת הקליטה וגם ועדת החינוך, שהמיקוד צריך להיות יותר על בתי ספר, אולי מיסודי ומעלה ששם כנראה יש יותר בעיה של אינטגרציה.

<טובה דולב: לא, אבל זה לא בדיוק ככה.

<טובה דולב: סיוונה, אנחנו עשינו עבודה גם בגנים כדי לשכנע - - -

עמרם מצנע: לא, אבל פנינה בעצם שואלת אם ההצלחה, ואני באמת מזהה הצלחה גדולה מאוד בגיל הרך, למה עדיין בבתי הספר יש עדיין - - -

<יצחק איזי ענבר: כי זה תהליך, הם גדלים.

<יצחק איזי ענבר: הם בתהליך ו - - -

פנינה תמנו: רגע, יש פה שאלות לא כדי שתחזירו תשובות של - - -

<יצחק איזי ענבר: זה תהליך שלוקח כמה שנים.

<יצחק איזי ענבר: הם גדלים עכשיו, מה שאנחנו רואים עכשיו, אנחנו כבר קולטים ילדים בגיל שנתיים, בפחות משלוש, עושים את האינטגרציה.

<יצחק איזי ענבר: כשהם יילכו לבית ספר זה יהיה דבר טבעי לגמרי.

פנינה תמנו: לא, זו לא השאלה - - -

<יצחק איזי ענבר: אני חושב, מה שאנחנו רוצים להצביע בדגם נתניה זה שההשקעה הגדולה חייבת להיות החל מהגיל הרך ומה שסיוונה פה עושה, יחד עם הצוות שלה, זו מהפכה אדירה.

<יצחק איזי ענבר: מ-20 גנים שהיו בסטטיסטיקה של למעלה מ-50% ילדים אתיופים, זה ירד לשניים.

<יצחק איזי ענבר: בשנה הבאה, בשיתוף הקהילה - - - כי תבינו, הם רוצים לעשות הכול מתחת למרפסת וזה לא יקרה, לא יקרה.

<יצחק איזי ענבר: אגב, אותו דבר אנחנו עושים גם בנושא של - - -

עמרם מצנע: יש בטח אזורים שגן מסוים הולך לבית ספר מסוים.

פנינה תמנו: לא, זה לא נכון.

פנינה תמנו: אני לא מסכימה למה שאמרת.

פנינה תמנו: מה זה רוצים הכול מתחת למרפסת?

פנינה תמנו: אין פה איזה צורך - - -

<טובה דולב: קודם כל פתחנו לגמרי את אזורי הרישום בעיר.

<יצחק איזי ענבר: נדבר על זה.

פנינה תמנו: לא, זה לא לעניין, אתה זורק פה הערה מאוד מאשימה כלפי הקהילה שהם רוצים הכול מתחת למרפסת.

פנינה תמנו: אני לא חושבת שיש פה בקשות מיוחדות של הקהילה שלנו - - -

<יצחק איזי ענבר: זה לא רק הקהילה הזאת, כולם רוצים מתחת למרפסת.

פנינה תמנו: מהיכרות שלי יפה מאוד את הקהילה, אני יכולה להגיד לך שהם יעדיפו ללכת 300 מטרים ושיהיה חינוך מעולה לילדים שלהם, מאשר שזה יהיה מתחת למרפסת.

<טובה דולב: תני לי שנייה.

<טובה דולב: אני רוצה להגיד משהו.

<טובה דולב: תראו, כל הזמן אנחנו על המתח הזה, שמצד אחד, אם אנחנו דואגים שיהיה בית ספר בשכונה, אז אם אנחנו משאירים את זה, אז באמת לא נוצרת אינטגרציה בצורה נכונה.

<טובה דולב: ברגע שאנחנו מפזרים, כמו שציינתם קודם, כשדיברנו על רש"י, שזה המקום הרגיש, ושאנחנו פותחים להם ואנחנו אומרים להם 'תצאו' ואנחנו מצמיחים בתוך בית הספר גרעין תורני שהוא יותר עם ותיקים, אז אומרים 'למה אתם מגרשים אותם?

<טובה דולב: ' כל הזמן יש את המתח הזה.

<טובה דולב: צריך להבין, תבינו את הרגישות.

<טובה דולב: אנחנו בעדם וכמו שאמרתי בדברים שלי, אין לנו איזה משהו סגור.

<טובה דולב: ברור לנו שאנחנו רוצים לייצר את האינטגרציה הזו ואנחנו עושים את כל המאמצים, וגם לקחת את גני הילדים - - - אתם יודעים, היו מפגשים שישבנו שם איזה עשרה אנשים, הפיקוח, הגיל הרך, כולנו, יושבים והגיע הורה אחד.

<טובה דולב: כדי לשכנע את ההורה הזה, בחיי, היו מפגשים כאלה, לשכנע את ההורה הזה שיבוא לבית ספר רמב"ם.

<טובה דולב: אז זה יום יום, אנחנו בתוך התהליך הזה שנה וחצי.

<מאיה שריר: אני מבקשת רק להוסיף נקודה אחת שתבהיר את העניין.

<מאיה שריר: מספר יוצאי אתיופיה בחינוך היסודי, המספר שלהם שווה בממלכתי ובממלכתי דתי.

<מאיה שריר: יש 694 ילדים יוצאי אתיופיה בחינוך הממלכתי יסודי, 649 בחינוך הממלכתי דתי היסודי .

<מאיה שריר: השוני הוא במספר בתי הספר, יש מעט מאוד, כפי שזה הוצג, בתי ספר ממלכתיים דתיים והרבה מאוד בתי ספר ממלכתיים, לכן בחינוך הממלכתי לא קורה, אין שום בעיה של ריכוז, הם מפוזרים.

<טובה דולב: יש בחירה.

<טובה דולב: אין ילד יוצא הקהילה האתיופית שיבקש משהו ולא יקבל את מה שהוא רוצה, גם ביסודי וגם בעל יסודי.

<טובה דולב: אין אחד.

פנינה תמנו: בנקודה הזאת, כמו ששאלנו על השאלה של הגנים, מתוך ה-1,200 כמה ילדים לומדים בבתי הספר היסודיים ו - - -

<יצחק איזי ענבר: את זה נציג בהמשך.

<זיוה מקונן דגו: - - - אנחנו יודעים - - - יוצאי אתיופיה ואנחנו - - -

<יצחק איזי ענבר: אנחנו ניגע בזה בבית הספר.

<יצחק איזי ענבר: כאן זה הגיל הרך וברשות

<יצחק איזי ענבר: כם בואו נתקדם.

<יצחק איזי ענבר: המשך הסיור – בית ספר שפירא

<שלום עזרן: שלום לכולם, בוקר טוב וחודש טוב.

<יצחק איזי ענבר: תציג את מי שמצטרף מטעמך.

<יצחק איזי ענבר: יש פה, אני רואה, מבית ספר שובו, יש פה ממעלות שהצטרפו.

<יצחק איזי ענבר: דר' פרוכטמן, אני רוצה שתדבר כמה דקות על המהפך בבתי הספר היסודיים.

<שי פרוכטמן: כמו הציגו נתונים, אני לא אחזור לכל הסיפור של הנתונים שהוצגו, אבל אני כן אספר מה נעשה.

<שי פרוכטמן: אז לשאלתך, קודם לגבי מה הדרך שנקטנו בה, כדי להגיע לאינטגרציה ולהביא את התלמידים לרמה שיש בה גם הישגים טובים וגם אינטגרציה.

<שי פרוכטמן: כמו שטובה אמרה, וזה נתון מאוד משמעותי, תלמידי סיני פוזרו לעשרה בתי ספר, על פי בחירתם, כש-90% מהם הלכו לממ"ד ו-10% ביקשו להצטרף לבתי הספר הממלכתיים הרגילים, שאינם דתיים.

עמרם מצנע: 90% בחרו בתי ספר עם ריבוי אתיופים?

<שי פרוכטמן: לא, ממש לא, חוץ מילד אחד שביקש להתקבל לרמב"ם, אמרתי לו 'למה לרמב"ם?

<שי פרוכטמן: בוא תבחר, אנחנו פתחנו לפניך', כי אני בתפקיד שנה וחצי, נכנסנו לתכנית של 'דרום לכתחילה' בשנה הראשונה שלי בתפקיד ויחד, בצוות ההיגוי, הובלנו מגמה שאומרת שאנחנו מאפשרים להם לבחור.

<שי פרוכטמן: בעבר אזורי הרישום היו סגורים וממש סגרגטיביים ואנחנו באנו ואמרנו לא, אין יותר אזורי רישום סגורים, פותחים את אזורי הרישום, מאפשרים להם התערות בכל בתי הספר ובאמת מינינו יחד עם משרד החינוך מלווה שהיא צמודה ועוקבת אחרי ההישגים של התלמידים ונפגשת יחד עם הפיקוח, נמצאת פה שושי, מפקחת ממשרד החינוך - - -

עמרם מצנע: יש בתי ספר שההורים בוחרים, שהם יותר רחוקים ממרחק הליכה?

<שי פרוכטמן: הרבה יותר רחוקים, לא רק מרחק הליכה, יש לנו מערך של הסעות.

<שי פרוכטמן: ועדת ההיגוי הורכבה באמת מראש העיר ואיזי, דרך מנכ"לית משרד החינוך וקיבלנו תקצוב דרך המשרד להסעתם של אותם תלמידים לכל רחבי העיר.

<שי פרוכטמן: אבל לא רק זה, גם קיבלנו תקצוב להסעתם של תלמידים שגרים בשכונות של יוצאי אתיופיה החוצה, לעיר, לכל מקום שהם בוחרים והפוך, קיבלנו תקצוב לתלמידים שאינם יוצאי אתיופיה, שגרים בשכונות המבוססות שלנו, להעביר אותם מקרית השרון, מצפון העיר, להעביר אותם איזה שהוא תהליך, ועל זה טובה דיברה כשהיא דיברה על ועדה של עשרה אנשים מול הורה אחד, כדי להגיד להם, 'בואו תבחרו', כי עשינו תכנית אחרת, הרכבנו תכנית אחרת.

עמרם מצנע: יש פתרונות הסעה - - -

<שי פרוכטמן: יש פתרונות הסעה.

<שי פרוכטמן: מי שמבקש, יש מענה.

<שי פרוכטמן: בית ספר רמב"ם, הכנסנו את רשת אמי"ת שם, התהליך הוא איטי יותר.

<שי פרוכטמן: בשנה שעברה הצלחנו להכניס לתוך 120 תלמידים שלומדים בבית הספר, זהו, כשאנחנו מדברים על בית ספר רמב"ם, צריך להבין, זה שש כיתות, א, ב, ג, לפי הסדר, כאשר שלוש כיתות מתוכן הן כיתות עם תקן חסר, עם 17 תלמידים, 18 תלמידים, רק השנה, בעקבות התהליך שעברנו הצלחנו להגיע לתקן של 22 תלמידים שנרשמו לרמב"ם ושניים מתוכם הם לא בני הקהילה, אבל עדיין זה קושי אמיתי להעביר את ההורים תהליך ולהגיד להם 'תראו, יש בית ספר מדהים, עם משאבים יוצאי דופן, עם כיתות קטנות', הרי כל פעם אנחנו שומעים מההורים כמה הם מתלוננים על זה שיש כיתות גדולות של 39 ילדים, אנחנו באים ואומרים 'בואו תראו, יש לנו כיתות של 20 תלמידים', עם משאבים, עם לימודים עד ארבע אחר הצהריים, עם תכניות חומש, עם ארוחת צהריים, בתוך החינוך הממלכתי המפוקח, ועדיין נורא נורא קשה להעביר אותם תהליך.

<שי פרוכטמן: תהליכים שקרו פה במשך עשרות שנים, לעשות את השינוי בשנה, זה לא עובד.

<שי פרוכטמן: בשנה שעברה הצלחנו להכניס חמישה, השנה אנחנו כבר יש לנו דיאלוג שאנחנו מקווים לשלב עוד חמישה.

<שי פרוכטמן: כשאני אומר חמישה, זה לא לכיתה א', אלא ממש הם מתפזרים על פני השכבות השונות.

<אביטל לאופר: ושנה אחרי זה יש לנו את הקבוצה שרועי מוביל, של חבר'ה צעירים, עם ילדים צעירים - - -

<שי פרוכטמן: אחד הדברים שהכנסנו, העוזר של אביטל לאופר, רועי, יחד עם משרד החינוך, הכנסנו קבוצה של 20 חלוצים חינוכיים, שאחד מהם זה רועי ורועי הגיע לעבוד בבית ספר רמב"ם, ראה מה קורה, והוא עצמו שותף לתהליך שכנוע של ההורים להגיע לשם.

<שי פרוכטמן: הוא אמר, 'רגע, אני לא יכול לא לשמש דוגמה אישית', בהוראה אנחנו משמשים דוגמה אישית, והוא אמר, 'אני את הילד שלי, לתשע"ה, מביא יחד עם קבוצה של חברים לבית ספר רמב"ם'.

<שי פרוכטמן: כי אנחנו יודעים, בתי ספר, בטח שרש"י, שתיכף תשמעו עליו, מצליחים להגיע עם הילדים להישגים מצוינים, אבל זה לא מה שאנחנו רוצים, אנחנו יודעים שאם אנחנו נותנים לילדים משאבים הם יגיעו להישגים מצוינים, אנחנו רוצים אינטגרציה וכדי ליצור אינטגרציה, אז גם אם בית ספר רש"י היום, הוא מגיע להישגים מצוינים, אנחנו לא יכולים להשאיר אותו כמו שהוא, כי אין שם אינטגרציה.

<שי פרוכטמן: יש שם היום 10% שהם אינם אתיופים, ובגרעין התורני, אורות רש"י, שהצמחנו שם בבית ספר רש"י, השנה כבר יש 30% תלמידים בני הקהילה, ושנה הבאה 25%, כשהשנה נכנסו 20 תלמידים ובשנה הבאה כבר יש לנו רישום ל-40 כשמתוכם 9 בני הקהילה.

<אביטל לאופר: וזה בית ספר שלפני כן לא הייתה לנו כיתה שלמה.

<שי פרוכטמן: בדיוק.

<שי פרוכטמן: אז אנחנו עושים תהליך שהוא ארוך שנתי.

<שי פרוכטמן: לפעמים מעלים אותנו לשידור ברדיו, כי תוקפים אותנו על כל התכנית ואומרים 'רגע, אה, שנה הבאה, למה אין מספיק ילדים ברמב"ם?

<שי פרוכטמן: ' ואנחנו אומרים, זה תהליך, בואו תצטרפו אלינו, שהרדיו, העמותות יצטרפו אלינו לתהליך ויבואו איתנו לשכנע.

<שי פרוכטמן: זאב קאסו נמצא איתנו בתהליך, רגב נמצא איתנו בתהליך, והם באמת האנשים שנמצאים איתנו ובאים לשכנע הורים לבוא לבתי הספר האלה.

<שי פרוכטמן: עכשיו אני רוצה להציג את לילי, שהיא מנהלת בית ספר רש"י, היא תספר באמת איך היא הובילה את הצוות שלה ואת התלמידים שלה להישגים של עשירון 10 במיצ"ב.

<שי פרוכטמן: אבל אמרתי, זה לא מספיק לנו עשירון 10 אנחנו רוצים גם אינטגרציה.

<לילי חג'ג': תודה.

<לילי חג'ג': אני מאוד שמחה לעמוד כאן

<לילי חג'ג': בפורום המכובד הזה ולהציג את התהליך שבית החינוך רש"י עשה, עם התוצאות שתיכף נצפה בהן.

<לילי חג'ג': נתוני בית החינוך: מספר תלמידים היום 119, אחוז תלמידים אתיופים 93%.

<לילי חג'ג': מדד פיתוח – 9.65.

<לילי חג'ג': כיום יש כיתה א' של גרעין תורני צומח של 19 תלמידים.

עמרם מצנע: כל ה-19 הם מהגרעין?

<קריאה: שני אלה ילדי גרעין.

<קריאה: כי זה מה שהיה לנו בגיל הזה.

<לילי חג'ג': זאת כיתת גרעין.

<לילי חג'ג': יש כאן כיתת גרעין שיש בה 30% בני הקהילה האתיופית וזה בעצם תחילתו של בית ספר צומח בתוך כותלי בית החינוך רש"י, עם מתן דגש לאינטגרציה.

עמרם מצנע: מה זאת אומרת בית ספר צומח?

עמרם מצנע: זה כמעט בית ספר אחר?

<שי פרוכטמן: בעצם מה שזה אומר, שאנחנו באיזה שהוא שלב של סגירת בית ספר רש"י.

<שי פרוכטמן: ב' עד ו' הולך ונסגר עם השנים ולמטה צומח בית ספר שהוא אינטגרטיבי.

<שי פרוכטמן: הוא נקרא אורות רש"י וזה יהיה בית ספר אינטגרטיבי.

<לילי חג'ג': כדי ליצור מצב שגם מה שקיים היום - - -

<יצחק איזי ענבר: בוא נגיד, לא סוגרים בית ספר, אלא מצמיחים אותו כבר עם אינטגרציה.

<זיוה מקונן דגו: בית הספר - - -

<יצחק איזי ענבר: בלי הערות עכשיו, אחרי זה יינתן לך כמה שאת רוצה.

עמרם מצנע: רגע, מעניין לשמוע דעה אחרת.

<זיוה מקונן דגו: בית ספר רש"י, נתוני מיצ"ב של 10 עם 93% יוצאי אתיופיה, זה בית הספר היחיד שאני מכירה והוא עם הישגים מדהימים, ומכניסים את בית הספר הצומח, שזה שתי כיתות, 19 תלמידים, שתי כיתות הגרעין התורני, שבא ואומר בשם האינטגרציה.

<זיוה מקונן דגו: אבל בית ספר רמב"ם, הוא עם הישגים מאוד נמוכים ומקבלים שם 22 תלמידים, כשמתוכם 20 הם יוצאי אתיופיה זה בסדר.

<זיוה מקונן דגו: את ההיגיון הזה אני לא מבינה.

<זיוה מקונן דגו: בית ספר מצליח מצמצמים - - -

<אביטל לאופר: בית ספר מצליח שלא רצו להירשם אליו.

עמרם מצנע: בית ספר שלא מצליח לא יביא אליו ילדים מהקהילות הלא אתיופיות.

עמרם מצנע: אתה לא יכול לחייב אותם.

עמרם מצנע: לכן האינטגרציה היא חשובה מאוד, בלי להוריד את רמת בית הספר.

<זיוה מקונן דגו: נכון, בית הספר הלא-מצליח, בוא נדבר עליו.

