ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 29, 2013-06-11 11:30

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: במסגרת הצעה לסדר יום, ביקשה חברת הכנסת מיכל רוזין לקיים דיון מהיר, אז אנחנו מקיימים אותו והנושא הוא תוכנית ציל"ה לצהרונים בירושלים.

עמרם מצנע: קודם כל, שלום לכם.

עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: אני ביקשתי את הדיון המהיר הזה, מכיוון שבמדינתנו, ואתמול אמרתי את זה גם בדיון באי-אמון, אני חושבת שהיית באולם ושמעת, מדי יום פה בכנסת אנחנו נתקלים במדיניות חלם.

מיכל רוזין: מצד אחד, מתכננים תוכניות, יש ועדות, מאשרים מתווים ומצד שני, בהינף יד מבטלים אותם בחוק ההסדרים ובתקציב.

מיכל רוזין: וכך גם עם הנושא של המלצות ועדת טרכטנברג, לגבי הצהרונים ולגבי גני הילדים.

מיכל רוזין: בעצם, מה שעומד להיות, זה שלאחר שהתחילה התוכנית בעקבות המלצות טרכטנברג בפברואר השנה, החל מספטמבר, לא ברור, לגבי ירושלים בוודאי, לא ברור מה הולך להיות עם התוכנית, חוסר הוודאות התעסוקתית של העובדות, חוסר הוודאות של ההורים, שעל-סמך זה אימהות, בעיקר אימהות לילדים קטנים, שאנחנו יודעים שזה חסם גדול מאוד, סקר שנעשה על-ידי שדולת הנשים קבע שאחד החסמים העיקריים לנשים, לילדים עד גיל תשע, ושהם ישאלו מה יסייע להם לצאת לעבודה, היה כמובן מסגרות חינוכיות עד שעה סבירה, על-מנת שהם יוכלו לצאת לעבודה.

מיכל רוזין: בעצם, מה שהחליטו עכשיו, עומדים להחליט בחוק ההסדרים ולכן זה דיון מהיר ולכן חשוב מאוד שפה הוועדה תאמר את דברה ויכול להיות שנצליח לעצור את זה, בעצם מקצצים בשני דברים – אחד, החליטו לצמצם את הפרויקט.

מיכל רוזין: הפרויקט אמור להיות מגיל שלוש עד גיל תשע, לפי המלצות טרכטנברג, הממשלה רוצה לקצץ משלוש עד שמונה.

מיכל רוזין: כמובן שחוץ מחיסכון בכסף, אני לא רואה סיבה נוספת, כאשר צריך לזכור שילדים עד גיל תשע על-פי חוק לא יכולים לחצות כביש לבד.

מיכל רוזין: כלומר, ילד עד גיל תשע לא יכול לעזוב את מתחם בית-הספר לבד וללכת הביתה, גם אם להורה אין סידור והוא מבקש שהילד ילך הביתה.

מיכל רוזין: אתה יודע, כשאנחנו היינו ילדים אז היו הרבה ילדי מפתח, היום כמעט וזה לא קיים.

מיכל רוזין: אבל גם אם רוצים לאפשר.

עמרם מצנע: כשאנחנו היינו ילדים, יש הבדל קטן בגילים, אז הלכנו חופשי לכל מקום ובכל עת.

מיכל רוזין: גם בגילי, אולי אני מסגירה את גילי, אבל הלכנו.

מיכל רוזין: בגיל חמש אימא שלי לימדה אותי לחזור לבד מהגן ועד היום אני שואלת אותה איך היא העיזה לעשות את זה.

עמרם מצנע: היו פחות זאבים ביער.

מיכל רוזין: היו זאבים, לא ידעו שיש זאבים.

מיכל רוזין: היו אותם זאבים, אולי היו פחות מכוניות, אבל הזאבים היו תמיד.

מיכל רוזין: חוץ מהצדקה כלכלית של חיסכון, אין שום הצדקה עניינית.

מיכל רוזין: מדובר פה על ילדים שהם קטנים מדי לצאת לבד מבית-הספר כמו שאמרתי, לחצות כביש אסור על-פי חוק, הם לא יכולים לחזור לבד הביתה.

מיכל רוזין: ההורה הופך לעבריין אם הוא מאפשר לילד בן שמונה לחזור לבד הביתה מבית-הספר.

מיכל רוזין: ההחלטה השנייה, הקיצוץ התקציבי הנוסף הוא בעצם טרכטנברג המליץ להתחיל באשכולות אחד עד שלוש ופיילוט בירושלים שהוא אשכול ארבע ומה שרוצים כרגע לקצץ בחוק ההסדרים הוא בעצם לקבוע שלא תהיה המשכיות לתוכנית, זה יישאר על אשכולות אחד עד שלוש.

מיכל רוזין: לא תהיה הרחבה לשאר האשכולות וכמובן כרגע ירושלים, שהיו מעין פיילוט, נמצאים בסכנה גדולה יותר כי הורים תכננו על השנה הבאה על צהרונים במחיר מוזל.

מיכל רוזין: העוֹבדות, יש פה כמובן חוסר יציבות תעסוקתית, חוסר היציבות התעסוקתית הזאת גם משפיעה באופן ניכר על העוֹבדות עצמן, אבל גם משפיעה על ההורים, משפיעה על היכולת שלהם להעניק לילדים את מה שילד צריך בגיל הזה, על היכולת לתכנן קדימה תוכנית עבודה, על פיקוח הולם.

מיכל רוזין: כל הנושאים האלה, אני חושבת שיעלו פה הנציגים.

מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב לדון ושהוועדה תקרא לממשלה לשקול מחדש.

עמרם מצנע: כן, תודה רבה.

עמרם מצנע: אני מבין ממכתבים שקיבלנו בוועדה מחלק מהגורמים שהבעיה שבטח תעלה פה על השולחן היא לא רק מה שאת מעלה, חברת הכנסת רוזין, אלא בעצם גם כל נושא תנאי ההעסקה של הגננות והמסייעות שרצו להיטיב והם נמצאו - - -

מיכל רוזין: הופרטו, כרגע.

עמרם מצנע: כן, אבל הופרטו בצורה כזו שבעצם פגעו, נפגעו בצורה משמעותית תנאי העבודה של מי שעוסק במלאכה.

עמרם מצנע: אולי שמע ממך, מנכ"ל עיריית ירושלים.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יוסי היימן: אני רוצה להשלים את מה שנאמר פה לגבי החלטת הממשלה.