<זיוה מקונן דגו: בית הספר רש"י הוא מצליח - - -

<לילי חג'ג': אמרתי 30% בני הקהילה האתיופית ושומרים בשנה הבאה יהיה 25%.

<אביטל לאופר: צריך להבין, אם לא, בית הספר היה נסגר.

<אביטל לאופר: היה לנו רישום של 11 ילדים.

<אביטל לאופר: לפני שהכנסנו את הגרעין היו רק 11 ילדים שרצו להירשם לבית הספר הזה, זה אמר בפועל לסגור את בית הספר.

<שי פרוכטמן: ורובם אתיופים.

<אביטל לאופר: זו הייתה האופציה.

<אביטל לאופר: אז צריך להסתכל גם על האופציות.

עמרם מצנע: הילדים שלך לומדים ברש"י או ברמב"ם?

<יצחק איזי ענבר: לא, היא לא נתנייתית.

<לילי חג'ג': אנחנו רואים שבית הספר, בעצם היותו - - -

<יצחק איזי ענבר: לילי, כמו שאת עושה עם התלמידים תעשי גם איתנו, תעשי סדר.

<לילי חג'ג': בעובדה שבית הספר עתיר אתיופים הרשות ידעה יפה מאוד ללוות את בית הספר ולצייד אותו בתכניות, בין היתר מה שמגיע לקהילה האתיופית ומעבר לזה.

<לילי חג'ג': אם אנחנו נסתכל, לבית הספר יש את המודל המשולב, שהוא משקיע בנושא שפה, קריאה, מודל שבנתניה היה בשבעה בתי ספר.

<לילי חג'ג': תכנית מיל"ת, שש שנים הייתה בבית הספר, עדיין קיימת.

<לילי חג'ג': תכנית חומש, שלוש שנים, זו השנה השלישית שלה, שנותנת מענה גם למפגשי קבוצות טיפוח מצוינות, גם בנושא מפגש פרטני ותגבור של ילדים מהמקום של לסגור פערים לימודיים וגם פיתוח רגשי, לצד שילוב קהילת ההורים, להביא אותם להיות לבנה שותפה בתהליך הלימודים של הילדים שלהם.

עמרם מצנע: מה הסוד שהביא את בית הספר מהמקום שהוא היה לבית ספר מוצלח כמו שהוא היום?

<לילי חג'ג': אני אומר.

עמרם מצנע: חוץ מזה שהמנהלת בטח היא טובה מאוד.

<לילי חג'ג': אני אומר.

<לילי חג'ג': לגייס צוות מורים מגויס שמאמין בילדים וביכולות שלהם, זה קודם כל.

עמרם מצנע: הצלחת להחליף את צוות המורים?

עמרם מצנע: כי זה לא פשוט.

<לילי חג'ג': הצלחתי לאורך הזמן.

<לילי חג'ג': אני שש שנים בבית הספר, בשנה שעברה הצלחתי יותר, יש מי שמצא את עצמו מחוץ לרכבת ופרש ויש מי שהחליט שאם הוא נשאר, הוא נותן את כל כולו בעבור הילדים.

<לילי חג'ג': צריך להאמין בילדים האלה שהם יכולים, הילדים האלה הוכיחו שהם מסוגלים.

<לילי חג'ג': מצד שני, שיתוף ההורים.

<לילי חג'ג': זאת אומרת שההורה יודע שהוא לוקח חלק בחינוך הילדים, הוא לא שולח לי חבילה ושוכח ממנה, אלא הוא לוקח חלק בעבודה יומיומית ותמיד שם כשאני צריכה אותו.

<לילי חג'ג': דבר אחרון זה העלאת המוטיבציה של הילדים.

<לילי חג'ג': הילדים, מהמקום שהם מגיעים, מרגישים שאין להם חובה לבוא ללמוד, אף אחד לא שואל אותם מה אתה לומד, אף אחד לא שואל אותם איך היה בבית הספר, והמקום הזה, להפוך את הילד ולומר לו מהיום הראשון שהוא נכנס לבית הספר שהוא יגיע לאוניברסיטה, ותאמר לילד מכיתה א', 'אתה תגיע לאוניברסיטה', 'אתה תהיה באקדמיה', 'אתה תשפיע', אין לו בררה אלא לזוז מהמקום שהוא נמצא, גם הוא וגם ההורים שלו ולהתחיל להתקדם.

<לילי חג'ג': היום תיכנס לבית הספר, הילדים יספרו לך שהם רוצים להשפיע באקדמיה ולהיות בעמדות מפתח במסגרת הצבאית, ואני מאוד מקווה, זה בעצם דור העתיד שאנחנו מפתחים.

<לילי חג'ג': דבר נוסף שהיה כאן, יש כאן את תכנית קרב, נכנסה בשנה שעברה תכנית סיסמה לכל תלמיד יחד עם תקשוב המאה ה-21, וזה כדי להביא בית ספר עדכני למה שאנחנו רוצים, כמו שיש בצפון תל אביב.

<לילי חג'ג': הילדים היום מדברים מחשב, עובדים מחשב, עובדים סביב משימות מתוקשבות, ההורים שלהם יודעים שהילדים מגיעים הביתה וזה לא רק הילקוט מונח בצד, אלא הם צריכים לגשת למחשב ולעבוד סביב הכלי הזה.

<לילי חג'ג': ההורים, מהמקום הזה, נתנו דגש גם לשדרג את עצמם במחשבים, גם הרשות סייעה כאן לדאוג לכל תלמיד למחשב, שלא ייווצר מצב שילד כזה או אחר לא יצויד בנושא הזה.

<לילי חג'ג': עברו בקיץ חוגים, הילדים קיבלו מענה לכול.

<לילי חג'ג': מהמקום הזה אנחנו עולים רק.

עמרם מצנע: אתם גם בתכנית מחשב לכל מורה?

<לילי חג'ג': כן, כן, אנחנו היום התקשוב המאה ה-21, אנחנו בשנה ראשונה, בשנה הבאה, שנה שנייה של השתלמות והעבודה בכיתה הופכת להיות מתוקשבת, בכל הכיתות עובדים סביב מחשב.

<לילי חג'ג': נכנס לבית הספר גם החלוץ החינוכי.

<לילי חג'ג': אלה חבר'ה שרואים שהם יכולים לעשות שינוי בדרכי הוראה, חלוצים, כשמם כן הם.

<יצחק איזי ענבר: כמה מורים כאלה נקלטו?

<לילי חג'ג': אצלי שניים.

<טובה דולב: קלטנו 20 בנתניה וכולם לבתי הספר ה- - -

עמרם מצנע: הם מחוץ לתקן?

<טובה דולב: כן, מחוץ לתקן, וכל אחד מביא עשר שעות.

<יצחק איזי ענבר: כן, זה סיכום עם מנכ"לית משרד החינוך.

<שי פרוכטמן: מה שחשוב להגיד זה שכל התכניות האלה הן תכניות בשיתוף משרד החינוך, ובעצה משותפת של המשרד ושל הרשות.

<שי פרוכטמן: שימו לב כמה משאבים משקיעים בבתי הספר האלה, והשינוי הוא באמת בשנים האחרונות.

<שי פרוכטמן: זאת אומרת לפני שלוש או ארבע שנים רש"י לא היה כל כך מצטיין ובאמת תוך כדי ההכנסה של הדברים, והמנהלת שנמצאת שם בשש השנים האחרונות הובילה גם תהליכים, אז אנחנו רואים את ההישגים היום.

פנינה תמנו: אז פה נדרשת שאלה, כשאתה אומר בואו תראו כמה מושקע בבתי הספר האלה, הייתי רוצה לדעת איזה תכניות למשל ברש"י שלא קיימות בבתי ספר?

<שי פרוכטמן: כל התכניות האלה קיימות בדרום מלכתחילה, בשבעה בתי ספר בדרום העיר.

פנינה תמנו: אז זה לא רק ממוקד, יוצא דופן.

<שי פרוכטמן: לא, לכולם.

<לילי חג'ג': כמו שאמרתי, כמנהלת הייתי צריכה את שיתוף הפעולה של כל הגורמים השותפים לעשייה בבית הספר.

<יצחק איזי ענבר: אם לא היית מצליחה היית צריכה לדבר הרבה, כיוון שהצלחת, את יכולה לדבר מעט.

<לילי חג'ג': אני רוצה לומר רק, שימו לב כמה עבודה עם ההורים ואני אומרת שזה חלק בלתי נפרד, זה לבוא ולקחת הורים ולעשות אותם הורים שלצד זה שאינם יודעים קרוא וכתוב יידעו לשבת מול ילד עם עבודה עם ספר, עם לשאול אותו את השאלות, אנחנו מלמדים אותם איך, נפגשים איתם, מלווים אותם, הופכים אותם מהורים 'הם מתערבים' להורים מעורבים, וכשאנחנו מבררים לעצמנו מה הוא היעד.

<לילי חג'ג': היעד הוא להביא את הילדים שלהם מצליחים שיחזרו אחריהם בחטיבות כתלמידים שיוכלו להיקלט בכיתות מצוינות.

יואל רזבוזוב: ואיך ההיענות של ההורים?

יואל רזבוזוב: איך הם מגיבים, איך הם באים?

יואל רזבוזוב: כמה הורים - - -

<לילי חג'ג': 100%, לכל מפגש 100%.

יואל רזבוזוב: הם משתפים פעולה?

<לילי חג'ג': 100%.

<לילי חג'ג': אני אומרת שההצלחה שלי היא בעובדה שכשאני מרימה טלפון להורה בבוקר, כמו היום, ואני אומרת לו 'שלחת ילד בלי כיפה ואני מבקשת שתדאג להביא לו כיפה', אז הוא אומר לי 'אני בעבודה, ב-11 אני מגיע', והוא מגיע להביא כיפה.

<לילי חג'ג': זאת אומרת שההורה מבין שהוא צריך לדעת איך ההורה שלו יוצא בבוקר, הוא צריך לדעת לאיזה בית ספר הוא שולח אותו, הילד יודע שההורה שלו יעזוב יום עבודה בשביל להביא לו, אז הוא חוסך לעצמו, דואג לו בערב לצרכים שלו, הילד מגיע כמו שצריך.

<לילי חג'ג': ולא יכול היה לעזוב את מקום העבודה שלו?

<לילי חג'ג': יגיע אחרי השעה חמש, אני אחכה לו, שאנחנו נשב ונדבר ביחד עם הילד.

<לילי חג'ג': אנחנו נסתכל כאן בתוצאות של מיצ"ב ובזה אני אסיים.

<לילי חג'ג': אנחנו רואים תוצאות מיצ"ב כיתה ב'.

<לילי חג'ג': 86 בית הספר שלנו לעומת בתי הספר דוברי העברית, 74.

<לילי חג'ג': בית הספר ממוקם בעשירון העשירי, אנחנו רואים ש-53% מהתלמידים נמצאים בציון של 88 עד 100, זאת אומרת רמת שאלות ברמת חשיבה גבוהה.

<לילי חג'ג': לימדנו אותם, זה תהליך שנרכש במשך השנים.

עמרם מצנע: כשהממוצע הארצי הוא חצי?

<לילי חג'ג': ראינו.

<לילי חג'ג': 25 וזה מתחלק.

<לילי חג'ג': אנחנו מסתכלים כאן על תוצאות בית הספר שלנו מבחינת מצב סוציו אקונומי, אנחנו 85 מעל הקבוצה הדומה לנו, אבל גם מעל הקבוצה של בתי הספר ברמה כלכלית גבוהה.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד משהו.

שמעון סולומון: קודם כל אני שמח לשמוע את זה, כאיש חינוך באמת מגיע לך כל הכבוד, את יכולה להיות דוגמה, המבחן האמיתי יהיה באמת לקחת את ההצלחות האלה ולשכפל אותן, כי אנחנו רואים פה באמת תשובה לכל המלעיזים, לכל אלה שאין להם אמונה, והנה, זו דוגמה חיה לראות איך אנחנו יכולים להצליח - - -

<יצחק איזי ענבר: וזה באותו בית ספר.

<אביטל לאופר: וצריך לזכור שזה בית ספר שכל הזמן שיגעו אותנו לסגור אותו.

<אביטל לאופר: זה בית ספר שרצו לסגור אותו כל השנים.

שמעון סולומון: השאלה עכשיו זה רמב"ם.

<יצחק איזי ענבר: נגיע אליו.

<טובה דולב: אני רוצה להגיד עוד משהו.

<טובה דולב: כיתה ב' והגיל הרך פועלים כבר כמה שנים ואחת ההוכחות להצלחה של מרכזים לגיל הרך בעבודה שלו - - -

פנינה תמנו: לא נותנים דוגמה לכיתה ב', זה המיצ"ב של כיתה ב' בלבד.

<טובה דולב: המיצ"ב שלילי הראתה הוא נתונים של כיתה ב', הם בסך הכול שנתיים בבית הספר.

<טובה דולב: זו גאווה גדולה וזו הצלחה וזה יפה, אבל זה גם תוצר של העבודה הממושכת של כבר כמה שנים.

<טובה דולב: המרכזים של הגיל הרך הם מלפני שאני באתי לפה והם עשו שם עבודה טובה.

<יוסי פרום: בוקר טוב לכולם.

<יוסי פרום: אני שמח על הזכות הגדולה לעמוד פה לפני הפורום הכל כך מכובד הזה.

<יוסי פרום: אנחנו, הגרעין החינוכי נתניה, הגענו לעיר לפני קרוב לארבע שנים, קבוצה של משפחות מהיישוב מצפה יריחו ובני נתניה שהחליטו לחזור לעיר, להיות שותפים פה בתהליכים של זהות יהודית ושל מעורבות חברתית בשכונות במצב סוציו אקונומי קשה יותר.

<יוסי פרום: הגענו לשכונת קרית נורדאו, הגענו 9 משפחות והיום אנחנו קרוב ל-30 בשכונה, כשהאמירה היסודית קודם כל של גרעין היא שאנחנו חלק מהשכונה, באנו לגור בשכונה.

<יוסי פרום: אני לא אספר פה סיפורים אישיים, אבל בעיניי תמיד המחמאה הגדולה ביותר זה - - - למשל אני אתן פה דוגמה, אחד מאנשי הגרעין זכה, הוא חתן התנ"ך העולמי, ואנשים מהשכונה באו וחיבקו אותי, אמרו לי, 'איזה דבר גדול, מהשכונה שלנו חתן התנ"ך'.

<יוסי פרום: כלומר העניין זה לבוא להיות חלק, להיות מעורב, לחיות את כל החיים וכחלק מהעניין הזה זה באמת כמובן להיות שותף במוסדות החינוכיים של השכונה.

<יוסי פרום: בפועל, כאשר הגענו, שטחו פה כבר את המצב של מוסדות החינוך בדרום נתניה, שהיה פה תהליך שהוא תהליך פחות בריא.

<יוסי פרום: בתי ספר הפכו להיות בתי ספר שכמעט כולם מהעדה ולעומת זאת הרבה מאוד ילדים, אם ניקח למשל את קרית נורדאו, 70% בסופו של דבר מאנשי קרית נורדאו הם לא מהעדה, ליד קרית נורדאו יש שכונות נוספות אחרות, כמו פולג, אירוסים, עכשיו נבנים עיר ימים ואגמים, שכונות מאוד חזקות, יש אוכלוסיות מאוד גדולות אחרות שהרבה פעמים באופן טבעי רוצות לשלוח לחינוך הממלכתי דתי, הם הרגישו שאין להם מענה חינוכי.

<יוסי פרום: ואנחנו, כמובן העירייה, משרד החינוך ואנחנו, בתור גורם שלישי מצטרף, באנו ואמרנו למה לא לקחת ולהתחיל לנהל פה תהליך אחר, תהליך שבו יש אינטגרציה מחזקת, שכל הילדים לומדים ביחד וכולם מתקדמים ביחד ולמעשה כל האוכלוסיות מקבלות את הפתרון ביחד וכולן נבנות אחת מהשנייה.

<יוסי פרום: התחלנו עם הגנים.

<יוסי פרום: בתום שנה, אני לא יכול שלא להזכיר את אביטל, שבאמת דחפה את כל המהלך הזה, ממש, בשתי ידיים, לא יודע בכמה ידיים, ממש דחפה את זה בצורה מאוד מאוד חזקה וכמובן סיוונה, ובהמשך כמובן, כשזה הגיע לבית הספר, אנחנו לא נוכל לציין פה את כל השותפים, כמו טוב, שי, שושי וכן הלאה, כל מי ששותף כאן, איזי, שתמיד יודע להישאר מאחורי הקלעים אבל לעשות הכול, ואם שכחתי שם של מישהו אז אני מתנצל בפניו, ובאנו ואמרנו 'בואו נקים גן ראשון שהוא גן עם המודל הזה', והיו לנו באותה שנה שישה ילדים, ילדי הגרעין, כולל הבת שלי, כולל הבת של השותף שלי, ישראל פרל, המנהל של הגרעין, שרשמנו אותם כמובן ראשונים לגן הזה, ויחד איתם התחלנו באמת תהליך של מעבר מבית לבית, לשכנע ילדים, גם משכונות מאוד חזקות, מי שמכיר את שכונת פולג, שכונה ברמה סוציו אקונומית מאוד גבוהה, ובאמת לשכנע ילדים מכל גווני האוכלוסייה לבוא ולהירשם לגן הזה.

<יוסי פרום: היה מאוד קשה, הצלחנו להגיע בשנה הראשונה ל-25 ילדים.

<יוסי פרום: מתוכם אני חושב כשליש היו ילדי העדה, בערך, ו-70% ילדים משאר השכונות, משאר מגווני האוכלוסייה.

<יוסי פרום: וחשוב לי לציין, זה גם מגווני האוכלוסייה, יש לנו ילדים חרדים, ילדים דתיים לאומיים, ילדים מסורתיים, ילדים גם שאינם שומרי שבת, שבתים מבתים לא שומרי שבת אבל מאמינים בדרך החינוכית הזאת, שזה העיקרון אצלנו, זה הדגל שאנחנו באנו ומאמינים בו, זה כל מי שמאמין בדרך החינוכית הזאת.

<יוסי פרום: ברוך ה', עכשיו יש לנו כבר שני גנים, בעזרת ה' בשנה הבאה ארבעה גנים.

<אביטל לאופר: אני חייבת לומר, צריך להבין שכל הילדים הללו הלכו לזרמים החרדיים, המוכר שאינו רשמי, מרמת פולג, שזו השכונה החזקה, היה יוצא, ועדיין יוצא, אוטובוס לכפר יונה לבית ספר מוכר שאינו רשמי.

<אביטל לאופר: זאת אומרת אפילו לא בנתניה.