<יוסי היימן: החלטת הממשלה, נדמה לי שהתקבלה בפברואר 2012, היתה להתחיל פיילוט בירושלים מתוך מגמה להעלות את זה אחר-כך לערים ורשויות ברמה סוציו אקונומית עד רמה תשע והכוונה להתחיל את הפיילוט בירושלים היתה כי רצו לראות מה המשמעות של תשלומי הורים חלקיים ותשלומי עירייה, כי ברשויות ברמה סוציו אקונומית אחד עד שלוש, ההורים לא משלמים בכלל.

מיכל רוזין: וטוב שכך.

<יוסי היימן: כשהחלטת הממשלה התקבלה, היא התקבלה גם, בנוסף, עם מבחן תעסוקה ברשויות אחד עד שלוש.

<יוסי היימן: רצו שהורים שיוצאים לעבודה, כדי לעודד תעסוקה, יקבלו את ההטבה הזאת והורים שלא יוצאים לעבודה, לא יקבלו את ההטבה הזו, אלו שעומדים במבחן תעסוקה.

<יוסי היימן: לאחר מכן שר החינוך, נדמה לי זה היה בחול המועד בפסח, עשה תיקון להחלטה שברשויות ברמה סוציו אקונומית אחד עד שלוש, הורידו את מבחן התעסוקה ואז לא נשאר כסף בהחלטת הממשלה והודיעו לנו בירושלים שלמרות שרצו לאפשר לנו להיכנס השנה לפיילוט ראשוני של צהרונים, לא יאפשרו לנו את זה כי הכסף שרצו לייעד לנו הלך להורים שלא עובדים ברשויות אחד עד שלוש.

<יוסי היימן: אנחנו נלחמנו, קיימנו מאבק כדי שבכל אופן יתקיים הפיילוט בירושלים, מתוך הבנה שהדבר הזה, ואני ארחיב בזה בהמשך, הוא מאוד מאוד חשוב לעיר, מאוד מאוד חשוב לאוכלוסייה היצרנית, חשוב מאוד באמצעותו להציל את העיר מתהליכים מאוד לא טובים שהיא היתה נתונה בהם בעשרים השנים האחרונות ואני לא אפרט פה כרגע.

<יוסי היימן: נלחמנו את המלחמה ובספטמבר, לאחר פתיחת שנת הלימודים ולאחר שהפעלנו את המערכות הסמי-עירוניות או הרשתות שעבדו כל השנים, כבר היה בעבודה, הודיע לנו האוצר ומשרד החינוך שבכל אופן הצליחו לגייס סכום של 65 מיליון שקל שהוא נותן בערך בין שליש למחצית היקף הצהרונים הכולל ושאנחנו יכולים לצאת לדרך.

<יוסי היימן: הבעיה היתה שלא התארגנו, הבעיה היתה שהמערכות הקיימות כבר עובדות ונמצאנו בדילמה.

<יוסי היימן: יכולנו להגיד לאוצר – תודה רבה, תבואו בשנה הבאה, זה מאוחר מדי ובכל אופן מתוך הבנת החשיבות, עשינו מאמצים גדולים וזה חשוב, כי בירושלים יש שלושה מגזרים גדולים – מגזר כללי שמכיל את האוכלוסייה הכללית והדתית לאומית, אוכלוסייה ערבית במזרח ירושלים והאוכלוסייה, המגזר החרדי.

<יוסי היימן: אני אפריד תכף בין שלושת המגזרים האלה, למרות שזה קצת מורכב.

<יוסי היימן: נאלצנו במגזר הכללי לפרק את המערכת הקיימת שהיתה, היתה מערכת שהופעלה דרך המנהלים הקהילתיים, שעלות צהרון בה בין השעות אחת וחצי לארבע היתה 815 שקלים להורה לחודש, לילד, נאלצנו לפרק את המערכת הזאת ולהקים במקומה מערכת אחרת.

<יוסי היימן: המערכת האחרת הזו גם היא בוצעה דרך החברה למתנ"סים שהיתה אחת הזכייניות של משרד החינוך במכרז הזה ,אלא שהפעם העלות הכוללת שהמדינה וההורים משלמים היא כ- 500 שקל, מה שבעצם הוריד מאוד את הרמה שהיתה קודם במנהלים הקהילתיים במגזר הכללי והיכולת לתת שירות שהיינו רוצים להיות שירות איכותי בצהרונים האלה.

עמרם מצנע: 500 זה הסך-הכל?

<יוסי היימן: מדינה והורים ביחד, אני תכף אפריד את זה.

<יוסי היימן: כאשר אנחנו הגענו עם האוצר ומשרד החינוך להחלטה כמה ישלמו ההורים.

<יוסי היימן: בגדול, הורים שכן עובדים, עומדים במבחן תעסוקה 1.25 הורים עובדים ישלמו 105 שקלים לחודש סך-הכל, והורים שלא עובדים ישלמו 215 שקלים לחודש.

<יוסי היימן: גם כן, הקלה גדולה.

<יוסי היימן: שערו בנפשכם הורים שיש להם שני ילדים, בוודאי שלושה ילדים, זה הרבה מאוד כסף.

<יוסי היימן: אם נוסיף לזה את העובדה שהעירייה, למרות שטרכטנברג עדיין זה לא החלטות לגבי הבוקר, זה עדיין לא בחוק עד תשע"ה, בכל אופן הכנסנו את כל ילדי העיר, לא כולל מזרח ירושלים אני תכף אייחד למזרח ירושלים אמירה נפרדת, הכנסנו את כל ילדי העיר, גם במגזר הכללי וגם במגזר החרדי, כך שהחיסכון להורים שקודם גם חלקם שילמו את הבוקר הוא בהרבה מאוד כסף וזה בדיוק לדעתי מה שהתכוונו, להקל על אוכלוסיות הביניים ולחסוך להם 500,000 וחלקם אפילו 2,000 שקלים בחודש, בנטו.

עמרם מצנע: במצב שהיה קיים ה- 800 שקלים לילד, זה היה לכולם או שהיה דיפרנציאלי?

<יוסי היימן: לכולם.

<יוסי היימן: זה היה במנהלים הקהילתיים.

<יוסי היימן: המנהלים הקהילתיים זה גוף סמי עירוני.

<יוסי היימן: אגב, היו גובים בעבר הרבה יותר, אנחנו העמדנו את זה, עירונית, לפני שנתיים על 815 שקלים, לא אפשרנו להם לגבות יותר.

<יוסי היימן: המסגרות הפרטיות, אגב, עולות יותר כסף.

<יוסי היימן: הסמי עירוניות, הגבלנו אותן ב- 815 שקלים.

מיכל רוזין: האם היה מענה בחופשות בית-הספר?

<יוסי היימן: שנייה.

<יוסי היימן: שאלת שאלה מי שהוא זכאי תמ"ת, אנחנו בעצם ארגנו ביחד עם המנהלים הקהילתיים שהם יהיו מאושרי תמ"ת, מה שנקרא היום משרד הכלכלה והורה שהיה עומד בקריטריונים, קרי עובד אבל נמוך בשכר ועומד בקריטריונים של תמ"ת, היה יכול לקבל בין 100 ל- 400 שקלים הנחה.

<יוסי היימן: זאת אומרת מה- 815, הוא היה משלם בערך 400.

<יוסי היימן: זאת אומרת שנכנסנו עם ציל”ה אפילו להורים שקיבלו 400 שקל ושילמו 400 שקל, הירידה ל- 100 עד 200 שקלים, היה מאוד מאוד משמעותי.

שמעון אוחיון: הקריטריונים של תמ"ת הוא רק לגבי מבחן הכנסה?

<יוסי היימן: הורים עובדים ומבחן הכנסה.

שמעון אוחיון: לא חשוב מה היקף המשרה?

עמרם מצנע: כן, 1.25.

<יוסי היימן: היקף המשרה של העובדים?

שמעון אוחיון: כן.

<יוסי היימן: אני לא, בטח יש בקיאים.

<יוסי היימן: אחר-כך יתייחסו, יש בזה בטח בקיאים ממני.

<איטה עטייא: 36 שעות.

<איטה עטייא: 32 שעות שבועיות.

עמרם מצנע: יש טבלה.

שמעון אוחיון: היה 40, ירד ל- 32.

שמעון אוחיון: לא, זה מאוד מאוד חשוב.

עמרם מצנע: יש טבלה שמפרטת.

<מיקול ניצא: אבל מינימום שעות עבודה של 32, לאימא.

<מיקול ניצא: זה אומר משרה בשלושת-רבעי.

שמעון אוחיון: בדיוק, למה אני שואל – התמ"ת, הוא מגדיר משרה 32 שעות.

שמעון אוחיון: מי שעובד במערכת החינוך, לפני הכניסה לאופק חדש ועובד משרה שלמה 24 שעות, התמ"ת אומר – סליחה, זה לא.

עמרם מצנע: בסדר, אני לא אומר שלא.

עמרם מצנע: יש פה כל-כך הרבה נושאים.

<יוסי היימן: אפשר להתפצל פה לעשרות נושאים, תנו לי רגע להציג.

<יוסי היימן: יש פה, אני רואה את האנשים, יש פה אינטרסים שונים.

שמעון אוחיון: אני דואג לעובדי משרד החינוך.

<יוסי היימן: אני חושב שאני מסוגל להציג את הראייה המערכתית הכוללת, אחר-כך אפשר להתפצל לכל נושאי משנה שרוצים.

עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת שמעון אוחיון וחבר הכנסת אורי מקלב.

עמרם מצנע: בבקשה.

אורי מקלב: אני התבקשתי מהחבר הקבוע לכבד את הוועדה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יוסי היימן: אני אומר רגע לגבי המגזרים האחרים.

<יוסי היימן: קודם כל לגבי המגזר הערבי במזרח ירושלים – המגזר הערבי במזרח ירושלים, בגלל עניין חברתי, תרבותי, לא הצטרף לפרויקט הזה.

<יוסי היימן: מדוע?

<יוסי היימן: מכיוון שהורים במזרח ירושלים, אגב שרובם לא מגיעים כדי 1.25 הורים עובדים.

<יוסי היימן: ובכל-זאת לשים את הילד שלהם לשעתיים אחר-הצהריים ולשלם על זה אפילו רק 200 שקל, הם לא עושים את זה.

<יוסי היימן: אין, התרבות הזו לא קיימת, לא עשו את זה גם בעבר.

<יוסי היימן: אנחנו חושבים שזה דבר חשוב, ניסינו לעודד אותם.

<יוסי היימן: עד היום לא הצלחנו ויותר מזה הגענו עם האוצר להבנות שמה שנצליח לפתוח במזרח ירושלים נחיל עליו כללים מקלים, לא יהיה מוגבל תקציבית, עדיין לא הצלחנו אבל זה לא בגלל חוסר רצון.

<יוסי היימן: זה עניין תרבותי שלא פותרים אותו בשנה.

<יוסי היימן: אנחנו נמשיך השנה לנסות, לפתוח צהרונים אחר-הצהריים, הם מעדיפים לשים אצל הסבתא, אצל הדודה, גם אם האימא יוצאת לעבודה, זה לגבי מזרח ירושלים.

אורי מקלב: אבל זה גם יפגע במעונות, לא רק בצהרונים, מיצוי כושר השתכרות.

<יוסי היימן: אני לא נכנס עכשיו לשאלה.

אורי מקלב: אולי זה ישנה את ההחלטה.

אורי מקלב: כשזה חרדים, זה לא נורא, בשביל ערבים, נניח גם אם אין להם תרבות לשלוח לצהרונים אבל התרבות או ההכרח לשלוח למעונות הוא ודאי הכרח ושם אם תבקש את כושר ההשתכרות זה גם יכול להיות בעיה אבל בסדר.

מיכל רוזין: זה ביצה ותרנגולת.

מיכל רוזין: אם יהיו צהרונים יותר נשים יצאו לעבוד ואז יזדקקו למעון.

<יוסי היימן: בדיוק בשביל ההבנה הזו וזה לא הפעולה היחידה שעיריית ירושלים נוקטת כדי לנסות להעצים את מזרח העיר ולתגבר שם את התעסוקה.

<יוסי היימן: יש דברים חיוביים שקורים, לא מספיק, רחוק מזה, אבל זה לא הדיון היום.

<יוסי היימן: אפשר לפתוח פה הרבה נושאי דיון נוספים.

<יוסי היימן: לגבי המגזר החרדי – המגזר החרדי.

<יוסי היימן: היו בו במסגרות שהעירייה יש להם שליטה כזאת או אחרת עליה.

<יוסי היימן: במגזר החרדי לא כל המסגרות, בניגוד למגזר הכללי ומזרח ירושלים, לא כל המסגרות אנחנו יודעים עליהן, יש מסגרות שאנחנו לא יודעים עליהן בכלל זה נובע מהאפיון של פיצולי המשנה.