<יוסי פרום: בשנה שעברה בחנוכה קיבלתי טלפון מאביטל, 'בוא, אנחנו רוצים לנהל פה תהליך של הצמחת כיוון אחר בבית הספר'.

<יוסי פרום: ברוך ה' יצאנו לדרך גם בבית הספר, חלק מהדברים כבר צוינו, אולי נראה קצת את הנתונים, באמת ברכה למשרד החינוך שכמובן עמד מאחורי כל התהליך הזה.

<יוסי פרום: אפשר לראות פה כיתות א' הנוכחיות, אפשר לראות את המספרים, ילדי גרעין.

<יוסי פרום: אצלנו ילדי גרעין אלה הילדים שהם מהמשפחות שבאו, כמובן יש פה ילדי העדה.

<יוסי פרום: שאר העיר, באים משכונות אחרות.

<יוסי פרום: תושבי קרית נורדאו, יש בקרית נורדאו, דרך אגב, אוכלוסיות לא קלות אחרות ולפעמים, צר לי לומר, אבל שוכחים את זה, תושבי קרית נורדאו ושכונת פולג עיר ימים.

<יוסי פרום: ואם רוצים, נראה את המגמה לשנה הבאה, זה לא סופי.

<יוסי פרום: בעזרת ה' השבוע יבוא להירשם הילד ה-40, יהיו לנו שתי כיתות תקניות.

<יוסי פרום: אפשר לראות שהמספר של ילדי שאר העיר עולה בצורה משמעותית, שזה אומר שבאמת יש פה מודל של הצלחה, שילדים משכונות חזקות ורחוקות מחליטים לבוא לבית הספר הזה.

<יוסי פרום: שכונת פולג, עיר ימים ואירוסים, ילדי הגרעין ברוך ה', גם גדל מספרם, כי יש הרבה ילדים.

<יוסי פרום: אני זכיתי השנה, היה לי חשוב, ביום הראשון של הרישום בשעה 8 וחצי התייצבתי בבית הספר, כדי שהילדה שלי תהיה הילדה הראשונה שנרשמת וברוך ה', ואנחנו מאוד מאוד שמחים בתהליך הזה, מאוד מאמינים בבית הספר.

עמרם מצנע: אם המגמה הזאת תימשך, אין סכנה שלא יהיו ילדים אתיופים שם יותר?

<יוסי פרום: לא, יש קבוצה של ילדים שרוצה ושמחה ובאה בשמחה והיא רוצה להיות חלק, למה לא?

<קריאה: לא זאת הייתה השאלה, השאלה הייתה האם אתם - - -

<שי פרוכטמן: לא, הם מקבלים 25%, זאת אומרת ככל שהם יקבלו יותר ילדים שאינם אתיופים הם יוכלו לקלוט יותר ילדים שהם אתיופים.

עמרם מצנע: אבל ילדים אתיופים שרוצים להגיע מקבלים אותם?

<שי פרוכטמן: אין בעיה, אבל עד 25%.

<אביטל לאופר: צריך להבין, זה חלק מההסדר איתם.

<אביטל לאופר: זה ברור, הילדים גרים שם בשכונה, לא יכול להיות שהם לא - - -

<יוסי פרום: אני אסיים במשפט, בעיניי המשפט שלך להיפך הוא משפט של הצלחה.

<יוסי פרום: בעזרת ה' לא יהיו ילדים אתיופים ולא אתיופים, כולם עם ישראל, יפסיקו להסתכל על כל העניינים האלה.

<גילת סיימון: שלום לכולם, אני שמחה לפגוש אתכם.

<גילת סיימון: לי קוראים גילת סיימון, אני מנהלת את אגף החינוך העל יסודי.

<גילת סיימון: אני אדבר ממש קצרצר, נתונים, כדי שאני לא אגזול את הזמן משלום, מנכ"ל בית הספר, שיציג את בית ספר שפירא וההישגים.

<גילת סיימון: זו גם הזדמנות לומר לשלום תודה רבה על האירוח כאן.

<גילת סיימון: במערכת העל יסודית בעיר נתניה יש כ-13,500 תלמידים, מתוכם קצת פחות מ-1,500 הם תלמידים יוצאי הקהילה האתיופית, זאת אומרת משהו בסביבות ה-12%.

<גילת סיימון: מרבית התלמידים לומדים בבתי הספר הממלכתי דתי, שני בתי ספר ממלכתיים דתיים שיש בהם מספרים גדולים של תלמידים יוצאי הקהילה הם שפירא, שאנחנו נמצאים בו עכשיו, וריגלר.

<גילת סיימון: שני בתי הספר האלה, מדד הטיפוח שלהם הוא 7.8, ואחוז התלמידים יוצאי הקהילה בבתי הספר הוא כ-35%.

<גילת סיימון: בממלכתי יש לנו שני בתי ספר נוספים שגם בהם יש תלמידים יוצאי הקהילה במספרים יחסית גבוהים, שזה בית ספר גוטמן שיש בו כ-22% או 23% ואלדד עם משהו כמו 12%.

<גילת סיימון: בגדול יש לנו הרבה מאוד תכניות שמתקיימות במערך העל יסודי שנותנות מענים לא רק לימודיים, אלא לימודי חברתי אישי, הייתי אומרת, כאשר חלק מהתכניות הן תכניות שמיועדות אך ורק ליוצאי הקהילה וחלק מהתכניות הן תכניות כלליות ומשתתפים בהם הרבה תלמידים, לרבות תלמידים שהם יוצאי הקהילה.

<גילת סיימון: אני אזכיר ממש בקצרה שיש לנו את הפרויקט הלאומי ויש לנו את תה"ל ואת קדם עתידים ואת פלא, של משרד הקליטה, שאלה הן באמת תכניות שנותנות בעיקר מענים לימודיים וגם מענים חברתיים, הייתי אומרת, ואיזה שהוא חיבור של ליווי אישי, שהוא בעיניי מרכיב מרכזי שמקדם את ההצלחה של התלמידים.

<גילת סיימון: אבל אמרתי באמת שאנחנו לא עוסקים אך ורק בתכניות של קידום לימודים, אז אנחנו גם מאוד לקחנו על עצמנו את העיסוק בנושא של ההכנה לצה"ל וגם יהיה זמן טיפה להזכיר את הנושא הזה.

<גילת סיימון: אבל אני עוצרת כאן.

<גילת סיימון: אם תרצו אחר כך עוד נתונים אני אשמח לתת אותם ואני רוצה לאפשר לשלום להציג את בית הספר ואת העשייה המבורכת.

<שלום עזרן: תודה, תודה לגילת.

<שלום עזרן: שלום לכם, היושב ראש עמרם מצנע, היושב ראש רזבוזוב, איזי, ברוכים הבאים.

<שלום עזרן: אני שמח שאתם כאן איתנו.

<שלום עזרן: כמארח אני מציג את הסנדביצ'ים בהתחלה וצריך גם לסכם, אז ההישרדות הזאת היא קצת בעייתית, אבל אני חייב לכולם להיות פקיד לעשר דקות בערך כדי קצת לדבר על חזון, קצת לראות, כפי שתיארתם קודם, איך התלמידים האלה מגיעים להצלחה בראייה של בית ספר שש שנתי כשהוא מסתכל על הגנים למטה, ואיך הבוגרים האלה אחר כך יוצאים לצבא וממשיכים הלאה.

<שלום עזרן: זו הנקודה שחשוב להקיף.

<שלום עזרן: ואני חייב לומר שהרשות כאן היא רשות מדהימה.

<שלום עזרן: פרשת השבוע זה קורח, הזוהר אומר ההוא למעלה נקרא אבא, אנחנו למטה אמא, ותמיד יש את החיכוכים ותמיד מחפשים את האמת.

<שלום עזרן: בין המרגלים לבין קורח, בסופו של דבר אחרי ליבון, אחרי משבר, מגלים תהליך של לידה ולא תהליך של משבר.

<שלום עזרן: ואמא, מה לעשות, זה ראשי תיבות של אביטל, מרים שאיננה פה, ואיזי.

<שלום עזרן: אז אלה החבר'ה שנמצאים איתנו כאן.

<שלום עזרן: מפקחת כוללת, שושי, נמצאת איתנו כאן, ממשרד החינוך, טובה דולב, גילת סיימון, אשר הציגה קודם.

<שלום עזרן: 1,100 תלמידים כבר נמצאים במסגרת שלנו, כ-174 מורים.

<שלום עזרן: סך הכול בתי הספר מזינים הם בתי הספר האלה.

<שלום עזרן: בית ספר שובו הוא בית ספר של חבר העמים - - -

<יצחק איזי ענבר: זאת המנהלת, מי שמתעניין בקליטה, זו קליטה.

<שלום עזרן: למעלה מ-60% מתלמידי שובו לומדים בבית ספר שפירא וזה חשוב.

<שלום עזרן: התפלגות אוכלוסיית התלמידים – 36% יוצאי אתיופיה, יש התפלגות בין השכבות אבל זה לא הזמן להיכנס לזה, 9% יוצאי צרפת, 4% חבר העמים, 51% תלמידים ותיקים, 49% תלמידים עולים.

<שלום עזרן: למעשה הפסיפס הזה הוא מורכב מאוד, הוא גדול מאוד, ויכולנו לומר שימו לב היכן ממוקם בית הספר ומהר מאוד למצוא את עצמנו במצב של רש"י או רמב"ם, זו המציאות, כי אנחנו ניזונים מאותם בתי ספר, הם בתי הספר המזינים שלנו.

<שלום עזרן: אז איך אנחנו מגיעים לאן שהגענו?

<שלום עזרן: ונדבר בסוף על תוצאות, כי זה פחות חשוב לי, חשובה לי הדרך.

<שלום עזרן: ברשותכם, ועדת החינוך, הוועדה לקליטת עלייה, אני חושב שזה המקום.

<שלום עזרן: דבר ראשון, במבנה הארגוני כללי אני לא רוצה לגעת, אני רוצה לגעת בכמה נקודות.

<שלום עזרן: שימו לב לפסי האורך שלנו, מחנכים, רבנים, יועצת ומורים מקצועיים.

<שלום עזרן: אנחנו רוצים ליצור איזה שהוא מעגל שלם, תיכף את המעטפת של מבנה ארגוני שיוצר קשר ישיר עם התלמיד.

<שלום עזרן: זה מה שאתם צריכים לקלוט כרגע כדי להבין את המשך הדברים.

<שלום עזרן: המבנה הארגוני, פדגוגיה.

<שלום עזרן: הטענה הבסיסית שלנו, ילד יושב על כיסא ליד שולחן למעלה מ-8 שעות, הוא חייב לחוות למידה משמעותית.

<שלום עזרן: תלמיד המגיע מאתיופיה, תלמיד המגיע מחבר העמים, או תלמיד יוצא צרפת.

<שלום עזרן: למידה משמעותית, פירושו של דבר שהילד מרגיש בסוף יום שהוא עשה משהו חיובי בבית הספר.

<שלום עזרן: זה לא פשוט, זה מורכב, והגרוע ביותר שלא מתייחסים לתלמיד הנמצא במסגרת שלנו וכשיש 49% תלמידים עולים צריך מבנה ארגוני ייחודי כדי ליצור מהלך כזה.

<שלום עזרן: לכן שימו לב כמה רכזים פדגוגיים נמצאים בבית הספר, ב-ז', ח'.

<שלום עזרן: ב-ט'-י' הורדנו את מפלס הפדגוגיה ל-ט' מפני שיש מקצועות שניגשים לבגרויות, מקצועות רבי מלל, זה מקשה מאוד ולכן גם חלק מהעבודה שלנו מתבצעת החל מחטיבת הביניים.

<טובה דולב: מינהל חברה ונוער חסר לי.

<טובה דולב: כל החינוך החברתי.

<שלום עזרן: יגיע בהמשך.

<שלום עזרן: הנה, זה מופיע כאן.

<שלום עזרן: פעילות בית חינוך.

<שלום עזרן: זו כל הפעילות שמתבצעת בבית הספר, כל מורה יודע, וחשוב כאן, הזכירה גילת והזכירה מנהלת רש"י, על הרבה מאוד פרויקטים שנמצאים.

<שלום עזרן: ריבוי פרויקטים יכול למוטט בית ספר, זה עדיין לא מצביע על הצלחה, תפוקה שולית לוחצת בהרבה מאוד מקרים, השאלה הגדולה איך ממנפים פרויקט, הופכים אותו לתכנית הוא הופך להיות חלק אינטגרלי ממערך הלמידה בבית הספר.

<שלום עזרן: אם זה לא מתבצע, יש אובדן גדול מאוד של הון תקציבי ולפעמים גם הון אנושי.

<שלום עזרן: לכן המערך האינטגרטיבי שיודע לחבר בין התכניות השונות ולתת מענה אופטימלי לתלמיד, אני חושב שיצרנו איזה שהוא מעגל נכון וטוב.

<שלום עזרן: אז מה אנחנו הולכים לעשות?

<שלום עזרן: איך אנחנו מתקיימים בעידן הזה?

<שלום עזרן: חינוך במציאות משתנה, הכותרת שלנו זה דיאלוג חינוכי.

<שלום עזרן: שימו לב, המילה הזאת חשובה.

<שלום עזרן: פדגוגיה כבסיס לאקלים, אקלים כבסיס לפדגוגיה.

<שלום עזרן: האקלים הבית ספרי שלנו, המיצ"ב שלנו מצוין, הוא הטוב ביותר בעיר, הצגנו את זה במחוז תל אביב, הוא יוצא מן הכלל, זה טוב, ואז אמרו לי 'תזמין מרצה שידבר על נושא של אלימות', לא, זה לא שם.

<שלום עזרן: אם יודעים לתת מענה פדגוגי נכון וליצור אקלים נכון, יצרנו את הבינגו שנותן איזה שהוא ייחוד, כפי שאמרתי, למידה משמעותית וילד שאפשר לבנות אותו לעתיד טוב יותר.

<שלום עזרן: דרך אגב, למדנו כשאתה יוצר משמעת נכונה וטובה בבית הספר, לפעמים אתה מזיז את זה החוצה, זה בא לידי ביטוי ברחוב, בשעות הפנאי של הילד, וכו' וכו'.

<שלום עזרן: זה לא הזמן להיכנס לזה.

<שלום עזרן: החינוך במציאות משתנה, כשיש לפני הילד את כל הדברים האלה.

<שלום עזרן: כל הדברים שמוכרים לנו, ריאליטי, הוא רואה את האח הגדול, מקור לחיקוי, האם יש לילד הזה שאיפות?

<שלום עזרן: ערכים.

<שלום עזרן: יזהר סמילינסקי אומר מי אמר שצריך לחנך לערכים?

<שלום עזרן: במציאות הקיימת שאותה אנחנו חיים כרגע הכול זמין, המורה למעשה מיותר, דרך היוטיוב הוא יכול ללמוד, אז מה המשמעות של בית הספר?

<שלום עזרן: יש נטייה אפילו לומר שבתי הספר עם הזמן ייעלמו אם לא נעשה מהלכים נכונים וחשובים, ועם הרבה מחשבה עתידית.

<שלום עזרן: אז מה זה חינוך?

<שלום עזרן: רבותיי, אני אומר את כל הדברים האלה כי הם חשובים לעולים.

<שלום עזרן: אז מה זה חינוך?

<שלום עזרן: כאילו גלשנו בגוגל, אני אצטט את הרב צבי יהודה ואומר, נפש הילד בטיבה, לגלות את היכולת של כל תלמיד ותלמיד מבפנים, לאן הוא רוצה להגיע, מה הייעוד שלו.

<שלום עזרן: משלים את זה הרב שפירא, ואני חייב לומר שפרופ' ויקטור פרנקל, האדם מחפש משמעות, זה ספר נפלא, דרך אגב כשהוא יצא מהמחנות הוא הרי התמוטט והתיאור שלו בספר, איך שהוא קם, חשוב מאוד.

<שלום עזרן: כל ילד נופל, כל אחד למטה, השאלה איך הוא קם לאחר מכן.

<שלום עזרן: ושמחתי לשמוע אותך, יואל, בפתיח שלך, שכל היום וכל הלילה מכרת אבטיחים ב-15 שקלים והגעת לאן שהגעת.

<שלום עזרן: החוכמה הגדולה זה תמיד אחר כך לעמוד על הרגליים.

<שלום עזרן: וכולם חווים משבר והחוכמה לא אצל אף אחד, אין נקודה ארכימדית במערכת החינוך שאפשר להצביע עליה, כי זה מורכב מאוד, זה תלוי בכמה וכמה פרמטרים.

<שלום עזרן: אני מקווה שבית ספר שפירא, עובדה, לפי מספר התלמידים ולפי ההישגים אנחנו יכולים להצביע על איזה שהוא כיוון שנראה.

<שלום עזרן: אז מה אנחנו רוצים?

<שלום עזרן: מה זה מיצוי חינוך?

<שלום עזרן: מיצוי חינוך זה הכרה בעוצמות וגבולות התלמיד, על זה דיברנו.

<שלום עזרן: מעקב ובקרה, אנחנו מדברים תמיד על תוצרים, מה אחוזי הבגרויות ומה הממוצע.

<שלום עזרן: זה טוב, זה נחמד, אבל זה לא תכל'ס, צריך טיפה לתת איזה שהוא איזון לנושא של התהליכים, וזה חייב ליצור דיאלוג משמעותי.

<שלום עזרן: צריך לדבר עם הילד.

<שלום עזרן: כדי לומר את זה, לא סיסמה מהשפה ולחוץ, צריך ליצור מבנה ארגוני מתאים וצריך לתת לזה מעטפת נכונה.

<שלום עזרן: השיחה עם הילד, כדי לנבור פנימה ולראות לאן הוא מכוון, האם הוא רוצה להיות אינסטלאטור בסוף?

<שלום עזרן: גם זה מקצוע, לא כולם במעמד הר סיני היו עורכי דין ורופאים וטייסים, לא כולם היו שם.

<שלום עזרן: ואם הוא זקוק לכלים כדי להיות רופא, או כדי להיות לאחר מכן אלוף ישראל בג'ודו, צריך לכוון אותות לשם, אם יש את הכלים ואת האפשרות.

<שלום עזרן: א' בנאי: אני שומע אותך מקוטע, יש רעש כמו ים, כנראה שאין כאן קליטה, אתה נעלם.

<שלום עזרן: נראה לי שזה מתאים.

<שלום עזרן: אז מה זה דיאלוג משמעותי, איך מבצעים את זה?

<שלום עזרן: צריך שיהיה מורה רב ממדי.

<שלום עזרן: המחנך של היום, הוא צריך להיות א' מחנך, חבר ותלמיד כאחד, ואת הילד צריך לראות במעטפת של מכלול.

<שלום עזרן: בואו נגיע לתכל'ס יותר.

<שלום עזרן: מה צריך לעשות?

<שלום עזרן: דרך אגב הוקמה ועדה כאן, בראשותי, במקרה, מינה דר' אברהם ליפשיץ, לנושא של קליטת עלייה, קליטת יוצאי אתיופיה.

<שלום עזרן: הדוח הזה נמצא אצל דר' אברהם ליפשיץ מסוף שנה שעברה, אנחנו כאן התכנסנו בבית הספר, נציגים מכל הארץ - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לקבל את זה.

<שלום עזרן: אני אשמח להעביר, אין שום בעיה.

<שלום עזרן: שלוש המסקנות הן כאלה, למדנו שכל ילד יוצא אתיופיה צריך לדעת גם יידי"ש.

<שלום עזרן: מה זה היידי"ש הזה?

<שלום עזרן: לא להיבהל, אל"ף, ייחודיות של בית הספר, להיות מנותב כמו חץ.

<שלום עזרן: בית הספר זה משדר טכנולוגיה ומדעים ותיכף נראה את זה, אפשר לראות את זה בכל ערוצי התקשורת, אפשר לראות את ההישגים שלנו רק בשלושה החודשים האחרונים, לפי דעתי הם מרשימים, בית הספר צריך להיות מנותב כחץ ברור וחד לאן הוא הולך.

<שלום עזרן: בי"ת, דיאלוג שדיברנו קודם ושפה.

<שלום עזרן: מתברר שהנושא של שפה, למרות שרוב ילידי יוצאי אתיופיה, ואני מאוד מאוד אוהב את הקהילה הזאת, התמימות והרצון להתקדם והענווה והצניעות שלהם, זה מידות שאני רק מנסה לחקות אותם, אבל עדיין יש בעיה של שפה.

<שלום עזרן: גם שפה שנייה וגם התרבות הכוללת.

<שלום עזרן: למרות שהם ילידי הארץ, עדיין יש חסכים שצריך לטפח.

<שלום עזרן: זה תהליך, זה זמן, בחינוך אי אפשר זבנג וגמרנו.

<שלום עזרן: קפיטליזם לא הולך לכל מקום עד הסוף וצריך - - -

עמרם מצנע: מחזקים גם את השפה שלהם?

<שלום עזרן: כן, יש פה מגמה לאמהרית, הם ניגשים לחמש יחידות אמהרית מתוך גאוות יחידה.

<שלום עזרן: נסגור עם אהוד בנאי, ניפגש בקרוב פנים אל פנים, אני רוצה להבין מה אתה בעצם רוצה, אני מוכן ללכת איתך עד לקצה הקצה.

<שלום עזרן: במהלך הפדגוגי המבנה שלנו, אני לא אכנס לתוכו כיוון שהוא מורכב וצריך שעתיים לטובת העניין, אבל המקצוע הכי חשוב ואנחנו עוסקים הרבה בפדגוגיה זה התחום של הומניסטיקה, כל המקצועות רבי המלל.

<שלום עזרן: שם התלמידים נכשלים.

<שלום עזרן: כל הוראה של שפה, הבעה והבנה יש עדיין קושי, לכן הוא משמש כמרכז וממנף את שאר תחומי הדעת ובסופו של דבר יוצר איזה שהוא חיבור נכון, אבל לצערי זה לא המקום וזה לא הזמן.

<שלום עזרן: והכי חשוב כאן זה איך יוצרים מערך בין תחומי.

<שלום עזרן: מתוך תפיסת עולם אנחנו רוצים שילד ילמד מתמטיקה אינטגרלים ודיפרנציאלים, מה זה מעניין ילד יוצא אתיופיה אינטגרלים ודיפרנציאלים?

<שלום עזרן: קוסינוס וסינוס?

<שלום עזרן: אני עצמי הייתי משועמם עד תום, אבל כשיוצרים למידה משמעותית, יש לנו מגמת פיזיקה מהמגמות הגדולות ביותר בארץ ויש שם תלמידים, תלמידים עולים, יוצאי צרפת, יוצאי אתיופיה ואחרים, יצרנו מאגר של מערך בין תחומי, מתוך תפיסת עולם שילד צריך ליצור קשר בין פיזיקה לבין מתמטיקה לבין אנגלית, ואז לקחנו תעופה, הילדים האלה לומדים כרגע איך להטיס מטוס וכו', והם בעצמם מטיסים מטוס, הם חווים את החוויה הזאת בהרצליה, דרך חברת מונר, עם היושב ראש פרופ' משה רוזנפלד, מהנדסה תל אביב, שמלווה תלמידים באופן אישי, ויש כאן תלמידה אחת כאן, אם יהיה זמן נדבר איתה.

<שלום עזרן: זאת א ומרת האנשים האלה נחשפים בפני אנשים ואומרים, 'רק רגע, הוא מרצה באוניברסיטה?

<שלום עזרן: גם אני יכול'.

<שלום עזרן: אני יודע להטיס מטוס, לא סתם אני יודע להטיס מטוס, אני עכשיו מבין את הנוסחה במתמטיקה שמסבירה לי את התהליך הפיזיקלי איך להטיס מטוס.

<שלום עזרן: מדהים.

<שלום עזרן: כך יצרנו מערך מוטיבציוני גדול וניצול זמן של שעות פנאי.

<שלום עזרן: VFS, Virtual fly, תלמידים מתקינים סימולטור בבית ובזמן הפנוי שלהם משחקים על סימולטור כדי להטיס מטוס.

<שלום עזרן: הרווחנו ניצול זמן, הרווחנו פיזיקה ברמה גבוהה והרווחנו תלמיד במערך בין תחומי, הוא חייב לקרוא מאמרים באנגלית, והוא לומד מתמטיקה בשיעור פיזיקה.

<שלום עזרן: תוצאות.

<שלום עזרן: אין מה לעשות, עד עכשיו היינו ככה למעלה, עכשיו נהדק חגורה ונרד למטה .

<שלום עזרן: ברמה של עשור בלבד אני חייב לומר שאני אישית לא מרוצה.

<שלום עזרן: אני לא מרוצה כי יש לי עוד הרבה מה לעשות, בשנתיים האחרונות יש קצת ירידה כמו בכל מערך של תעשייה, אי אפשר במהלך ליניארי של עלייה תמידית, אבל אלה הנתונים בראייה של עשור.

<שלום עזרן: תש"ס היינו 31% בגרות, תש"ע היינו 76%.

<שלום עזרן: יוצאי אתיופיה לא רק שהם מעכבים - - -

עמרם מצנע: האחוזים האלה זה מהניגשים?

<שלום עזרן: האחוזים האלה הם מכלל השכבה, לא מהניגשים, מכלל תלמידי השכבה.

<שלום עזרן: בגרות, ולא רק בגרות אלא בגרות אקדמית, זאת אומרת הוא עבר לפחות 4 יחידות באנגלית.

פנינה תמנו: אבל זו באמת שאלה חשובה, זה כולל אלה שלא ניגשים?

<שלום עזרן: כל תלמידי השכבה באשר הם.

<שלום עזרן: אלה הנתונים, אני חושב שהם יפים.

<אביטל לאופר: אין ילדים שלא ניגשים, יש ילדים שחסר להם פתאום יחידה במתמטיקה, שחסר לה זה, כולם ניגשים.

<שלום עזרן: השקף הבא.

<שלום עזרן: שימו לב לזכיות שלנו בחודשיים האחרונים, זה מלמד שאנחנו מכוונים.

<שלום עזרן: זוכרים את החץ להיות מנותב מטרה, אלקטרוניקה אוניברסיטת תל אביב, מחלקת הנדסה, מקום ראשון בארץ מתוך 680 עבודות, נתון.

<שלום עזרן: צעד ראשון לקראת פרס נובל בפיזיקה, תחרות בין לאומית, התלמידה יושבת כאן, טובה חנימוב, מקום ראשון בעולם.

<שלום עזרן: אני מצטער, מחיאת הכף לא הייתה במקום, מפני שהכי חשוב לי הוא שהיא עושה כאן שירות לאומי בבית הספר.

<שלום עזרן: עכשיו מגיע לה מחיאות כפיים.

<שלום עזרן: תודה לך, טובה.

<שלום עזרן: מדענים צעירים, האוניברסיטה העברית, מקום שני.

<שלום עזרן: מכרוניקה מקום ראשון, מדענות מקום ראשון, ממציאים צעירים, בשבוע שעבר, שתי זכיות, מקום ראשון בשכבה י' - - -

<דוד יאסו: כמה יוצאי אתיופיה בתכניות האלה?

<שלום עזרן: אוה, יפה מאוד, שאלת שאלה נכונה.

<שלום עזרן: לא אכחיש ולא אומר לך, נדמה לי שיש פה שני תלמידים שנמצאים בסך הכול בזכיות האלה.

<שלום עזרן: אני בא ואומר, שימו לב טוב למה שאני רוצה לומר עכשיו, כי זה מאוד חשוב: עד לפני שלוש שנים התעסקתי עם אלה שנמצאים למטה, בקצוות, תמיד עם אלה שצריך לקדם אותם טיפה, ואז בית הספר התחיל לרדת, כי אנחנו מתעסקים עם אותם תלמידים שמתקשים ומנסים להאיץ אותם למעלה, ואז אמרתי לעצמי, לא, התלמיד יוצא אתיופיה, יוצא צרפת וגם חבר העמים וגם הוותיקים, זה 7.8 מדד טיפוח, יש פה ותיקים חלשים מאוד.

<שלום עזרן: אנחנו יודעים שיש הסללה במגזר הדתי, אין מה לעשות, מי שרוצה הולך לישיבה, מי שרוצה הולך לאולפנה וכאן המשאיות, סליחה שאני אומר, למעלה מ-200 תלמידים זה נפלא, אבל שאר התלמידים מגיעים לכאן, בין אם זה מרצון ובין אם זה שלא כיוונו אותם למסגרת אחרת, זה נתון עובדתי קשה, אבל עם זה אני חי, אמרתי לעצמי שאני חייב למנף את בית הספר גבוה, לתת מענה לקצה של המצוינות, בין אם יש תלמידים עולים יוצאי אתיופיה ובין אם אין, אבל תלמיד יוצא אתיופיה שמגיע לבית הספר הוא גאה, הוא יודע שיש פרסום בעיתונות שבית ספרו זכה מקום ראשון והוא זוכה עוד פעם מקום ראשון והוא יגיע לשם.

<שלום עזרן: יש תלמידה שלנו כאן, אני מקווה שהיא תיכף תדבר, היא סיימה י"ב עם 5 פיסיקה, 5 אנגלית והיא תעשה - - -

<יצחק איזי ענבר: קרא לה.

<שלום עזרן: תיכף נראה אם היא נמצאת כאן, רק שהזמן יאפשר.

<שלום עזרן: זאת אומרת התלמידים האלה מגיעים רחוק.

<שלום עזרן: מה שאני רוצה לומר, בדרך כלל העולים מעלים את אחוז הבגרות בבית הספר ולא הפוך, לא לטעות.

<שלום עזרן: זה דבר חשוב.

<שלום עזרן: תהילים: כחצים ביד גיבור כן בני הנעורים.

<שלום עזרן: זאת אומרת מכוונים חץ למקום אחד וצריך לכוון אותו גבוה.

<שלום עזרן: דרך אגב, פרופ' פרנקל אמר בעניין הזה, צריך תמיד לכוון גבוה, כי ממילא יש את הכבידה שזה מוריד את זה טיפה למטה.

<שלום עזרן: נכוון גבוה, נגיע לייעוד שאנחנו צריכים.

<שלום עזרן: תודה.

עמרם מצנע: מה המגמה מבחינת מספרי הילדים?

<שלום עזרן: מספרי הילדים במה?

עמרם מצנע: המתקבלים לבית ספר?

<שלום עזרן: אין תלמיד שרוצה להתקבל לשפירא ו - - -

עמרם מצנע: מה המספרים?

<שלום עזרן: לפני 15 שנה כשהחל החיטוב, זה מרתק כשלעצמו, אני הייתי בשליחות בברזיל, הלכתי להיות סגן מנהל בית ספר דרורים, בית ספר לא דתי, ממלכתי, במתכוון, והייתה כאן מנהלת שמונתה, אז החל תהליך החיטוב, נרשמו 80 תלמידים מתוכם 72 תלמידים יוצאי העדה.

<שלום עזרן: אותה מנהלת שמה את המפתחות והלכה הביתה.

<שלום עזרן: נתבקשתי להיקרא לדגל.

<שלום עזרן: זה לא בגללי, אני כבר אומר לך, אבל אני מוכן לספר את מה שהיה, נכנסנו לכאן, שנה לאחר מכן כבר היו 200 תלמידים בשכבת גיל, 40% יוצאי אתיופיה, במהלך חמש שנים לאחר מכן.

<שלום עזרן: זאת אומרת היינו אחוז מסוכן מאוד ונלחמנו על כך שאנחנו לא נעבור את האחוז הזה, כי זה סוג של קו אדום שעברנו אותו כבר מזמן.

עמרם מצנע: מבחינת סך כל התלמידים אתם בעלייה?

<שלום עזרן: סך הכול מספר התלמידים שלנו גדל מאוד.

<שלום עזרן: יש לנו 200 תלמידים כרגע שנרשמו לשכבה ז' בשנה הבאה ואנחנו יכולים להגיע ל-220, אפילו 230 תלמידים, הרישום עוד לא הסתיים.

<שלום עזרן: כך זה בחמש השנים האחרונות.

<שלום עזרן: זאת אומרת אנחנו למעלה מ-200 תלמידים בשכבת גיל.

עמרם מצנע: שאלה שנייה, מתוך אלה שמתחילים את ז', כמה לא מגיעים לסוף י"ב?

<שלום עזרן: דבר ראשון שתדע, המוטו של ראש מינהל החינוך זה העניין של ההכלה ויש לא מעט תלמידים, אולי בין 10 ל-20 תלמידים שלא מסיימים כאן י"ב, למה?

<שלום עזרן: בגלל כל מיני בעיות, הם זקוקים לפנימייה, הם רוצים ללכת לפנימייה.

<שלום עזרן: שוב, אני חוזר ואומר, אני מנותב לטכנולוגי, מדעי, שמתי חץ, שמתי מטרה, אני יודע בדיוק מה אני רוצה מעצמי, לכן האוכלוסייה הטובה של שובו, תלמידים מחוננים, ובתי ספר אחרים אומרים 'אני רוצה שפירא', למרות שיש פה עולים, למרות שיש פה תלמידים מתקשים, הם רוצים שפירא כי הילד מנותב למהלך הזה, הוא רוצה טכנולוגי מדעי, נקודה.

<שלום עזרן: דרך אגב, יש כאן גם י"ג-י"ד, אנחנו שותפים עם הצבא, חיל תקשוב, בתחום של האלקטרוניקה וכו'.

<שלום עזרן: זאת אומרת אנחנו מנותבים טכנולוגי מדעי.

עמרם מצנע: זאת אומרת אתה אומר שמספר הילדים שלא מגיע לסוף הוא זניח ואלה סיבות - - -

<שלום עזרן: זה מאוד תלוי.

<שלום עזרן: מבחינתנו זה לא זניח, אבל מה שכן ה - - -

<אביטל לאופר: שלום, 10% או 10 תלמידים?

עמרם מצנע: 20 כל שנה יורדים, או ש - - -?

<שלום עזרן: אתה מדבר על שנתון, לא מסך 1,100 תלמידים.

עמרם מצנע: אני דיברתי על מתחיל כיתה ז' ומגיעים לי"ב.

<שלום עזרן: אז בערך 20 תלמידים יוצאים במהלך תקופת השהות שלו.

<שלום עזרן: צריך לדעת, יש תלמידים שחוזרים לצרפת, יש תלמידים שמעדיפים פנימייה.

<שלום עזרן: בואו נאמר שהמציאות הקיימת היא כדלקמן, תלמידים אוהבים את בית הספר, עובדה שהם באים לכאן, תלמידים מרגישים בני בית - - -

<אביטל לאופר: רגע, אין תלמידים שרוצים ללמוד פה שאומרים להם 'צאו החוצה'.

עמרם מצנע: זה ברור, אבל בית הספר מתמודד עם בתי ספר אחרים.

<שלום עזרן: כמורה טוב, אני לא יכול לשמוע, יש לי מגבלה, אם הייתי אישה או אמא, כפי שאמרנו קודם, הייתה לי אפשרות, אבל היא מצביעה יפה.

<זיוה מקונן דגו: אני מצביעה יפה כדי ממש להתקומם.

<זיוה מקונן דגו: כשאתה אמרת שהיינו בסכנה מרוב ריכוז של יוצאי אתיופיה אני חטפתי כאבי בטן.

<זיוה מקונן דגו: כי איפה שהוא התפיסה הזו שיוצאי אתיופיה בריכוז או שחורים הרבה מדי זה סכנה - - -

<יצחק איזי ענבר: אוי, אל תתפסי - - -

<זיוה מקונן דגו: סליחה, אבל זה מה שאני שמעתי.

<יצחק איזי ענבר: אני לא מוכן לשמוע אמירות כאלה, עם כל הכבוד.

<יצחק איזי ענבר: אמירות, תדברי ברמה הפדגוגית מה שאת רוצה, אל תדברי על צבעים, זה לא יפה.

<זיוה מקונן דגו: זה מה שהוא אמר, אבל.

<יצחק איזי ענבר: הוא לא אמר.

<זיוה מקונן דגו: - - - 'אנחנו בסכנה', כך הוא אמר.

<יצחק איזי ענבר: הוא לא אמר.

<שלום עזרן: תני לי שנייה, גם יש פה תלמידה, נכבד את עצמנו, הבנו את השאלה.

<טובה דולב: אני רוצה להגיד לך מילה טובה.

<טובה דולב: בדקת, עמרם מצנע, כמה ילדים מגיעים, אחד הדברים שמעידים על כמה מרוצים מבית הספר, במיצ"בים יש גם האקלים, שהאקלים נמדד, ואחד מבתי הספר הטובים ביותר, שהאקלים הכי גבוה, זה שפירא.

<טובה דולב: זה ממש ייאמר לזכותם.

<שלום עזרן: אני רוצה רק להבהיר את הנקודה, כי חשוב לי מאוד מה שאמרת.

<שלום עזרן: דבר ראשון, צריך לדעת, שכל בית ספר, לא משנה מה הוא, ולו היו כאן יוצאי צרפת 40% גם הייתי מוטרד.

<שלום עזרן: אנחנו חיים כחברה ישראלית, אנחנו רוצים פסיפס של תלמידים, אז הפסיפס הזה - - -

<זיוה מקונן דגו: כשזה רוצים זה בסדר, זה מה שנתפס, ואת זה אנחנו חייבים לשבור.