<יוסי היימן: היו כ- 130 מסגרות במגזר החרדי, ותכף נדבר על מה פתחנו חדשים, שהיו נתמכי תמ"ת בעבר ושם ההורים משלמים סדר גודל, זה נורא משתנה באמצעות הרשתות כ- 400 עד 500 שקלים.

<יוסי היימן: מה שהיה במסגר הכללי 815 שקלים, בחרדי היה כ- 500 שקלים.

<יוסי היימן: אז עד כאן לגבי מה שהיה בשנה שעברה ומה נאלצנו לעשות.

<יוסי היימן: עכשיו לגבי המוצר.

<יוסי היימן: המוצר שהמדינה מימנה והמדינה החליטה עליו והמדינה יצאה עליו למכרזים, קודם כל ברשויות אחד עד שלוש, וגם אצלנו, הוא מוצר שהוא מוצר,, תלוי על איזה מגזר.

<יוסי היימן: אם אתה מסתכל ברשויות אחת עד שלוש או יכול להיות שאם אתה מסתכל על המגזר החרדי בירושלים שכך היו בו בעבר העלויות כ- 500 שקל לצהרון, כי זה באמת כשאתה לוחץ את העסק הזה עד הסוף כנראה ככה זה עולה פחות או יותר, אז שם ההבדל הוא לא גדול.

<יוסי היימן: במגזר הכללי, דתי לאומי וחילוני ומסורתי שהורדת מצהרונים של 815 שקלים לצהרונים של 500 שקלים בהכרח הורדת את הרמה.

<יוסי היימן: היו שם שניים או שלושה חוגים.

<יוסי היימן: הורדת את זה לחוג אחד, היה שם פיקוח על 40 גנים מפקחת עכשיו זה על 80 גנים.

<יוסי היימן: המדדים שנקבעו במכרז שהמדינה הוציאה והחליטה עליו הם היו פחות טובים ממה שהיה במגזר הכללי.

<יוסי היימן: בין השאר, הסייעות והגננות, הגננות פחות כי הגננות דווקא בחלק מהמקרים מה שהמדינה עשתה דווקא אלה שהן מוסמכות ויש להן תארים דווקא הרוויחו במכרז של המדינה יותר אבל הסייעות נפגעו כי במכרז של המדינה שכר הסייעות הוא שכר מינימום, אם אני לא טועה הוא 23 שקלים ו- 80 אגורות לשעה.

<יוסי היימן: לא רק זה, שהוא גם שכר שעתי.

<יוסי היימן: אמור מעתה שהן גם מקבלות משכורת מינימום על השעתיים – שעתיים וחצי וגם חודש שיש יותר חגים אז הן לא משתכרות ועוד כל מיני דברים.

<יוסי היימן: הרבה מהיושבים פה בחדר נמצאים סביב העניין הזה, אנשים חשובים ומכובדים בירושלים.

עמרם מצנע: למה מדינה שאמרה בעצם בירושלים פיילוט לא אמרה לכם – קחו את המערך שלכם שהיה קיים, קחו את ה- 65 מיליון שאני מבין שהוקצו לזה, מה אתם מורידים מה- 800, אני מניח שזה לא היה מגיע ל- 200 זה היה מגיע אולי ל- 400 אבל תפעילו.

<יוסי היימן: ביקשנו שיאפשרו ב- 65 מיליון שקל לאפשר לנו לקנות את מה שאנחנו חושבים שנכון אבל המדינה אמרה יש לזה השלכות רוחב ולכן היא לא אפשרה לנו את הדבר הזה, תכף אני אדבר על הפתרונות שנתנו שהם פתרונות מסוימים.

<יוסי היימן: יגידו לך חלק מהיושבים בחדר שהם לא מספיקים ובחלק מהדברים אני מסכים.

<יוסי היימן: אני אדבר על השנה בפועל ועל השנה הבאה ואני בזה אסיים.

<יוסי היימן: מה נעשה בפועל?

<יוסי היימן: את כל המגזר הכללי, כ- 140 צהרונים, העברנו לחברה למתנ"סים אגב מתוך רצון למה השארנו את זה בחברה למתנ"סים?

<יוסי היימן: כי החברה הירושלמית היא מאוד חזקה והמנהלים הקהילתיים בירושלים זה מוסד מאוד חזק, הוא הרבה יותר מאשר המתנ"סים ברחבי ישראל.

<יוסי היימן: מינהל קהילתי זה לא מתנ"ס, זה נושא לשיחה לא כרגע.

<יוסי היימן: ורצינו להמשיך להפעיל את זה דרך המתנ"סים.

<יוסי היימן: כי זה מחבר את ההורים אל המתנ"סים ואל הפעילות האחרת של הצעירים והמבוגרים והנכים והנשים והיה לנו חשיבות להמשיך לעבוד דרך המתנ"סים ונכנסנו לתקופה לא קלה.

עמרם מצנע: דרך המרכזים הקהילתיים, לא המתנ"סים.

<יוסי היימן: כן.

<יוסי היימן: החברה למתנ"סים שמפעילה בירושלים את המנהלים הקהילתיים.

<יוסי היימן: בירושלים זה נקרא מינהל קהילתי, בארץ זה נקרא מתנ"סים.

<יוסי היימן: החברה נקראת החברה למתנ"סים בכל הארץ, יש לה סניף בירושלים.

עמרם מצנע: לא לא, אני מכיר את החברה למתנ"סים, היא מפעילה את זה?

<יוסי היימן: נכון.

אורי מקלב: בירושלים יש מבנה מיוחד.

עמרם מצנע: אני יודע.

<יוסי היימן: מבנה חזק, מאוד טוב והוא יוצר קשר חשוב מאוד בין הרשויות, בין העירייה לבין התושבים אבל נדלג על העניין הזה.

אורי מקלב: זה לא דמוקרטי מפני שלא נעשו בחירות אבל חוץ מזה הכל בסדר.

<יוסי היימן: בסדר, אי-אפשר לתקוע לנו דרך הדיון הזה את כל הבעיות של ירושלים.

<יוסי היימן: טוב.

<יוסי היימן: לעצם העניין.

<יוסי היימן: את המגזר הכללי, כ- 140 צהרונים העברנו ממנהלים קהילתיים בעבר למתנ"סים שמופעלים דרך מנהלים קהילתיים אבל בעלות הרבה יותר נמוכה ועלות הרבה יותר נמוכה להורים ופתחנו בערך עוד 20 צהרונים חדשים.

עמרם מצנע: נשאר באותו מקום, רק תחת ארגון אחר?

<יוסי היימן: פחות או יותר באותו מקום, אבל נאלצנו לפטר את הצוות ולגייס אותו מחדש.