<שלום עזרן: אני רוצה לענות לך ברשותך.

<שלום עזרן: כאבי הבטן, אני רוצה לעזור לך.

<שלום עזרן: אני אומר כזה דבר, כל בית ספר צריך ליצור את הפסיפס שלו, כל אחוז שהוא מעל אחוז מסוים הוא בעייתי, לכל סוג אוכלוסייה.

<שלום עזרן: אני מבקש.

<שלום עזרן: תראי, הצבע שלי לא רחוק, את יודעת, במעמד הר סיני הראשונים היו אתיופים, אחר כך ברחו הספרדים והאשכנזים - - -

<יצחק איזי ענבר: התלמידה.

<אילנה, תלמידה  בביה"ס שפירא: קוראים לי אילנה, אני בכיתה י"ב, אני במגמת פיזיקה אלקטרוניקה ומכשירים ואני עושה 5 בפיזיקה, 10 באלקטרוניקה, 5 מתמטיקה, 4 אנגלית.

עמרם מצנע: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?

<אילנה, תלמידה  בביה"ס שפירא: אני עוד לא יודעת.

<שלום עזרן: מגיע לה מחיאות כפיים.

<שלום עזרן: כדי לעזור ואולי טיפה זה יעזור לכם, דבר ראשון יש קבוצת מנהל, 12 תלמידים, שקלטנו בכיתה ז', 13 תלמידים, הם חגגו בר מצווה עם משפחת בייקר בארצות הברית והם בנו חדר מסוים כדי לנצל את - - -

<יצחק איזי ענבר: על פי היושב ראש, אני אקבל נזיפות על לוח הזמנים.

<שלום עזרן: אני כבר מסיים.

<שלום עזרן: 12 התלמידים, הם קיבלו תגבור לימודי כדי להגיע ליעד.

<שלום עזרן: משפחת בייקר מארצות הברית הזמינה אותם לארצות הברית ומחר הם יקבלו את הוויזה והם נוסעים יחד איתי.

<שלום עזרן: אני בטוח שהם לא ייתנו לי לישון שם, אבל אני אתגבר עלזה.

<שלום עזרן: בגלל שהם עשו מאמץ.

<שלום עזרן: היכולת שלנו לתת מענה, גם לקצוות ולאוכלוסיית תלמידים מתוך אהבה ונתינה, ואני חושב שפקאדו גם ל-5 אנגלית, נכון?

<תלמיד בביה"ס שפירא: כן, עברתי גם.

<שלום עזרן: עברת גם.

<תלמיד בביה"ס שפירא: אם יש לכם שאלות תשאלו.

פנינה תמנו: איך אתם מרגישים בבית הספר?

<תלמיד בביה"ס שפירא: סבבה.

<תלמיד בביה"ס שפירא: בסדר.

<תלמיד בביה"ס שפירא: משקיעים, בזכותם התקדמתי, נגיד באנגלית הייתי בממוצע נמוך מאוד, 75, ו - - -

פנינה תמנו: אתה ביקשת ואפשרו לך?

<תלמיד בביה"ס שפירא: כן, אני התחלתי לעבוד ומורים גם - - -

פנינה תמנו: אתה מקבל תגבורים באנגלית, מה אתה מקבל?

פנינה תמנו: קיבלת עזרה, היית צריך עזרה?

<תלמיד בביה"ס שפירא: בכיתה י' היה לנו חוג - - - באנו בזמן הפנוי ולמדנו.

פנינה תמנו: אפרופו ההתפלגות של יוצאי אתיופיה במגמות, האם זו אותה התפלגות כללית?

<שלום עזרן: אפשר להראות.

<שלום עזרן: שוב, אני חוזר ואומר, בית ספר שיש בו 51% עולים אין דבר כזה שהם מנותבים למשהו שהם לא, הם נמצאים בכל המקומות, בכל המגמות באופן שווה.

פנינה תמנו: תן לנו את ההתפלגות.

<שלום עזרן: אני יכול להראות לך נתונים, אם תרצי, ההתפלגות היא סבירה מאוד.

עמרם מצנע: אתה ב-י"ב?

<תלמיד בביה"ס שפירא: כן.

עמרם מצנע: לאן אתה הולך עכשיו אחרי הלימודים?

<קריאה: הוא הולך למכינה.

עמרם מצנע: מכינה קדם צבאית?

עמרם מצנע: איפה?

<תלמיד בביה"ס שפירא: בימין אורד.

<שלום עזרן: דרך אגב, יש תלמיד שלמד 5 יחידות צרפתית, כי הסתובבה כאן צרפתייה מאוד נאה, הוא אומר לי בשקט, 'המנהל, אני חייב ללמוד 5 יחידות צרפתית ותתפלל בשבילי'.

<שלום עזרן: התפללתי, האמת היא שזה לא עזר.

<שלום עזרן: אני מתנצל, אני מקווה שקיבלת תשובה, זה רחוק מלהיות - - - את לקחת את זה למקומות - - -

פנינה תמנו: היא רק דיברה על הטרמינולוגיה, לדעתי.

עמרם מצנע: דבר שלא קשור דווקא למבנה, יש לכם חיכוך בין אופק חדש לעוז לתמורה?

<טובה דולב: עוז לתמורה נכנס רק בבית ספר אחד.

<שלום עזרן: בשנה הבאה ניכנס לאופק חדש, זה הכרחי, ובעוד שנתיים ניכנס לעוז לתמורה, אבל אם אתה שואל את דעתי, אני חושב שוועדת החינוך חייבת ליצור את הדבר ההוגן והחכם והמתבקש, שבית ספר שש שנתי יהיה עוז לתמורה.

עמרם מצנע: מי שיצליח עם שני הקנדידטים שם למעלה יקבל פרס נובל לשלום.

שמעון סולומון: אני רק רוצה לנצל ממש בחצי דקה קודם כל באמת להודות, אם יש הצלחה אין ספק שזה יכול לתת גם בעתיד.

שמעון סולומון: כבוגר ימין אורד אז אני מברך אתכם, איפה התלמידים?

שמעון סולומון: שתמשיכו באמת מהמכינה להיות גדולים.

שמעון סולומון: אמרת כאן משפט על ויקטור פרנקל.

שמעון סולומון: בשבילי הספר הזה היה כמו תנ"ך, במובן הזה, אני סיפרתי לטובה איפה הייתי שלוש שנים, ברואנדה, כמנהלת חינוך והדרכה, כשעבדתי עם ילדים ניצולי רצח העם, ילדים שכביכול עזבו אותם כי הם לא יכולים להצליח בחיים כי הם פגועים נפשית ופיזית.

שמעון סולומון: על ידי עבודה כזאת כמו במשפט שאומר 'אם יש למה, אפשר לשאת כל איך', זה גם בספר של אדם מחפש משמעות, הספר הזה גרם לכך שהעבודה בהדרכה ביום יום שעשינו, מתוך 120 ילדים 117 קיבלו בגרות מלאה בסטנדרטים אמריקאיים.

שמעון סולומון: אני בא להגיד לך, צריך להאמין בילדים יוצאי אתיופיה, זה הדבר הבסיסי ביותר, לא לראות אותם כנטל ולא להגדיר אותם כמעמסה, אלא ברגע שאנחנו משנים תפיסה ואומרים שיש להם יכולות והוכחנו, יוצאי אתיופיה, שאנחנו יודעים לשחות איפה שזורקים אותנו, ישיבות תיכוניות, ישיבות אולפנות, בטכניון, בבגרות, ואם שמת אותם במקום נמוך, גם יתרגלו לשם.

שמעון סולומון: לכן האמונה ביכולת של הילדים היא בסיסית ואני רוצה להודות לך בהזדמנות פה.

שמעון סולומון: רק בבית ספר רמב"ם צריך לראות שאפשר לעשות את זה.

שמעון סולומון: תודה.

פנינה תמנו: אני כמובן מצטרפת לדברים של שמעון, הוא אמר את זה בצורה הברורה ביותר, שבסופו של דבר גם אומרים על כל ילד צריך רק מבוגר אחד שיאמין בו, ואני חושבת שהדוגמה של מנהלת בית הספר, זה היה בית ספר רש"י, השם שלך הולך לפנייך וללא ספק מבינים שכשיש מבוגר אחד שמאמין בילדים אפשר לעשות את השינוי.

פנינה תמנו: מה שכן חסר לי בתמונה, אנחנו באמת ראינו פרויקטים מאוד עשירים ובאמת יש פה עשייה של עירייה נתניה ובכל זאת ראינו את הצד המלא של הכוס ואני הייתי רוצה לראות את הצד הריק, לא ממקום של ביקורת, לא ממקום של חלילה שאתם תצטרכו להתגונן, אלא ממקום של שיתוף פעולה, לבוא ולשנות, לראות מה בכל זאת, לפני שלוקחים החלטות שהן הרות גורל לנסות - - - אמרתם שאתם משתפים את הקהילה, אבל בכל זאת אנחנו לא מתעלמים מהעובדה שבשבוע שעבר היו הפגנות, פוליטי/לא פוליטי, זה לא משנה.

פנינה תמנו: אנחנו פה על מנת לראות בכל זאת איך אפשר לעשות את זה בצורה הנכונה והטובה ביותר ולא כמו שקרה בפתח תקווה, שסגרו את ניר עציון, ואני אומרת לכם מידיעה אישית, יש שם ילדים שבסופו של דבר בגלל שסגרו את זה במכה אחת הם נפלו בין הכיסאות, ולא בטוח שזה נזק שאפשר לתקן, אלה נזקים בלתי הפיכים.

פנינה תמנו: ברור, אני חושבת שהפתיחה היא בהכרה שיש פה בעיה ברמב"ם ובעוד כמה מקומות, ועכשיו מפה, לעשות באמת חשיבה משותפת איך בכל זאת גורמים לכך שזה ייראה כמו שפירא וכמו רש"י.

פנינה תמנו: סיור בבית הנוער 'קפה לנוער'

<אבי בן שמחון: שלום לכולם, אתם נמצאים בבית הנוער שנקרא 'קפה לנוער'.

<אבי בן שמחון: אנחנו במסגרת מה שנקרא רשת הפנאי וקהילה פנאי, זה פולג, נורדאו, אירוסים, אלה ארבעת השכונות שמאכלסים כ-45,000 תושבים, זה מן מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית.

<אבי בן שמחון: יש לנו את אלה שיש להם בפולג, אלה שיש להם טיפה פחות באירוסים, ופה בנורדאו, כ-20,000 תושב במצב סוציו אקונומי נמוך וזה מאפשר לנו, אם תשאל אותי, או תשאלו אותי מה החזון שלי, שתי מילים, אינטגרציה חברתית.

<אבי בן שמחון: זה לחבר בין אנשים, את השונה, החריג, עם אלה שחושבים שהם בסדר, את העולים עם הוותיקים, את אלה שאין להם עם אלה שיש להם, זה יופי של מצפן.

עמרם מצנע: כמה מרכזים כאלה יש?

<אבי בן שמחון: אנחנו פועלים בייחוד מתוך מתחמים בית ספריים, אם זה מתנ"ס נורדאו, אם זה מתנ"ס פולג ואם זה מתנ"ס האירוסים.

עמרם מצנע: זה חלק מחברת המתנ"סים?

<אבי בן שמחון: זה חלק מחברת המתנ"סים ומה שכן, כל הסיבוב של ההתמודדות עם מה שאמרתי והחיבורים שאנחנו עושים זה בתחום נוער מאוד חזק, שיטור קהילתי, מרכזי פל"א, למידה שאנחנו עושים כמובן דרך חברת המתנ"סים.

<אבי בן שמחון: הדברים האלה הביאו לכך שמאשת

<אבי בן שמחון: קד לשנה כל הפעילות העבריינית למיניה ירדה ב-57%, וזה על עוד 67% מאשתקד.

<אבי בן שמחון: זאת אומרת יש פה ירידה מאוד משמעותית בפעילות הזאת, שזה מדד מאוד משמעותי מבחינתנו.

<אבי בן שמחון: אני רוצה שתכירו את דורון, הוא מנהל תחום הנוער, גם במתנ"ס נורדאו וגם במתנ"ס האירוסים, זה מה שנקרא ניהול רזה, לעשות כמה שיותר עם כמה שפחות תשומות.

<אבי בן שמחון: בבקשה, דורון, תסביר להם על הכפר האתיופי, שזה אחד החלומות שאנחנו באמת חלמנו, עם עיריית נתניה, עם אגף הקליטה, עם ג'ורג' דובין, עם אגף שכונות, יש לנו שיתופי פעולה יוצאים מן הכלל שבאמצעותם החלום הזה.

<אבי בן שמחון: למשל אנחנו רוצים שכל מי שבא יראה את התרבות של עולי אתיופיה, וגם עולים מאתיופיה פה הם מאוד גאים בזה שהנה, וואלאק, התרבות שלהם בפרונט של קפה לנוער.

<אבי בן שמחון: אז בבקשה, דורון.

<דורון אריה: תודה.

<דורון אריה: ברוכים הבאים לקפה לנוער.

<דורון אריה: זה שאתם רואים את הכפר האתיופי ואת המבנה הזה, זו הגשמה של חלום לנו, כעובדים קהילתיים בתוך השכונה כאן, ובכלל הקהילה, שאנחנו נותנים את השירות שלנו לאותה קהילה.

<דורון אריה: ביקשו ממני לספר על הכפר, אז הכפר האתיופי הוא הכפר הראשון בתולדות מדינת ישראל שהוא מורכב ממשהו אחר.

<דורון אריה: זה של בני נוער בעצמם, שחלמו את החלום להביא לקדמת הבמה את נושא העלייה שלהם, כשהם עצמם מדריכים בתוך הכפר האתיופי את האורחים שמגיעים אלינו לבקר.

<דורון אריה: לדוגמה, כל קורסי החוקרים של משטרת ישראל מגיעים לכאן ליום השתלמות, קורס קציני חימוש בצה"ל מגיע לכאן ליום פעילות וכל מיני ארגונים, המשרד להגנת הסביבה היו פה ביום חמישי האחרון, 40 חבר'ה, מפקחים ואנשים שישבו בכפר האתיופי ושמעו על הפעילות שלנו עם יוצאי אתיופיה.

<דורון אריה: הכפר עלה באמת מתוך צורך של בני הנוער, כשהגענו לאיזה שהיא הבנה שנער שנולד במדינת ישראל, יוצא אתיופיה, שבא ממשפחה אתיופית, נמצא בסוג של פרדוקס, כי הוא יושב ואמר ש'בכיתה רואים אותי כנער עולה, כמי שעלה מאתיופיה ובטח מכיר את סיפור העלייה וכל מה שקרה בדרך', ומה זה אדיס אבבה ומה זה הדברים האחרים שמדברים בבית, ובעצם הוא לא יודע כלום, כי הוא נולד בארץ, וכשהוא רוצה ליחצן את התרבות שלו מאוד קשה לו, כי הוא לא יודע לעשות את זה, הוא לא מכיר את הסיפורים עצמם.

<דורון אריה: ואז החליטה קבוצה להוביל תהליך.

<דורון אריה: הכפר הזה, זו השנה החמישית שהוא עובד ובעצם אנחנו רוצים להביא את הדברים היפים שיש בקהילה הזאת.

<דורון אריה: לא עוד שישמעו בעיתונות ובתקשורת או בכל מקום את התמונות של הדברים הפחות טובים שלנו, אלא להביא לקדמת הבמה את הדברים המיוחדים שאנחנו יכולים להביא.

<דורון אריה: אני רק אתן דוגמה קטנה, על דברים שיצאו מהפעילות שלנו כאן.

<דורון אריה: פעם ראשונה בתולדות מדינת ישראל שנערה אתיופית הדליקה משואה ביום העצמאות, היא הייתה חניכה שלנו, קוראים לה רותי יצחק, היא זאת שעלתה פעם ראשונה והדליקה את הנר.

<דורון אריה: חבר'ה שגדלו אצלנו כאן, אם אתם רואים בטלוויזיה את אסתר רדא הזמרת, או שומעים עליה, היא נולדה פה במבנה הזה, ופעם ראשונה כשהיא עלתה על במה זה היה פה, ועוד היה קשה להכניס אותה לאותה פעילות.

<דורון אריה: כך שאנחנו מנסים באמת להביא את הדבר המיוחד ואת התרבות שלנו.

<דורון אריה: יש לנו יום מיוחד בשנה, שאנחנו לוקחים את המילה אתיופיה וחותכים אותה לשתיים, 'את יופיה', ואנחנו באמת מעלים את כל הסיפורים היפים, מביאים את כל הקהילות שלנו, מבוגרים, צעירים וילדים ומנסים להוביל איזה שהוא יום, גם בשיתוף הרדיו שעוזר לנו, רדיו 90 FM ואני חושב שאת כל הדברים האפשר אפשר להביא רק בזכות דבר אחד, איגום הכוחות.

<דורון אריה: ברגע שאנחנו כמתנ"סים, כשאנחנו פונים לעירייה, אני יכול להגיד לכם שבכל הזדמנות אני אומר, כשמנכ"ל העירייה מתקשר ויורד לרזולוציות כאלה נמוכות של זה היה, זה היה, אני יודע שהאירוע הזה יצליח, כי אכפת לכל אחד באמת מהדברים הקטנים.

<דורון אריה: שיקום שכונות, אגף השכונות בעירייה, עם אורנה, אגף הקליטה, מוקד הקליטה העירוני – אלה דברים שמאגמים ביחד ואנחנו מצליחים להוציא את הדברים.

<דורון אריה: הכפר שלנו נקרא על שם חניך שלנו, שיש לו סיפור אישי מאוד מאוד נוגע ללב ואם יהיה זמן אנחנו נספר אותו.

<דורון אריה: הוא נהרג בפעילות מבצעית בעזה.

<דורון אריה: באתר של גבעתי כתוב עליו ככה: 'אבי מולו, שנקרא בפי רבים אבי, תמיד חייך והקרין לסביבה אהבה וחום.

<דורון אריה: בתקופת הקיץ הדריך בקייטנות המתנ"ס ונודע כמדריך כריזמטי ואהוב.

<דורון אריה: משנסתיימה הקייטנה זכה בתעודת הצטיינות על היותו מדריך מצטיין, על מסירותו הרבה בהדרכה ויחסו לקייטנים בקפה לנוער'.

<דורון אריה: זאת אומרת הוא הצליח להגיע לאן שהוא הגיע מפה, מתוך הבית הזה, מתוך הקפה הזה, מתוך מקום שאני חושב שחיבקו אותו ואהבו אותו ונתנו לו להרגיש ככה, שווה מול שווים, ומשהו באמת מחבק, תומך ואוהב, פתיחה של חלון הזדמנויות, לנגוע בכל מה שהוא רוצה והוא נהרג לנו, לצערנו הרב.