<יוסי היימן: חלק מהבעיה שהיתה במעבר באמצע שנה שזה היה דבר מאוד מאוד לא טוב והתחלו להפעיל את הדבר.

<יוסי היימן: אבל כשבאנו להפעיל ראינו שהמודל הוא מאוד בעייתי, מכיוון שפתאום, לסייעות שהמנהלים הקהילתיים, כשעלה להם 815 שקלים ילד שילמו להם 30 פלוס שקלים לסייע, חלקם קצת יותר חלקם קצת פחות, פתאום אתה גם הופך אותם לשכר מינימום וגם שעתי והדבר הזה בעצה אחת עם ועד ההורים ונמצאים פה ועד ההורים של העיר, ועם ההסתדרות החדשה שמייצגת אותם הגענו להחלטה, רק במגזר הכללי, לייצר מוצר אחר כדי לא ליצור גם השלכות רוחב לשאר הארץ.

<יוסי היימן: הארכנו את הצהרונים במקום עד ארבע, עד ארבע וחצי, כי ההורים גם רצו את זה, כי הם אמרו – אנחנו באים מהעבודה הרבה יותר נוח לנו לאסוף את הילדים בארבע וחצי.

<יוסי היימן: תמורת זה אפשר לקחת תוספת מההורים ועל הדבר הזה באמת באמת הוספנו עוד כסף תוספתי והעלינו את שכר הסייעות מ- 23.80 ל- 33 שקלים לשעה.

<יהודית גידלי: איך אפשר להעלות מ- 23.80?

<יוסי היימן: דרך גבייה נוספת מההורים שהגיעה עד כדי 110 שקלים להורים, כלומר במקום 105 – 215, במקום 209 – 314, ההורים שילמו תוספת 110 שקלים, קיבלו בזה עוד חצי שעה, זה לא דבר מבוטל אבל דרך העניין הזה גם העלינו את שכר הסייעות.

אורי מקלב: אין לך תוכנית של יום לימודים ארוך, לא היה לך עד עכשיו?

עמרם מצנע: רגע, רגע, אורי.

<יוסי היימן: אגיע לדבר על השנה הבאה, אני אגיע לזה.

עמרם מצנע: אורי, שנייה.

עמרם מצנע: בטבעו של דיון מהיר שהוא צריך להיות מהיר ולכן הזמן שלנו גם מוגבל.

<יוסי היימן: אני אנסה לקצר.

אורי מקלב: דיון מהיר זה בזמן שנותנים לוועדה לדון - - -

עמרם מצנע: אורי, חבר הכנסת מקלב.

מיכל רוזין: נכון, עשרה ימים מהרגע שזה מוגש.

אורי מקלב: לא, זה הדיון המהיר.

מיכל רוזין: אבל אני חושבת שחשוב שנשמע גם את הדברים.

עמרם מצנע: אנחנו מתווכחים על אותו דבר, בסוף אני רק רוצה להגיד שהדיון הזה יהיה לא ארוך ואני רוצה שנלמד ולכן בואו נתמקד בעיקר, כי יש המון נושאים בצדדים.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יוסי היימן: אז הוספנו 110 שקלים להורים, קנינו עוד חצי שעה ואפשרנו להעלות את שכר הסייעות ל- 33 שקלים, שזה מצוין.

<יוסי היימן: הוצאנו גם מקופת העירייה הרבה מאוד כסף תוספתי כדי למשל לתת פיקוח לא על 80 גנים, כמו שהמכרז נותן אלא על כל 40 גנים.

<יוסי היימן: הוספנו הרבה מאוד כסף לעוד הרבה מאוד מרכיבים כדי להפוך את המוצר הזה ליותר איכותי והמוצר היום, האם הוא מספיק איכותי?

<יוסי היימן: התשובה היא לא.

<יוסי היימן: האם הוא הרבה יותר איכותי ממה שהמדינה מאפשרת ברשויות אחד עד שלוש?

<יוסי היימן: התשובה היא בסדרי גודל, אם אתם רוצים לשמוע את המספרים אני אתן אותם.

<יוסי היימן: אנחנו היום נותנים מוצר שבמגזר הכללי ששוויו כמעט כפול ממה שהמדינה מאפשרת לנו.

<יוסי היימן: במגזר החרדי ביקשו לא לעשות שינוי מסיבות שאני לא אפרט אותן פה כרגע, ביקשו להישאר במודל הישן ולא רצו לא להאריך ולא לעשות תוספת ולא שום דבר.

<יוסי היימן: גם שם זה היה פחות אטרקטיבי, כי כפי שאמרתי, כשאתה מתחיל מ- 500 ומקבל 400 שקל הנחה, אז ה- 100 מול 105 הוא אולי 209, זה לא אטרקטיבי ולכן בחרדי פתחנו רק 80 מסגרות חדשות.

<יוסי היימן: 130 מסגרות בחרדי נשארו עדיין נתמכי תמ"ת, כפי שהיו.

אורי מקלב: המתנ"סים לא מפעילים עבור הציבור החרדי?

<יוסי היימן: לא.

<יוסי היימן: הרשתות.

אורי מקלב: נווה יעקב לא מפעיל?

<יוסי היימן: הלוואי, אמן, מהפה שלך לאוזניים שלהם, התשובה היא שבירושלים מה שמפעיל את החרדי זה הרשתות, גולדנופ ואחרים, ואני חושב שאתה מכיר אותם.

<יוסי היימן: עכשיו לגבי השנה.

<יוסי היימן: המדינה קיבלה החלטה להפסיק את הפרויקט בירושלים, כמו גם את כיתה ג' באחד עד שלוש וכמו עוד הרבה דברים אחרים מפאת קיצוצים.

<יוסי היימן: אנחנו ראינו את האור בעיניים של ההורים שפתאום חוסכים 1,000 שקל, 500 שקל, 2,000 שקל, אלה שיש להם שניים ושלושה ילדים זה דבר נפלא זה בדיוק מה שהמדינה התכוונה, על-פי הבנתי במתווה טרכטנברג.

<יוסי היימן: חוץ מזה שילדים שממשיכים להיות בגן, אגב, זה גם בבית-ספר ב-א' עד ג', זה דבר נפלא.

<יוסי היימן: ובטח עם כל הילדים, מי שרוצה.

<יוסי היימן: באנו בשיח ובמשא ומתן עם האוצר ועם משרד החינוך, הצגנו את הלקחים שלנו משנה שעברה ויש כרגע הסכמה שאני מקווה שהיא תסוכם בימים הקרובים שלמרות החלטת הממשלה וחוק ההסדרים נמשיך את הפרויקט על מינון יותר נמוך בירושלים ולכן אנחנו עומדים וזה מה שהצענו בלית ברירה, מאונס, לא מרצון לצמצם את ילדי כיתות א' עד ג' מהפרויקט, אותם להחזיר למצב של קודם, קרי איפה שיש א' עד ג' שיחזרו למתווים הקודמים של 800 ו- 900 ו- 1,000 שקלים זה דרך אנחנו בכללי עושים את זה דרך בתי תלמיד בחרדי עושים את זה דרך תמיכת תמ"ת ונתמקד בגני הילדים.

<יוסי היימן: למה?

<יוסי היימן: כי היות וכל הרעיון הוא שההורים יצאו לעודד תעסוקה בעיקר, גם דברים אחרים אבל לעודד תעסוקה, הורה או אימא שאין לה פיתרון לילד שלה בכיתה ב' או א' כמו שאמרת שחזרת, ידעת לחזור הביתה ולהכין לעצמך.

<יוסי היימן: אם ילד בגיל שלוש או ארבע לא יהיה לו פיתרון האימא לא תלך לעבוד.

<יוסי היימן: האם היינו רוצים להמשיך להפעיל בבתי-הספר?

<יוסי היימן: בוודאי, בוודאי.

<יוסי היימן: זו עמדתי ומותר לי להציג את עמדתי.

<אליסון שטרן: אז אימא תצא לעבודה ואז כשהילד יגיע לכיתה א' - - -

עמרם מצנע: אני מבקש, חברים, אם אתם רוצים להגיע לאיזה שהוא סיכום בוועדה, אז אני מבקש להתנהל כמו שצריך.

<יוסי היימן: אנחנו היינו מאוד רוצים שהמדינה תמשיך לתקצב אותנו, לא ב- 65 שקלים, ב- 200 מיליון כפי שחשבנו שנקבל השנה.

<יוסי היימן: הלוואי.

<יוסי היימן: נחיל את זה על כל העיר, על כיתות א' עד ג'.

<יוסי היימן: האלטרנטיבה אגב שלא יהיה כלום, אגב, השאלה היא לא מה - - -

מיכל רוזין: הטענה היא לא כלפי העירייה, היא כלפי האוצר.

מיכל רוזין: אמרנו את זה בדברי הפתיחה.

<יוסי היימן: לכן אנחנו הצענו לאוצר, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לסכומים, כי אני מקווה שזה יסוכם היום, יש אחרי הצהריים אני מקווה דיון מסכם עם האוצר ומשרד החינוך.

<יוסי היימן: משרד החינוך ככלל, ככל שאנחנו קיבלנו מכתב ממנו בימים האחרונים, תומך בעניין, משרד המשפטים התנה את זה בזה שהאוצר והתמ"ת התחייבו שהעובדה שאנחנו יורדים מ- א' עד ג', הורי א' עד ג' שיתאפשר להם, שזכאים לתמ"ת, לא ייגרע זכותם לקבל את כספי התמ"ת, כמו שאגב עשו באחד עד שלוש, בכיתה ג', רצו להבין שהיות ויש פה שלושה גילאים, שמי שזכאי לתמ"ת, ימשיך לקבל תמ"ת ואנחנו נקבל את ההתחייבות אני מקווה ממשרד התמ"ת בימים הקרובים, ועל כך אנחנו עובדים, תכף נשמע גם את התמ"ת, ונוכל להתרכז כדי להציל.

עמרם מצנע: מה קורה לילדי א' – ג', באופציה המקוצצת הזו, שירצו לחזור למתווה הקודם?

<יוסי היימן: על זה אנחנו עובדים עם התמ"ת והתמ"ת תכף יציג את עמדתו.

עמרם מצנע: לאו דווקא התמ"ת, אלא הורים ש- - -

<יוסי היימן: תראה, בחרדי יש - - -

עמרם מצנע: לא לא, בכללי.

<יוסי היימן: בכללי יש לנו מסגרות בתי תלמיד מכיתות א' עד ג', הם עבדו בשנה שעברה במחיר של בערך 900 שקל לתלמיד, הם ירדו בזכות ציל”ה לסדר גודל של 200, הם יחזרו לקודם.

<יוסי היימן: מה שהיה הוא שיהיה.

עמרם מצנע: זאת אומרת השירות הזה שניתן קודם לכל, הוא יינתן?

<יוסי היימן: באמצע השנה נתנו את אותו שירות, אבל במוזל, וזה יחזור לקדמותו.

<יוסי היימן: לו יהיה לנו, כל שקל שיהיה, אנחנו ניתן.

<יוסי היימן: דבר אחרון לגבי הסייעות.

<יוסי היימן: אנחנו מבקשים מהאוצר ואנחנו במשא ומתן איתם על הרבה מאוד בקשות לטייב את המוצר.

<יוסי היימן: אנחנו מבקשים מהאוצר לאפשר לנו, כולל אם יידרש באמצעות תשלומי הורים כי גם את זה מאשרים לנו, אנחנו לא רשאים לפעול עצמאית, לאפשר למעבר בשכר הסייעות לא רק ל- 33 שקלים במינימום, אגב, סייעות יותר ותיקות מקבלות יותר מ- 33 שקלים, אלא גם לשלם להם שכר חודשי.

<יוסי היימן: זו הבקשה שלנו, זו התביעה שלנו מהאוצר.

<יוסי היימן: אני מקווה שבימים הקרובים אנחנו נוכל לצאת בבשורה בעיר.

<יוסי היימן: עד כאן, תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש וגם למיכל רוזין שיוזמת את ההצעה.

אורי מקלב: אני באתי, באמת שמעתי את מנכ"ל העירייה ואני יכול באמת להוקיר את הפעולות שהם עושים במסגרת הקיים, במסגרת התקציב שיש לו, לתמרן בצורה כזאת או בצורה אחרת, באמת הוא הרחיב את היריעה.

עמרם מצנע: הכל במסגרת התקציב.

עמרם מצנע: אני מבין שעיריית ירושלים הוסיפה מתקציבה.

<יוסי היימן: כן.

אורי מקלב: לא רק זה, במסגרת התקציב ופלוס גם מתקציבה ושיתוף הפעולה שיש, אני לא נכנס לעניין הזה.

אורי מקלב: אבל אני חושב שגם יוזמת הדיון וגם אנחנו בעצם לא רואים אותם ככתובת, אנחנו רואים את המדינה ככתובת, האוצר ככתובת ואנחנו שואלים למה ירושלים היא אחרת ממקומות אחרים.