<דורון אריה: יש סביבו סיפור מאוד מאוד יפה ומיוחד ולזכרו קראנו את הכפר ואנחנו מזמינים אתכם לבוא לראות עכשיו.

<אבי בן שמחון: אני רוצה רק להוסיף נקודה אחת.

<אבי בן שמחון: כשדיברתי על אינטגרציה חברתית, למשל בפולג, שנחשבת הסביון של נתניה, אם יש לנו שם כ-20 מדריכים, 10 מהם ממוצא אתיופי.

<אבי בן שמחון: בהתחלה להכניס שניים זה היה סיפור.

עמרם מצנע: יש שם גם מרכז?

<אבי בן שמחון: ברור, שלוחה שלנו.

<אבי בן שמחון: 10 מתוך 20 ופעם להכניס רק שניים, היו משפחות שהוציאו את הילדים שלהם.

<אבי בן שמחון: ואנחנו נעמדנו על הרגליים האחוריות, כי בחזון שלנו זה אותו חיבור בין האנשים.

<אבי בן שמחון: ו-10 מהם, ותדעו לכם שהתושבים נהנים מהם יותר מכל דבר אחר.

עמרם מצנע: מי בא לפה בעיקר, חטיבה או גם התיכון?

<דורון אריה: ברמת העיקרון, המנדט שלנו זה מכיתה ז' עד י"ב, אנחנו מקבלים היום מכיתה א'.

<דורון אריה: אנחנו יודעים, תיכנסו פנימה, תראו שיש פה חבר'ה צעירים שמגיעים, אבל זה לא רק כעולים, זה נהיה- - - המשמש הזה משרת גם את אוכלוסיית העולים.

<דורון אריה: הקמנו את הכפר הזה, שכל אחד מספר סיפור אחר, אתם מוזמנים.

<דורון אריה: (נכנסים למרכז).

יואל רזבוזוב: אני מצטער מאוד, אני נאלץ ללכת, אבל מה שרציתי להגיד, קודם כל כיף להיות בעיר שלי, בעיר שאני גר, בה אני מעורב, אני כן מכיר מה נעשה כאן ותודה לעיריית נתניה, לאביטל, ממלאת מקום ראש העיר, לאיזי, לטובה, כנרת, תמר, יש פה הרבה אנשים, ואם שכחתי מישהו אני מצטער.

יואל רזבוזוב: מה שרציתי להגיד, באמת ראינו כאן כמה דברים וכולנו פה דיברנו על המילה אינטגרציה, זו מילה גדולה, צריך להבין את המשמעויות שלה, צריך לבחון את זה ויש לנו את הוועדות שלנו ואנחנו נשב, נדון ונראה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהכי נכון זה למדוד את ערכי התוצאות, לראות את התוצאות ולמדוד ולראות איפה אנחנו מצליחים ואיפה אנחנו נכשלים.

יואל רזבוזוב: אי אפשר להצליח בכול.

יואל רזבוזוב: מה שכן, יש פה גם הרבה עבודה טובה שנעשית ואני בעד לתת מוטיבציה לאותם אנשים שעושים את העבודה הטובה, כי זה נותן להם כוח להמשיך ובאמת הם משקיעים את מיטב כוחם בשביל לעשות טוב לקהילה.

יואל רזבוזוב: דבר נוסף, אני ראיתי כאן כמה כסף מושקע, וזאת הערה קטנה שלי, כחבר מועצה שממונה על הספורט, אני חושב שגם בנאום הבכורה שלי אמרתי שדרך הספורט קליטה ואינטגרציה הכי טובה.

יואל רזבוזוב: ילד שבא לקבוצה, זה הופך להיות העולם שלו והוא מאוד מאוד חבר, אני כן חושב להשקיע עוד כסף בספורט, דווקא בפרויקטים קטנים בשכונות, לשלב כמה שיותר ילדים בקבוצות, מאוד מאוד חשוב, הייתי כן רוצה לראות שיפור מהזווית הזה.

יואל רזבוזוב: בנושא החינוך, אני מאמין שחבר הכנסת מצנע יגיד את הדברים שלו.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר, לסיכום, נהנינו כאן היום, ראינו הרבה דברים טובים, כן רוצים לשמוע גם עוד דברים שהם לא טובים בשטח, תמיד אפשר להשתפר, אבל בסך הכול הכיוון נראה טוב.

יואל רזבוזוב: אני יודע שזה מסובך, דיברנו על בתי ספר ועל כיתות ואזורי רישום, הייתי קצת מעורב בדבר הזה וזה לא פשוט, יש הורים שרוצים כך ויש הורים שרוצים אחרת, אבל נראה לי שהכיוון הוא נכון וגם ראינו תוצאות בכמה בתי ספר ואני מאמין שבתי הספר שעדיין מתקשים יגיעו לתוצאות האלה.

יואל רזבוזוב: כל הדבר הזה הוא תהליך, אי אפשר לפתור את זה בשנה אחת.

יואל רזבוזוב: אז אני הולך, תודה רבה לכל המארחים ושיהיה רק טוב.

<יצחק איזי ענבר: הגענו לחלק האחרון.

עמרם מצנע: תן לאנשים שלא דיברו.

<יצחק איזי ענבר: כן, אני אתן לאנשים שלא דיברו באמת.

<יצחק איזי ענבר: העירה לי פנינה ואני עושה מהר דברים, אנחנו תכננו שאליאס, מנהל המוקד העירוני, בקליטה וגם המנהל של בית הידידות, ייתן קצת מרחשי לבו, מפעילותו ואחריו עורך דין קאסו שהוא בהתנדבות מלאה נציג הקהילה שגם מלווה את כל התהליכים, ואחרי זה, כפי שהבטחנו, שאלות, תשובות וסיכומים.

<יצחק איזי ענבר: ולפני הכול אני רוצה להודות למנכ"ל המתנ"ס וגם לדורון על ההכנות, אני יודע מה זה להכין, למרות שאנחנו עושים את זה כהרף עין זה לא מוריד כהוא זה מההערכה הרבה למה שאם עושים כל הזמן, כל הזמן.

<יצחק איזי ענבר: אז תודה רבה לכם.

פנינה תמנו: יש גם את הגרעין התורני של בני הקהילה, אני חושבת שראוי שגם נשמע אותם.

<יצחק איזי ענבר: אין בעיה בכלל.

<יצחק איזי ענבר: את מי שאת רוצה, פנינה.

<אליאס מהרי: צהריים טובים.

<אליאס מהרי: אני אולי אתן סקירה, כמה מילים על מוקד הקליטה.

<אליאס מהרי: מוקד הקליטה הוא ביוזמה של ממשלת ישראל והרשות המקומית, הוא נותן מענה לקהילה האתיופית בשכונות.

<אליאס מהרי: זאת אומרת שאנשים שהיו מגיעים למשרדים לרשות ולא יכולים לקבל שירות בשפה האמהרית, אז אנחנו נכנסנו והתחלנו לפתח את הנושא של קבלת שירות ופיתוח תכניות.

<אליאס מהרי: אחרי 13 שנה אנחנו עובדים היום כגוף מפתח ומבצע תכניות בעיר.

<אליאס מהרי: מוקד הקליטה שותף לכל מה שקורה בקהילה האתיופית בעיר, כל הנושא של קבוצות מנהיגות, כל הנושא של פורום קהילה, כל הנושא של קידום אינטרסים משותפים שלנו כקהילה ושל הרשות.

<אליאס מהרי: נגעתם בתחום החינוך היום, אני חייב לציין את הנושא הזה של מה קורה היום בבתי הספר בעיר.

<אליאס מהרי: כשהתחלנו את התהליך הזה של שילוב ילדים או הורדה בבתי ספר שיש בהם ריכוז גבוה, זה תוצאה של משהו שקרה בשנים האחרונות אבל עובדה היא שהרשות כרשות לקחה את הנושא הזה לפני שנתיים-שלוש והתחילה לעבוד.

<אליאס מהרי: כאדם שגדל בעיר מגיל 8-9 אני אומר לכם שהשינוי הזה הוא חלום.

<אליאס מהרי: קודם כל אנחנו מבינים שהילדים שהיו לומדים בבתי הספר הממלכתיים דתיים, זה היה משהו שלא נכפה עליהם אבל זה היה מתוך בחירה, כי אזורי רישום היו במקום ומי שבחר ללמוד בממלכתי דתי למד שם.

<אליאס מהרי: במהלך השנים הבנו שהשילוב הזה חייב לבוא אחר כך ואנחנו מבינים שהיום הרשות כרשות, אנחנו כיחידה, מבינים שהפיזור של הילדים הזה רק ייטיב איתם.

<אליאס מהרי: ואני מדבר מפיהם של הילדים, או אני אבא לילדים.

<אליאס מהרי: הייתי רוצה שהבן שלי ילמד במסגרת ושיסתכלו עליו קודם כל כישראלי.

<אליאס מהרי: חשוב מאוד להדגיש את זה, כל התיוג הזה של ילד ממוצא אתיופי, מוצא רוסי, צרפתי, זה משהו שעבר מן העולם, כולנו בהגדרה האישית מגדירים את עצמנו כישראליים.

<אליאס מהרי: מי שנמצא במשבר כלשהו מגדיר עצמו יהודי קודם, אתיופי אחר כך וישראלי, אבל אנחנו גם כפעילים, או כעובדים קהילתיים, מנסים להביא את הנערים האלה למקום מוצק, של הבנה איפה הם נמצאים, ורק שיתוף פעולה של כולם, אבל של כולם, יביא את הנוער הזה, שבסופו של דבר ינהיג את המדינה הזאת, יוביל את המדינה הזאת, ב-50-60 השנים הבאות למקום יותר טוב.

<אליאס מהרי: אני רק יכול לאחל לכל רשות במדינת ישראל לפעול כמו העיר נתניה בנושא הזה של יוצאי אתיופיה.

<אליאס מהרי: תודה.

<זאב קאסו: קודם כל אני שמח להיות כאן ואני אמשיך באותה נקודה שהתחיל חברי אליאס.

<זאב קאסו: לפני כשנתיים בערך שר החינוך הכריז שצריך לסגור בתי ספר שיש בהם אחוזים גדולים של יוצאי אתיופיה.

<זאב קאסו: אמרתי, אוקי, מה אנחנו עושים כרגע, אנחנו נשב בצד או שאנחנו נהיה שותפים.

<זאב קאסו: אמרתי לחברים שלי, 'חבר'ה, מה אנחנו עושים, יושבים בצד או שאנחנו עושים שינוי?

<זאב קאסו: ' טוב, בואו נחשוב ביחד, חשבנו על שינוי.

<זאב קאסו: קודם כל לפני שעושים שינוי אנחנו בודקים, הלכנו לקרית משה, בית ספר יונה, שהוא נסגר בגלל יוצאי אתיופיה, חזרו ופתחו אותו בחזרה, הלכנו לפתח תקווה, ראינו סגירה של בית ספר בפזיזות.

<זאב קאסו: אחרי שראינו אמרנו אוקי, אנחנו עכשיו רוצים לדבר על העניין עם הרשות יחד עם משרד החינוך, ולהקים ועדה.

<זאב קאסו: הרמתי טלפון לדר' לאופר, אמרתי 'גב' לאופר, אנחנו יושבים', לא סוגרים, קודם כל יושבים ומדברים.

<זאב קאסו: הצבנו לעצמנו ארבע מטרות, הרב רפאל נמצא פה, הוא היה גם שותף בתחילת הדרך, לאחר מכן הוא לא היה חלק מהשיתוף, והצבנו לעצמנו קודם כל בית הספר, איך אנחנו יוצרים אינטגרציה, איך אנחנו יוצרים שילוב.

<זאב קאסו: אנחנו לא חושבים שצריכים לסגור בית ספר, אנחנו צריכים לעזור להורים, מה טוב בשביל ההורים, בואו נסביר להורים מה טוב בשביל הילדים שלנו.

<זאב קאסו: נהיה שותף עם ההורים, מה שההורים יחליטו אנחנו נלך איתם.

<זאב קאסו: זה מה שהיה בערך.

<זאב קאסו: ואז מה שקרה, הקמנו ועדה, באמת הוועדה, אני חייב להגיד, באמת מנכ"לית משרד החינוך גלית שטאובר, ומנהלי המחוזות, מנהל מחוז מרכז ומחוז תל אביב, ויחד עם מנכ"ל העירייה, הוא ששילב אותי לשם, אם לא היית שם אני לא הייתי שם, תדע לך, כי ראיתי את הרצינות שלך, את הנכונות שלך לעזור.

<זאב קאסו: באתי לשם, אמרה לו טובה, 'תשמע, אנחנו רוצים לסגור בית ספר', הוא אמר, 'אם צריך לסגור בית ספר, סוגרים, אין כאן פרה קדושה.

<זאב קאסו: אם צריך להעביר ילדים מעבירים', אומרת לו טובה, 'אתה מדבר - - -', כן, דפק על השולחן ואז הצטרפתי למהלך הזה, ביחד כולנו ביחד, ומה שהצבנו, אמרתי, זה ארבע מטרות.

<זאב קאסו: מטרה ראשונה היה הנושא של בית הספר.

<זאב קאסו: אנחנו למעשה נקים ועדה ובוועדה הזאת יהיו שותפים לא רק העירייה, לא רק משרד החינוך, גם מומחה חיצוני בשם יעקב הכטיג, מומחה לנושא של חינוך, חבל שהוא לא נמצא פה, אמרנו שיהיה שותף.

<זאב קאסו: במחקרים, נאמר לכם קודם, קראנו מחקרים ביחד, מה זה אינטגרציה בכלל, מצאנו ש-20% ו-25% שיתוף של בני הקהילה זו האינטגרציה הטובה, ומזה הגענו.

<זאב קאסו: זה הנושא הראשון.

<זאב קאסו: ברוך ה', אתם שומעים שהוועדה עשתה את העבודה, פיזרנו בית ספר אחד, מצאנו בית ספר שלא היה ראוי להיות בית ספר, חד וחלק.

<זאב קאסו: לא בגלל שהוא יוצאי אתיופיה, בגלל שבית הספר הזה כשל מכל הבחינות, מערכתית.

<זאב קאסו: דינו היה להיסגר, סגרנו.

<זאב קאסו: ביצענו גם מטרה בסגירה, זה לא רק שסוגרים, צריך להעביר את הילדים.

<זאב קאסו: הצענו כמעט, אם אני לא טועה, שי פה?

<זאב קאסו: 12 בתי ספר לכל יוצאי אתיופיה, 'תבחרו מה שאתם רוצים, מפולג עד קרית השרון', כולל הסעה, כולל שעות שיעורי עזר שהיו קיימים בבית הספר.

<זאב קאסו: זה מה שהיה.

<זאב קאסו: ברוך ה'.

<זאב קאסו: יותר מזה, ביום שסגרנו את בית הספר אני חשבתי באמת, כמו שאמרה טובה, שבאותו יום יהיו בעיות, דווקא להיפך, יום הסגירה היה יום כיף.

<זאב קאסו: כשסגרנו את בית הספר כל כך היה כיף, שהמורים האמינו שבאמת בית הספר הזה לא אמור להתקיים.

<זאב קאסו: זה אחד התהליכים שעשינו.

<זאב קאסו: תהליך נוסף זה יצירת אמון בין הרשות ובין הקהילה.

<זאב קאסו: אמרנו לאיזי, באנו לראש העיר, לבניין המועצה, כי אם לא יהיה אמון ביניכם לבינינו לא יצליח שום דבר.

<זאב קאסו: צריך לבנות קודם כל אמון בינינו, שיאפשר לנו תשתית לעבודה משותפת לעתיד, לקהילה, לחינוך, לחיי חברה, כל מה שקשור.

<זאב קאסו: מצאנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל, אני חייב להגיד לכם.

<זאב קאסו: זה הנושא השני.

<זאב קאסו: הנושא השלישי שהצענו זה נושא של תכניות.

<זאב קאסו: יש הרבה כספים שמגיעים, המנכ"ל שלח לי יום אחד, הוא אומר, אני רוצה לדעת פעם אחת כמה כסף נכנס ויוצא על טייטל של יוצאי אתיופיה.

<זאב קאסו: אחד אמר 4 מיליון, השני 3 מיליון, ואז אמרנו זה 12 מיליון, אמרנו שמהיום אנחנו רוצים לתכנן מנהל יוצא אתיופיה, שיפקח על התכניות, שיפקח על התכנים, שיפקח על הכספים לאן הם הולכים.

<זאב קאסו: מינינו מנהלת, יותר נכון מתכללת, תכניות בנתניה, גב' יפעת אבג'ה.

<זאב קאסו: זה אחד התוצרים של התקינה.

<זאב קאסו: הנושא הרביעי היה נושא של מועדון התכנסות.

<זאב קאסו: מה לעשות, לקחת את הבניין ולארגן מסיבות.

<זאב קאסו: אמרנו שצריך לפתור את הבעיה הזו, אי אפשר להמשיך ככה, חלק מהאוכלוסייה הוותיקה הקיימת בורחת, מסיבה פשוטה, היא לא רוצה מתחת לבניינים מסיבות, עד 11, 12 בלילה.

<זאב קאסו: אמרנו שצריכים לזה פתרון, אמרו אוקי, בואו תחפשו מקום שבאמת לא תפריעו באזור המגורים שלכם, מצאנו מקום ראוי ונכון באזור התעשייה הישן, מקום שעכשיו הוא נמצא בשיפוצים.

<זאב קאסו: אלה ארבעת הדברים שהצבנו לעצמנו.

<זאב קאסו: ומה אני רוצה לומר מפה?

<זאב קאסו: באמת.

<זאב קאסו: יש כאן שיתוף פעולה יוצא מן הכלל, יש כאן עבודת צוות משותפת.

<זאב קאסו: חבר'ה, אם לא הייתי מאמין לרגע ששיתוף הפעולה הזה לא יניב פרי, אני לא הייתי פה.

<זאב קאסו: אין לי עניין להיות פה, אני לא מקבל שכר, אני צריך כאבי ראש?

<זאב קאסו: אני מקבל טלפון ב-11 בלילה, לא, כי אני באמת מאמין בתהליך שקרה, ואני גם חושב, מהיכרותי ברשויות אחרות אני חושב שנתניה מתנהלת, בזכות איזי, אחרת מרשויות אחרות.

<זאב קאסו: אני יכול להגיד שאני מכיר מצפון עד דרום, מרוביק בדרום עד סיסו בצפון, קרית ים.

<זאב קאסו: אני מכיר את הרשויות, חלקם חברים טובים שלי, ואני אומר לכם, רשות שמתנהלת בצורה כזו של שיתוף פעולה, רק נתניה.

<זאב קאסו: אני יכול להגיד לכם את זה באחריות.

<זאב קאסו: חברי כנסת יקרים, אני רוצה להגיד באמת, אני קודם כל שמח שהגעתם לפה, שהשקעתם מזמנכם פה, לקיים את הוועדה במקום הזה.

<זאב קאסו: באמת היה ראוי לו, לאור כל מיני כותרות שצצות מדי שני וחמישי פה.

<זאב קאסו: אני שמח שבאתם אתם בעצמכם לראות את מה שנעשה פה, זה היה חשוב לי.

<זאב קאסו: לא רק לקום ולחשוב ולדבר מה נעשה, בעד ונגד, זו לא המטרה, לא, אני רוצה שאנשים אמיתיים יבואו לראות את מה שנעשה פה במשך התקופה הזו של שלוש שנים.

<זאב קאסו: זאת המטרה, ותודה רבה שוב.

<זאב קאסו: העבודה עוד לא נגמרה, יש עוד הרבה מה לעשות, לנציגי הקהילה, יש לנו הרבה הרבה מה לעשות, אבל הדרך היא הנכונה ביותר.

<זאב קאסו: התחלנו דרך ונמשיך.

<זאב קאסו: תודה רבה על שיתוף הפעולה.

<זאב קאסו: ואני רוצה להודות באמת למנכ"לית משרד החינוך.

<זאב קאסו: אני אספר לכם סיפור אישי.

<זאב קאסו: אחרי שהיא ראתה היא אומרת לי, 'תראה, זה לא מעניין אותי, אני פוגשת באופן אישי אחד אחד כהורים', היא נפגשה איתם כדי לקבל החלטה על סגירת בית הספר, ולה גם מגיעה תודה רבה, למשרד החינוך, ולעירייה ולמנכ"ל העירייה, תודה רבה לכולם.

<זאב קאסו: ובוודאי בזכות הגברת הראשונה של נתניה, הגברת מרים פיירברג בעיקר, הכול זה בזכותה.

<זאב קאסו: תודה רבה לכולם.

<זאב קאסו: תודה שבאתם.

<יצחק איזי ענבר: חבר הכנסת שמעון, בבקשה.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: אני צריך להיות בשתיים בתל אביב ואסור לי לאחר, גם ככה אומרים שכולנו, יוצאי אתיופיה, מאחרים, אז אני צריך להקפיד יותר.

<קריאה: כבר לא.

שמעון סולומון: אז קודם כל תודה, אני לא יכול ללכת בלי להגיד תודה, על הסקירה, על הביקור.

שמעון סולומון: זאב, ביקורת בונה, ביקורת זה גם בסדר, לא צריך לפחד, כשביקורת יכולה לזרז ולהוריד, לא צריך לפחד מביקורת.

שמעון סולומון: דבר נוסף, נתניה היא עיר, אחרי באר שבע, שהייתה ראשונה הרבה שנים, היום נתניה קולטת ראשונה, במספר הכי גבוה בארץ, והופתעתי לשמוע שהיא לא קולטת עלייה.

שמעון סולומון: זה חומר למחשבה.

שמעון סולומון: שמענו הרבה תכניות על הגיל הרך, על היסודי ועל התיכון, ועל המשך, אני רק מקווה שאלה לא יהיו קטעים-קטעים, אלא לראות רצף, לראות תכנית רב שנתית מהגיל הרך, שזה מה שקורה כאן, לראות את הרצף ההמשכי ולא לראות את זה כקטעים נפרדים, אני חושב שזה חשוב.

שמעון סולומון: דבר נוסף, בית ספר רש"י להצלחה, זו דוגמה להצלחה, אני רק מקווה, אל"ף, שיהיה לנו שינוי תודעה, שאפשר להצליח כשעושים דברים באופן נכון, ובי"ת, שזה יוביל גם לבית ספר רמב"ם, ובעזרת ה' כשנבוא בפעם הבאה ונדבר באותה מידה.

שמעון סולומון: יוצאי אתיופיה בנתניה הם חזקים.

שמעון סולומון: בתקופת הקמפיין נפגשתי, אני גם איש חינוך, מן הסתם, ובמקום הזה אני מבלה פה מ-94', בגלל אותם סיפורים, ההבדל הוא שעכשיו רואים שינויים ולכן יש פה יוצאי אתיופיה חזקים מאוד, שאם אפשר לשתף איתם פעולה אפשר להצליח.

שמעון סולומון: אני אומר לכם את זה באחריות, כל העבודות שלי עד היום ברמה החינוכית היו ברמה הארצית, מן הסתם אני גם פוגש בנתניה, יש צעירים אקדמאים חזקים, ישראליים לכל דבר, שיש להם את הראייה המשותפת.

שמעון סולומון: המשותף לכל הארגונים, ופה באמת באמת אני רוצה להגיד לכם, יש ארגונים, יש עמותות, יש רשות, יש מחלקות שונות, המשותף לכולם זה האכפתיות להצליח.

שמעון סולומון: אני רוצה שהמתח של מלחמה ושל אווירה של שנאה אחד לשני, אני רוצה שזה יירד, כי האנרגיה הזו מבוזבזת, חשוב מאוד לנתב אותה לעשייה.

שמעון סולומון: האמונה בהצלחה היא חשובה מאוד, אני אישית לוקח מה שאמנון רובינשטיין, מורי ורבי, הייתה לי הזכות להיות היורש שלו, הוא לימד אותי דבר אחד ויישמתי את זה לאורך כל הדרך בכל עשייתי, לטפל בצורת מגל, גם בחזקים, גם בחלשים, לפעמים קל מאוד לטפל רק בחלשים, כי זה פופולרי, אבל לפעמים שוכחים את החזקים, שצריך להצמיח אותם, לדחוף אותם למעלה, כי אנחנו חייבים להתפלג באופן נורמלי בכל רובדי החברה.

שמעון סולומון: לכן כמו שמטפלים במצטיינים צריך לטפל גם בחלשים ולא להזניח אף אחד מהם.

שמעון סולומון: חוץ מזה, יישר כוח ואני עומד לרשותכם, תודה רבה.

<רפאל אלמו: שלום.

<רפאל אלמו: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון.

<רפאל אלמו: אני אמשיך בקו של עורך דין זאב קאסו.

<רפאל אלמו: קודם כל באמת ברכות.

<רפאל אלמו: כשותף מתחילת הדרך של התכנית אני באמת הכרתי את האנשים שפעלו ועשו יומם ולילה, לא הלכו לישון בלילות, על מנת שבאמת התכנית הזאת תיתן בצורה הכי אופטימלית והכי טובה שיכולה להיות.

<רפאל אלמו: אז ככה שבאמת בנתניה אני יכול להגיד, יש פה אנשים שנותנים מכל הלב ורוצים באמת את השינוי.

<רפאל אלמו: בדבר הזה אין לי ספק.

<רפאל אלמו: עם זאת הנושא שלנו זה הנושא של חינוך.

<רפאל אלמו: אני חושב שהקהילה האתיופית מאתגרת את משרד החינוך בנושא מאוד מאוד מהותי, בשאלה הכי מהותית כשבאים ונוגעים בנושא של חינוך.

<רפאל אלמו: בעצם השאלה היא מה זה חינוך, האם חינוך משמעותו ציונים, מדדים והשורה התחתונה בסוף, או שבעצם חינוך משמעותו, כמו שדובר גם על ידי חבר הכנסת שמעון וגם בבית ספר שפירא, זה הנקודה של למצוא משמעות, יצירת ערכים, מוטיבציה ורצון להצליח.

<רפאל אלמו: אם משמעותו של חינוך זה יצירת מוטיבציה, רצון, שייכות, אז אפשר לעבוד עם הקהילה והקהילה נמצאת במקום הזה.

<רפאל אלמו: אם המשמעות היא מדדים ותוצאות, אפשר להצליח, אפשר להביא את התוצאות כמו שראינו היום, אבל עם אחוז מאוד ניכר של הקהילה יהיה נורא קשה, כי הקהילה היא קהילה טבעית, קהילה חזקה, קהילה שטוב לעבוד איתה אבל במשמעות הטבעית שלה.

<רפאל אלמו: וזו נקודה שמעגנת את כולנו, את כל אנשי החינוך, את כל האנשים שעובדים בעניין הזה.

<רפאל אלמו: בנושא של בית ספר רמב"ם, אני נמצא בתוך השכונה.

<רפאל אלמו: 'בתוך עמי אנוכי יושבת', אני מרגיש את הקושי, אני חווה את הקשיים באמת שמתחילים מהתחלה.

<רפאל אלמו: בית ספר רמב"ם הוא רק קצה, הוא מתחיל באמת מהבסיס, מהגיל הרך, מגנים, ובית הספר הוא תוצאה של הרבה מאוד שנים, זו לא נקודה שאפשר לפתור אותה בשנה אחת.

<רפאל אלמו: אני חווה את זה, אנחנו הגרעין שלנו שחזר לתוך השכונה, גם בתוך השכונה, רואה את הבעיות, רואה את הקשיים, רואה את הדילמות ואלה לא דילמות פשוטות, יש כאן קושי, אבל אני מאמין שעם אנשי המקצוע שנמצאים פה ורוצים להירתם לתהליך הזה, עם החלטות אמיצות אפשר לקדם תהליכים, תהליכים שהם לא פשוטים אבל עם זאת מתבקשים מתוך השטח.

<רפאל אלמו: מתוך מה שאני רואה במהלך היום, ראיתי נקודה אחת מרכזית, שגם בבית ספר רש"י וגם בבית ספר שפירא, ראיתי לנגד עיניה.

<רפאל אלמו: הנקודה המרכזית, כמה שקשה להגיד את זה, זה הנושא של מנהיגות.

<רפאל אלמו: ראית מנהל, ראית מנהלת חדורת מוטיבציה, מאמינה בילדים, בסופו של דבר גם התוצאות מגיעות וגם השייכות מגיעה.

<רפאל אלמו: אני חושב שאם אנחנו מתייחסים להרבה רבדים של תהליכים שאנחנו רוצים לעשות שינויים, אפשר לדבר בכנסת, אפשר למעלה להחליט החלטות, אבל אם בשטח אין את המנהיגים שיובילו את התהליכים האמיתיים, בסופו של דבר ההמלצות יהיו המלצות טובות, אבל היישום שלהם יהיה קצת לוקה בחסר.

<רפאל אלמו: לכן באמת ההדגשה שצריך לתת עליה בעיקר זה המנהלים, אנשי החינוך, את המובילים בתוך המקומות האלה בסופו של דבר כדי שהתהליך הזה יתבצע.

מרדכי יוגב: אני אומר דבר קצרים.

מרדכי יוגב: ראשית אני באמת רוצה להגיד מילה אחת, תודה, ובשתי מילים זה תודה רבה.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה היה יום מלמד ומרגש ולימדתם אותנו תהליך.

מרדכי יוגב: אני כן קצת מכיר את הדברים, אני לא אאריך כרגע במה זכיתי אני לעשות, אם בצה"ל, אם בתנועת בני עקיבא, סניפים דורה, אזורים חפציבה וחלד ופולג ומרכז לא זרים לי, ועוד כמה.

מרדכי יוגב: אני אגיד שלוש-ארבע נקודות קצרות מאוד.

מרדכי יוגב: אחת, אני חושב שכולנו צריכים ללמוד ובהרבה אהבה, ועלייה זה לא הכול, קליטה זה הרבה.

מרדכי יוגב: איך אומרים?

מרדכי יוגב: קל לעשות צעד אחד, ויש פה שותפים למבצעים גדולים של שלמה ומשה, אבל אחרי זה הקליטה היא מאמץ רב שנים, בכל העדות, ועדה שהייתה מנותקת מאיתנו לא אלפיים שנה, אלא 2,500 או לקראת ה-3,000 שנה, אז זה כנראה תהליך יותר קשה ועושים אותו פה יפה מאוד.

מרדכי יוגב: שתי החלטות אסטרטגיות שקיבלו פה, ואני מתרגש, זה בהחלט מודל לחיקוי.

מרדכי יוגב: אחת זה החינוך מגיל אפס.

מרדכי יוגב: סיוונה וטובה ואביטל, כפי שלמדנו, ואיזי שמנצח על הדברים, אני גם מאוד מאמין בו.

מרדכי יוגב: אני אתגרתי את יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד ואני מאתגר גם אותך, עמרם, באמת תודה ליושב ראש ועדת החינוך וליושב ראש ועדת הקליטה, אני חבר בוועדת הקליטה, אבל ליבי גם בחינוך, ואי אפשר להיות בכל המקומות, גם בחוץ וביטחון, להביא לשיקול ולדיון במהלך הכנסת הזאת את המשמעות של חינוך מגיל אפס במשרד החינוך ולא בהכרח במשרד התמ"ת, בשביל שהילד יאופסן ואמא תצא לעבודה.

מרדכי יוגב: משפט אחד על הדבר הזה, ציטטתי קודם וציטטו את הרב קוק מדבר הרבה על כך שבאומות בעולם רוצים לראות את הילד בעיקר יוצא להיותו יכול לפרנס את עצמו ואת משפחתו, למדע, למסחר, לחיים שמפרנסים אותו, ואומר הרב קוק שהילדות היא החינוך הבסיסי למידות שלו, להתחשבות בזולת, לענווה, להתגבר על כעסים, ליכולת לתת מאחד לשני, כל זה יסודות הילדות וזה שפה בנתניה לוקחים את הכול כמקשה אחת, מגיל אפס, אני חושב שזה צריך להיות מודל לכל הארץ ובטח לדיון פוליטי, צריך להעביר את זה מבנט לפירון, אבל זה בשורה התחתונה שנשפיע, מעשית זה עמוק יותר.

מרדכי יוגב: ובתוך שרשרת החינוך הזאת, שיתוף הפעולה שראינו פה והאינטגרציה והאמון, דיברו פה על אמון, אהבה ואכפתיות, אני אסתפק בזה.

מרדכי יוגב: וההתרגשות הכי גדולה זה לראות בכל מקום את הילדים מחייכים, או את הנערים מחייכים, בכל מגוון הגילאים, אני חושב שזו התודה יותר גדולה, גם לכם, וסיפוק, וגם לנו, תודה רבה.

אברהם מיכאלי: רבותיי, אני מודה לוועדה שהפכה היום למשותפת, חינוך וקליטה, שביקרה בנתניה.

אברהם מיכאלי: אני המון ביקרתי פה בנתניה, בוועדת העלייה והקליטה, כבר פעם שלישית או רביעית, וכל פעם שאני מגיע הנה אין ספק שאני רואה גם התקדמות וגם הישגים חדשים, שהעיר נותנת פתרון לבעיות החינוך ובעיות הקליטה.

אברהם מיכאלי: לכן הביקור הזה המשותף היום נותן שוב אפשרות ללמוד מודלים שהעיר נתניה פיתחה, וראיתי את זה גם בביקורים קודמים ואין ספק שיש פה הישגים וצריך לשבח על זה את העיר ואת המובילים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שעדיין אנחנו לא השתחררנו מאותה תחושה של עליונות, אם תרצו, על יהודי אתיופיה, ואנחנו עדיין לא מצליחים לקלוט, אנחנו לא מדברים פה באותה שפה שדיברנו בעליות הקודמות.

אברהם מיכאלי: אני באתי מברית המועצות לשעבר, יהודי מצרפת, יהודי מארצות הברית, חברים, בואו לא נבנה מודלים אחידים לכולם.

אברהם מיכאלי: אני אומר את זה גם לחבריי בכנסת וגם לממשלה, שהרבה מאוד פעמים שמים להם יעדים לא לפי הסטנדרטים שיהודי אתיופיה שותפים להם.

אברהם מיכאלי: כל הזמן מלמדים אותם.

אברהם מיכאלי: אני לא יודע כמה המודל הזה שהצלחתם בנתניה, ושמעתי את זה בבית ספר רש"י שההורים יושבים, ובבתי ספר אחרים זה קיים, אני אומר לכם, אני חי גם בעיר שלי ויש שם קהילה נכבדה, שהנתק בין ההורים לילדים הגיע לרמה כזאת שההורים כבר לא מצליחים לדבר עם הילדים.

אברהם מיכאלי: אני לא מדבר על מנטליות, אני מדבר על שפה כבר, הילדים כבר לא מדברים אמהרית וההורים לא מדברים עברית, אז שלום, אז איך ההורה הזה ישתף פעולה?

אברהם מיכאלי: ולכן חברים, עד שלא הייתי בגונדר לפני שלוש שנים, לפני העלאת הפלשמורה, קשה לקלוט את הדברים, עד שלא רואים בשטח מאיפה היהודים האלה באו.

אברהם מיכאלי: נכון, אני אומר דברים שלפעמים לא נעים לשמוע, מה לעשות, לא רצו אותם בארץ.

אברהם מיכאלי: הבאנו אותם על אפם ועל חמתם של הרבה מאוד אנשים שלא רצו אותם בארץ, כולל העלאת יהודי פלשמורה שברוך ה' בשנה הזאת אנחנו נסיים את ההעלאה שלהם.

אברהם מיכאלי: אבל אמר חבר הכנסת מוטי יוגב נכון, שהבעיה הגדולה באמת זה בקליטה.

אברהם מיכאלי: אנחנו הבאנו אותם ואנחנו ניתקל בעוד בעיות של העלאה, אבל אני מקווה שאת הקבוצה הגדולה נעלה לארץ, נצטרך להתמודד עם הקליטה גם במערכת החינוך, גם במערכת החברתית.

אברהם מיכאלי: חברים, אנחנו פה לא דנים בזה היום, אבל מי שלא רואה את הכיכרות בערים גדולות של מבוגרים שאין להם מה לעשות, יושבים בכיכר שם, כאילו זה הבילוי שלהם, זה אחר כך גם משדר לילדים.

אברהם מיכאלי: לכן אין ספק שאנחנו צריכים לשנות איזה פאזה בעניין של קליטת יהודי אתיופיה, להתייחס אליהם כשווים וכפוטנציאל, לא רק של דור העתיד שברוך ה' גדל ומצליח, אלא גם דור הביניים, שנופל בין הכיסאות.

אברהם מיכאלי: ולכן אני מקווה ומאמין שהביקורים האלה בשטח ימחישו לנו את הדברים שמצליחים יותר ומצליחים פחות, אין לי ספק שיש עוד ערים שאם נבקר שם נגלה בעיות יותר גדולות, אני בטוח שהיום לא ראינו את השלישי שיש פה גם בעיר, אבל חברים, צריך להסתכל גם בחיובי, לא רק להסתכל על השלילי.