אורי מקלב: ההיסטוריה היא מאוד קצרה, היא לא היסטוריה ארוכה.

אורי מקלב: הממשלה בעקבות דו"ח טרכטנברג, רואה לסבסד ולהפעיל מערכת של צהרונים באשכולות מסוימים וירושלים היתה חלק מהם.

אורי מקלב: זאת אומרת, החלטה מיוחדת על ירושלים.

אורי מקלב: אשכולות מאחד עד שלוש, פלוס גם כן ירושלים.

אורי מקלב: בפועל, אולי זה התעכב, אבל זה התעכב שוב פעם כנגד החלטת הממשלה, כנגד מה שהחליטו, אולי הפעילו את זה יותר מאוחר מסיבות כאלה ואחרות, אבל כשהממשלה קיבלה החלטה חדשה לשנת 2013, 2014, היא קיבלה החלטה אחת – איפה שהיה הוא שיישאר, לא מוסיפים מקומות חדשים בשונה מהתוכנית היתה שבשנת 2013, 2014, יגדילו את זה כשהיתה החלטה שזה ילך בצורה מדורגת, אז הקיצוצים היו באופן כזה, איך המדינה, איך הממשלה קיצצה, אמרה שאנחנו לא נרחיב לאשכולות נוספים, מה שהיה הוא שיהיה ומורידים, במקום כיתה ג', לכיתה ב'.

אורי מקלב: זה מה שאני יודע, זאת היתה החלטת הממשלה.

אורי מקלב: עכשיו ירושלים, אני מבין שזה בעצם עומד מאחורי הרעיון לדון כאן בוועדה בדיון מהיר, ולשאול – למה ירושלים או האוצר והמדינה לא עומד בהבטחותיה ובהחלטותיה, שהיא החליטה שמה שהיה הוא שיהיה וירושלים היא לא אחרת משאר האשכולות והרצון והצורך בירושלים הוא לא פחות ממקומות אחרים.

אורי מקלב: לכן, באיזה שהוא מקום בכל נושא הצהרונים מהרגע הראשון, ירושלים היתה איזה בן חריג, אולי בגלל שהמצב הסוציו אקונומי הוא לא בדיוק, אבל כשקיבלו החלטה מיוחדת על ירושלים זה בגלל שלירושלים יש חשיבות מיוחדת בעניין הזה והפועל היוצא מזה שהיום אנחנו עומדים בפני, זאת אומרת, מה שעושה העירייה, בגלל חוסר בתקציב, בגלל שהתקציב הוא רק חלקי ולא כפי החלטת הממשלה, מוציאה כל מיני אלטרנטיבות ואחת מהן שאני חולק על זה מקצועית חולק על זה באופן המעשי, שילדי בית-ספר בכיתות א' ו- ב' זקוקים לפחות מילדי גן.

אורי מקלב: אני דווקא חושב שלפעמים בבית-הספר צריך יותר, בגנים, אני מכיר גנים שגומרים יותר מאוחר מבתי-ספר.

אורי מקלב: ילדים בכיתה א' גומרים כמה פעמים בשבוע בשעה 12 ובגנים גומרים יותר מאוחר, בשעות הלימוד.

אורי מקלב: אז איפה יש צורך יותר?

עמרם מצנע: לא, אין ויכוח שגם אלה וגם אלה זקוקים.

מיכל רוזין: אין הבדל בין ילד בן חמש וחצי לשש וחצי.

אורי מקלב: העניין הוא שהאימא צריכה ללכת לעבוד בשקט, יש שינוי שהוא לא משמעותי בגיל הזה בין כיתות א' ו- ב' לכיתות הגן.

אורי מקלב: עכשיו, אדוני משפט אחד.

אורי מקלב: שונה נושא צהרונים במעונות מכל סבסוד אחר ולכן גם דו"ח טרכטנברג התמקד בעניין הזה.

אורי מקלב: בשאר הדברים אנחנו נותנים תקציבים ופעולות כאלה.

אורי מקלב: בנושא של מעונות וצהרונים שזה המקביל, בא ואומר, לפי גם מחקרים שהתמ"ת עשה, מה מדרבן ומה הוא המחולל, מביא את האישה ללכת לעבוד, זה לא הולך ככה – האישה עובדת ואחרי זה מקבלת, ואחרי זה מחפשת סידור לילדים, זה עובד בדיוק הפוך ובשביל זה מגיעים המעונות.

אורי מקלב: אישה מחפשת איזה סידור לילדים.

אורי מקלב: אם היא עובדת, היא יכולה להמשיך ואז היא מחליטה או שהיא ממשיכה לעבוד, או שהיא מתחילה לעבוד וזאת המציאות כל אחד כהורה יודע את זה וגם המציאות לפי מחקרים שנעשו.

אורי מקלב: לכן באה המדינה ואומרת – אנחנו רוצים למצוא מסגרות מתאימות ודברים כאלה, שיאפשרו לנשים לעבוד.

אורי מקלב: ולכן גם קבעו שמי שיהיה, בצורה כאן, הסבסוד הולך כאן בדיוק הפוך.

אורי מקלב: אם האישה מרוויחה פחות, דהיינו שהיא עובדת פחות שעות, היא מקבלת פחות הנחה אבל במעונות, מדוע זה עובד בדיוק הפוך, היה צריך להיות כך שמי שמרוויח פחות משלם פחות, לא, מי שמרוויח פחות בגלל שהוא עובד פחות המשרה שלו, או שהוא לא זכאי בכלל.

עמרם מצנע: לא, יש פה מה שנקרא תמ"ת, שמקבלים על-פי מבחן הכנסה ויש את המבחן השני, שהוא המבחן של התעסוקה.

אורי מקלב: חוץ ממבחן הכנסה יש שני מבחנים, מבחן הכנסה, אבל בקריטריון המבחן הראשון הוא האם אתה עובד משרה מלאה.

עמרם מצנע: לא, זה עכשיו בסבסוד.

אורי מקלב: לא, לכל אורך הדרך.

אורי מקלב: בתמ"ת ובמעונות באופן שוטף, בלי התוכנית החדשה, באופן שוטף.

עמרם מצנע: אבל גם מבחן הכנסה.

אורי מקלב: מבחן הכנסה ודאי, אבל המבחן הראשון זה מה היקף המשרה שלך ואז על זה חל.

אורי מקלב: אומר חברנו, שמעון למה מורות, בגלל שאלה מהמשרה מלאה זה פחות שעות ולא מכירים, זה נושא אחר שהוועדה הזאת, ועדת החינוך, התייחסה לזה בעבר וחשוב מאוד שתידרש לזה גם בעתיד.