אברהם מיכאלי: אני מאחל באמת שאת הדברים הטובים שראינו פה היום גם נעתיק לערים אחרות, זו לא בושה.

אברהם מיכאלי: עמרם, אתה ראש עיר ותיק ואתה יודע שללמוד מאחרים זו לא בושה.

אברהם מיכאלי: אם פה בנתניה הצליחו בכמה פרויקטים, בואו נעתיק את זה הלאה.

אברהם מיכאלי: אני כן מצפה, כפי שמוטי אמר, שנעמיק בכנסת, לא למכור סיסמאות ולא להגיד כך ו - - - חברים, לא כל דבר שאנחנו יכולים להעתיק מקבוצה א' להעתיק, כמו שהקליטה של יהודי ברית המועצות שונה מאשר הקליטה של יהודי אתיופיה וזה לא כסף, כי הכסף, בסוף גילינו שאנחנו תקצבנו במשך שנים תקצובים לא משולשים, פי שישה ופי שבעה, ולפעמים הכסף הלך לאיבוד.

אברהם מיכאלי: לכן אני מבחינתי מודה לכם שוב על הביקור, ושוב אני מקווה שבפעם הבאה שנבוא לפה נראה דברים עוד יותר חדשים.

פנינה תמנו: צועקים לי פה מתנ"סים, ברור שתודה רבה למתנ"סים.

<קריאה: אריה דורון עושה פה עבודת קודש.

פנינה תמנו: נכון, החינוך הבלתי פורמלי הוא דבר חשוב.

פנינה תמנו: טוב, הבוקר אני התעוררתי ואמי שומרת לי על הילד אורי, שהוא עדיין לא בן שנה, וככה היא אמרה לי שהיא חולה ואמרתי שאין סיכוי שאני מפספסת את הסיור הזה עם מצנע, במיוחד אחרי שדיברנו עליו כל כך הרבה, ודווקא בסיור חינוכי אני חושבת שאפשר לשלב הכי יפה תינוק, לכן הגעתי ואני שמחה שהגעתי.

פנינה תמנו: על כל פנים אני מאוד שמחה שהשתתפתי בסיור הזה, כי בסופו של דבר אני יוצאת יותר אופטימית.

עמרם מצנע: זה הישג גדול, פנינה.

פנינה תמנו: מאוד.

פנינה תמנו: תראו, לפני כשבועיים, אני חושבת שכולנו שמענו, היו הרבה כותרות לגבי מה שקורה בנתניה, ולהיות מבחוץ ולשמוע את הכותרות זה לפעמים חוטא גם לאמת ולמציאות.

פנינה תמנו: עם זאת חשוב לי לומר שאם ישנם קולות שנשמעים, קולות שהם מנגד, שהם קצת קולות שונים, אני אומרת אל תסגרו אוזניים, אל תעצמו עיניים, כי דווקא במקום הזה אני חושבת שלדעת כן להיות פתוחים לשמוע איפה הבעיה, במיוחד כשהקולות האלה מגיעים מבני הקהילה, מארגונים שאי אפשר לזלזל בעשייתם.

פנינה תמנו: אפשר לבוא ולומר על ארגון כזה או אחר שהוא מיליטנטי מדי, אבל אם אנחנו מסתכלים על המגזר השלישי, ללא ספק יש לו את התרומה שלו בקליטה של קהילת יוצאי אתיופיה, כולל בתפיסות שגובשו גם במערכת החינוך וירדו למטה.

פנינה תמנו: אפרופו, אם אנחנו מדברים על מדיניות של אינטגרציה וסגרגציה, ברור שמי שהוביל את זה ברמת המקרו זה בסופו של דבר היו הארגונים.

פנינה תמנו: לכן חשוב לא לעצום עיניים ולא אוזניים ואם אתם צריכים את המעורבות שלי או של חבר הכנסת שמעון סלומון ועמרם מצנע, למרות שאתם יודעים שמה ייחודי אצלי ואצל שמעון, בסופו של דבר כשאני באה לסיור כזה אני מסתכלת על הילדים שלי, אני רואה את זה כאילו אני דנה באופן אישי על הילדים שלי וככה אני מקווה מי שלא בן הקהילה.

פנינה תמנו: מעבר לכך, לא שאני פסימית, כן חשוב לי לזרוק זרקור על זה, אתם יודעים מה אומרים על פוליטיקאים.

פנינה תמנו: אצל כל פוליטיקאי יש סוג של פנס, אמר לי את זה שר הרווחה מאיר כהן, והוא מאיר במקומות חשוכים, סוג של משל, אז אני רוצה להאיר לכם נקודה חשובה, שאני יודעת שהבעיה היא בדרך כלל ארצית, אבל עדיין אני לא רואה פה דרג הנהלה.

פנינה תמנו: אני יודעת שיש לכם מתכללת של תקציבים ומשאבים, שלזה אני אגיע עוד דקה, אבל אני חושבת שלאורך הסיור ולקראת הסוף כל מי שדיבר היה לא בן הקהילה.

פנינה תמנו: ואני רוצה באמת שבסיור הבא שאנחנו מגיעים ומדברים על קהילת יוצאי אתיופיה, ראוי שמי שידבר יהיו גם בני הקהילה ולא הפעילים, אלא נושאי משרה בכירים.

פנינה תמנו: אפשר לבוא ולהגיד שאני חושבת שכבר יש, תנסו לשלב בדרגים הבכירים שלכם, הן כמנהלי אגפים והן כאנשים שמובילים את התכניות, זה חשוב מאוד.

פנינה תמנו: הדבר השלישי, עניין תכנית חומש.

פנינה תמנו: יש ביקורת מאוד חריפה של מבקר המדינה בדוח האחרון, על כפל תקציבים.

פנינה תמנו: למי שלא יודע, יש שם כפל תקציבים וחוסר איגום משאבים.

פנינה תמנו: אמרתם שיש כאן מתכללת, היא בטח עשתה מיפוי של כל התכניות, אם זה פאקט ואם זה תכנית חומש וכל השאר.

פנינה תמנו: אני חושבת שאם אפשר ללמוד, ובאמת הצלחתם לסיים את התהליך ומה שקיים בעיר, צריך להניף את זה לעוד כמה מקומות ואפילו להפנות את זה למשרד המבקר, יכול להיות שהוא יכול להוציא סביב זה הנחיה לחוזרי מנכ"ל.

פנינה תמנו: זה מאוד חשוב.

פנינה תמנו: דיברתם על בזבוז כספים במיליוני שקלים, כולם יודעים שיוצאי אתיופיה הם מכרה זהב, לטוב ולרע.

פנינה תמנו: מעבר לכך אני באמת יוצאת אופטימית.

פנינה תמנו: אני חושבת שיש פה הרבה מאוד אנשים, כולל בני הקהילה, יש לך פה את זאב קאסו, את הרב רפאל אלמו, יש לך את אליאס מהרי, אנשים שכל אחד בחזית אחרת, ועוד ועוד ועוד אנשים - - -

<יצחק איזי ענבר: יש פה את - - - יש לנו הרבה.

פנינה תמנו: נכון.

פנינה תמנו: אני, כמי שבאה מפתח תקווה ולא אחת הם עלינו לכותרות על הנושא הזה, יכולה לומר לך שאתה מוקף בהרבה מאוד אנשים ולא עסקנים, אנשים שבאים לעשות עבודה.

פנינה תמנו: תנצלו את זה, תשתפו איתם פעולה וזה מאוד חשוב.

<אורנה רג'יאנו: אבל זה לא סתם שהוא מוקף אנשים שהם לא עסקנים.

פנינה תמנו: ברור.

פנינה תמנו: אני עוד פעם אומרת, אני יוצאת אופטימית, אני חושבת שגם העירייה, ובשבועיים, כמה זמן נתת להם התראה על הסיור הזה?

פנינה תמנו: שבועיים, שלושה?

פנינה תמנו: אי אפשר להמציא את הגלגל בשבועיים-שלושה, אי אפשר להקים כאלה מתנ"סים, אי אפשר להקים צוות חינוכי, לכן עבודתכם אינה מבוטלת, עבודתכם נראית על פני השטח ואני יכולה לומר לך, עם יד על הלב, למרות שאני תושבת פתח תקווה, אני לא בוגדת, אבל לא הייתי בכזה סיור.

פנינה תמנו: אז כל הכבוד לכם, יש מה לשפר, אבל אתם עושים עבודה מצוינת, יישר כוח.

<יצחק איזי ענבר: תודה רבה.

<יוסף תמרת: (אמהרית).

<זאב קאסו: (מתרגם): ברוכים הבאים, אנחנו שמחים לראות אתכם ושמחים שאתם כאן.

<זאב קאסו: אנחנו מאוד מעריכים את המנכ"ל.

<זאב קאסו: בזכותו קיבלנו מועדון, עוד מעט מסתיימת השלמת בנייתו, אבל אנחנו ממשיכים לעשות אירועים שם.

<זאב קאסו: אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו ביחד, המטרה שלנו גם שהילדים האלה ילמדו אמהרית, הייתי רוצה לראות כתוביות כאן באמהרית, שלטים באמהרית, שילמדו אמהרית.

<זאב קאסו: כולנו ביחד.

<זאב קאסו: אנחנו רוצים שגם ילמדו, כולנו יהודים.

<זאב קאסו: בנוסף קיבלנו מרכז למורשת יהדות אתיופיה, בסיוע של תורם, יחד עם העירייה נבנה המבנה.

<זאב קאסו: המטרה שלנו באמת שגם ילמדו עברית וגם ילמדו אמהרית.

<זאב קאסו: המטרה שלנו שבאמת ניקח עובדים שבאמת ילמדו אמהרית, לא רק עברית.

<זאב קאסו: ברוכים לשלום.

עמרם מצנע: רצית להגיד משהו?

עמרם מצנע: בואי.

<ילדה מהמתנ"ס: רק רציתי לדבר על מה שהוא אמר, על השפה.

<ילדה מהמתנ"ס: בבית הספר מלמדים אותנו לשון, עברית והכול, אבל מה עם האמהרית?

<ילדה מהמתנ"ס: המורשת שלנו, אני לא יודעת עליה כלום כמעט.

<קריאה: היא מדברת על המנטליות, על השפה, על המורשת שלנו, מאיפה באנו, עליה, על ההורים שלה.

עמרם מצנע: כן, אני בטוח שההערה הזו נרשמה.

עמרם מצנע: ברשות עמיתיי חברי הכנסת אני רוצה לומר כמה מילות סיכום.

עמרם מצנע: אנחנו באנו לנתניה כדי להתרשם מהמודל של נתניה.

עמרם מצנע: אני שמעתי על זה לא מעט ואתם יודעים שקליטת עולי אתיופיה לאורך כל השנים עברה הרבה מאוד בעיות, הרבה ביקורת, הרבה התלבטויות וחשוב היה לנו, גם לוועדת החינוך וגם לוועדת הקליטה, לבוא ולהתרשם ממודל מצליח.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם, בשורה התחתונה אני מאוד מאוד התרשמתי.

עמרם מצנע: התרשמתי קודם כל ובראש ובראשונה מכך שאתם עובדים לטווח ארוך.

עמרם מצנע: הדבר השני, מכל מי שדיבר איתנו וכל מי שנפגשנו, מאנשים שעוסקים במלאכה, אתה רואה את המחויבות הרגשית, אתה מרגיש את האהבה לנושא הזה שנקרא חינוך וקליטת עולי אתיופיה, אתה רואה את ההבנה המקצועית ואתה רואה רוח צוות של שיתוף פעולה עם ארגונים רבים שלא תמיד מדברים אחד עם השני, ממשלתיים, מוניציפאליים וארגונים שאינם ממשלתיים, וזה בעצם מתכונת מנצחת.

עמרם מצנע: אתם גם מוכיחים שאפשר אחרת.

עמרם מצנע: יש כל כך הרבה בעיות בחברה הישראלית, חברה די שסועה, חברה עם מכנה משותף נמוך מאוד, ואתה רואה כאן שכאשר רשות מקומית לוקחת על עצמה את ההובלה ואת המנהיגות ולא מתחילה לקטר על כל העולם ובני זוגו, מה כל אחד היה צריך לעשות ולא עשה, אתה רואה בהחלט הישגים ותוצאה.

עמרם מצנע: מי שהדרך קצרה לו ורוצה לראות תוצאות מחר בבוקר, שלא יתקרב לדברים האלה.

עמרם מצנע: עוסקים פה באנשים, עוסקים פה בשיתוף פעולה, אני מאוד התרשמתי מהשיתוף המלא עם יוצאי הקהילה האתיופית, גם הילדים, גם הצוות, גם המתנדבים, ואני חושב שעשיתם פה עבודה חשובה בתחום רגיש, חומר נפץ מסובך ומיוחד.

עמרם מצנע: חשוב היה לבוא ולהתרשם, כי גם אני, כמו חברי כנסת אחרים, מוצף בהרבה מאוד פניות, בהרבה מאוד ביקורת של כל מיני ארגונים חיצוניים, כל מיני פוליטיקאים, ולכן היה חשוב להתרשם כאן בשטח.

עמרם מצנע: מה שאתם עושים ומה שאם תעשו זה מה שיקבע בסופו של דבר את התוצאה, ופוליטיקאים, יש להם טבע, הם רואים איזה סדק אז הם נכנסים לתוכו ומרחיבים אותו.

עמרם מצנע: לכן טוב שאתם שמתם לעצמכם דרך, הצבתם מטרה ואני מתרשם שאתם הולכים בדרך הנכונה.

עמרם מצנע: אנחנו בכנסת נמשיך לעקוב, ננסה לבחון איך את המודל הזה, עם שיתוף הפעולה של משרד החינוך, ואני באמת מתרשם שמשרד החינוך ביד רחבה ובנכונות להוריד סמכויות ולאפשר כל מיני דברים שלפעמים הם אולי מחוץ לסדר היום ולתקנים, הלך פה איתכם כל הדרך.

עמרם מצנע: הבעיה של אינטגרציה והצורך באמת למנוע הקמת גטאות, בין אם זה שכונתיים ובין אם בית ספריים, זה סיפור לא פשוט, הוא לא קל ואני חושב שאתם הולכים בדרך הנכונה.

עמרם מצנע: זה לא סגירה אוטומטית, אלא זה לימוד והבחנה וניסיון בתהליכיות לשנות את פני המציאות.

עמרם מצנע: בסופו של דבר גן ילדים, בית ספר, ככל שהוא יהיה חזק יותר וככל שהוא יהיה איכותי יותר תתקיים שם אינטגרציה.

עמרם מצנע: אבל מצד שני, ילדים מהעליות השונות, כולל העלייה האתיופית, שיגיעו אל תוך האינטגרציה לא מספיק מוכנים, האינטגרציה תיכשל ואת זה ראינו באינטגרציה הכוללת של המעבר לחטיבות ביניים.

עמרם מצנע: היא תיכשל.

עמרם מצנע: לכן השילוב הזה של טיפול פרסונלי בילדים כדי להביא אותם ולקדם אותם ולסגור פערים ולאחר מכן להכניס אותם באמת לקבוצות חזקות הוא בעצם יכול לנצח וזה סיפור לא פשוט, ואני ראיתי את הדברים שאתם עושים, את הרעיונות, את הקשר עם הגרעינים התורניים, שזו באמת תופעה חיובית שקורית כאן, אני נפגשתי בה גם בירוחם, בלוד ובמקומות רבים אחרים.

עמרם מצנע: אני מקווה, דרך אגב, שגם הגרעינים הלא דתיים, כפי שהם למדו מהגרעינים הדתיים את נושא המכינות הקדם צבאיות, ילמדו גם מהעניין הזה ויש פה כר נרחב לאוכלוסיות רחבות בחברה הישראלית למצוא נושאים, דגלים, חזיתות חברתיות שאפשר בהן לעשות ולהשפיע.

עמרם מצנע: יש פה ושם, אני יודע שבתנועת הנוער העובד והלומד יש כמה גרעינים כאלה, יש אחד כזה בהדר בחיפה, וזה בהחלט דבר שכולם בסוף מנצחים בו, גם האוכלוסיות היותר מוחלשות וגם האוכלוסיות החזקות שבעצם יש להם כר נרחב לפעילות, למעורבות חברתית ולעשייה.

עמרם מצנע: את איזי אני מכיר הרבה שנים וכמובן שאחת הסיבות שבאתי לפה היא כי אני מכיר אותו.

עמרם מצנע: עד שהוא הגיע אליכם הוא עבר סטאז' ארוך בעיריית חיפה, בנהריה, בחדרה, ואני יודע שכאן באמת, גם תחת המטרייה של מרים וגם באמצעות הצוות הנפלא הזה שפגשנו לאורך היום, באמת אפילו השמים הם לא הגבול.

עמרם מצנע: אז המון תודה לכם, אני בטוח שנישאר בקשר ולכו קדימה.

עמרם מצנע: יהיו ביקורות, יהיו אמירות, צריך להחליט החלטות שלנו המבוגרים זה לא בין שחור-לבן, זה לא בין 1 ל-0, אלה החלטות בנושאים רגישים שתמיד כשאתה מקבל החלטה על דרך אחת יטענו כלפיך אלה שלא בחרת בדרך שלהם, אבל בסוף מנהיגות זה להחליט, לשים מטרה, להחליט ולהוביל אליה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<יצחק איזי ענבר: מצנע, אני רוצה להודות לך ובאמת לחברי הכנסת.

<יצחק איזי ענבר: זה דבר די מדהים שכל כך הרבה חברי כנסת מגיעים לעיר לביקור ונמצאים לכל אורך הביקור.

<יצחק איזי ענבר: יש פה הרבה מאוד אנשים ממשרדי ממשלה, משרד הקליטה ומשרד החינוך שבאמת מלווים אותנו ואחרים ובני הקהילה והילדים, המתנ"סים.

<יצחק איזי ענבר: הראיתי לכם את מעגל החיים, כשדיברתי, עכשיו אתם מבינים מה זה מעגל החיים.

<יצחק איזי ענבר: אני רוצה להודות באמת לצוות של נתניה, מראש העיר, דרך אביטל ודרך כולנו ביחד.

<יצחק איזי ענבר: אני שומע כל הזמן 'אנחנו, אנחנו ואנחנו', ובאמת זה אנחנו.

<יצחק איזי ענבר: תמיד להצלחה יש הרבה אבות והכישלונות, אבל אנחנו הולכים כדי להצליח, אנחנו נצליח, כי יש לנו ברק בעיניים ואנחנו יודעים מה אנחנו רוצים.

<יצחק איזי ענבר: ותודה רבה לכם שאתם גם מגבים אותנו בתהליך הזה.

<יצחק איזי ענבר: זה לא דבר מובן מאליו.