מיכל רוזין: אופק חדש גרם להרבה מהמורות עכשיו להזדקק לצהרונים מה שהן לא היו נזקקות קודם.

אורי מקלב: עכשיו כשאנחנו אומרים עכשיו כאן להחיל את כושר השתכרות, דהיינו כשמסתכלים גם מה הבעל עושה זה דבר מעוות במהותו.

אורי מקלב: כשבאים ואומרים – האישה תקבל את הסבסוד רק במעון שיאפשר לה רק אם גם הבעל שלה, והבעל מעל רבע משרה.

עמרם מצנע: נדמה לי שבעל, יש הלא קריטריונים.

עמרם מצנע: בעל שלומד.

אורי מקלב: לא, ביטלו את זה.

אורי מקלב: זאת אומרת, אנחנו יודעים מה הטעם.

עמרם מצנע: לא לא, בעל שלומד זה נחשב ל- 25%.

אורי מקלב: לא, זה לא נחשב.

אורי מקלב: זה לא נחשב ל- 25%, זה חלק מהתקנה גם כן ואת זה רוצים בעבר להעביר מהמקום הזה ציבור אוכלוסייה מסוימת.

מיכל רוזין: שרוצים שהוא יצא לתעסוקה.

אורי מקלב: אז מעבר לחלק הערכי, אבל גם במבחן המעשי, החלק שהאוצר ממונה עליו כדי לעודד, אז מה יקרה, מה אנחנו יודעים, יש כאן אנשים יגידו – אם לא יסבסדו את המעונות מה היא תעשה, האישה?

אורי מקלב: יש ספק שהיא לא תלך לעבוד?

אורי מקלב: התועלת מהישיבה הזאת לבוא להגיד גם לאוצר וגם לשר האוצר – אדוני, אם אתה חושב, ואני אומר את זה גם לנו כחברי כנסת, שאנחנו פוגעים רק באוכלוסייה מסוימת ולכן אפשר לעשות מה שרוצים בעניין הזה, בנושא הזה ובעוד נושאים, הנושא הזה הוא נושא בולט, ראינו את זה גם בתלמידי חוץ לארץ, כמה חוסר היגיון כלכלי אמיתי של האוצר לבטל את כל התמיכה המינימאלית.

עמרם מצנע: אורי, אורי.

עמרם מצנע: אל תיכנס לסמטאות ללא מוצא.

אורי מקלב: במקרה הזה, התוצאה של הדבר הזה כל מה שאומרים, כל מה שאומרים שמצד אחד אומרים שרוצים לדרבן לצאת לעבודה, וזה מה שגם טרכטנברג רצה שיעודד עבודה אנחנו פועלים ועושים בדיוק הפוך.

עמרם מצנע: נסיים, נסיים, אורי.

אורי מקלב: אבל אם אתם תבינו בשולחן הזה אין חרדים ושזה פוגע בעוד אז אולי תצא התבונה.

מיכל רוזין: אנחנו נאבקים גם את מאבקם.

עמרם מצנע: מי מייצג את הגננות, סייעות?

<יוני בלבן: אני מכוח לעובדים.

<יוני בלבן: הסייעות הצטרפו אליו בחודשים האחרונים.

<יוני בלבן: קודם כל, אנחנו מברכים על מה ששמענו כאן שיש סיכוי גבוה שהסבסוד יישאר לפחות להורים בגני ילדים, אנחנו מאוד שמחים על זה, אנחנו חושבים שזו תוכנית מאוד מאוד חשובה, חשוב שהיא תישאר, חשוב שהסבסוד יישאר.

<יוני בלבן: אני חושב שהמסר המרכזי, שחשוב לנו להעביר זה שהסבסוד הזה לא יכול להיות על הגב של העובדות, הוא היה השנה על הגב של העובדות.

עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך קונקרטית.

עמרם מצנע: אני מבין שעיריית ירושלים תיקנה מ- 23 שקלים ל- 33, זה סביר, אני לא רוצה להגיד שזה בשמיים.

<יוני בלבן: אני אתייחס לזה.

<יוני בלבן: עובדות הצהרונים, בערך 60%, העובדות הוותיקות יותר מבין הסייעות, באמת מקבלות היום 33 שקלים.

<יוני בלבן: העובדות החדשות מקבלות 28 עדיין.

<יוני בלבן: גם אחרי התוספת הזאת ואחרי שנוספו עוד שלושה שקלים לשכר של הגננות המובילות, לעומת מה שהיה, עדיין יש פגיעה של כ- 15% בשכר שלהם, לעומת מה שהיה לפני התוכנית, כשבעצם מספר הילדים בצהרון עלה מממוצע 20, הוא אמור להגיע עד 30, 31 ילדים בצהרון.

<יוני בלבן: זאת אומרת, העבודה היא פי אחד וחצי יותר עבודה, כשלפני התוכנית, כשבגן שהיו בו מעל 26 ילדים, היתה אשת צוות נוספת.

<יוני בלבן: בתוכנית עכשיו, תוכנית ציל"ה על-פי הקריטריונים שלה כמו שהיא היום, גם גן של 31 ילדים, עדיין יהיה ללא תוספת.

עמרם מצנע: תוספת על השתיים?

<יוני בלבן: כן, שלישית.

<יוני בלבן: כמו שזה היה במתנ"סים, כשהיו 27 או 28 או 30 ילדים בצהרון, היו שלוש נשות צוות, גננת ושתי סייעות.

<יוני בלבן: בעצם, כי זה שעות מאוד קשות, זה עובדה מאוד קשה כי הילדים כבר ממש בסוף היום ויש צורך, בוודאי בגילאים צעירים.

אורי מקלב: התוכנית הזאת פיטרה עובדים שהיו במערכת?

<יוני בלבן: כן.

<יוני בלבן: בעצם בפברואר פיטרו כ- 350.

עמרם מצנע: לא, פיטרו כדי לקבל חזרה בתנאים אחרים.

<יוסי היימן: פיטרו וגייסו, נפתחו עוד מסגרות.

מיכל רוזין: אבל לא בהעסקה ישירה, לפי שעה, ועם בעיות של חופש וכדומה, שהן לא מקבלות שכר.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: זה לא היה לפני וזה גם לא עכשיו.

<יוני בלבן: לא, לפני התוכנית קיבלו שכר חודשי קבוע, השכר הממוצע היה 2,100 לסייעת ו- 2,400 למובילת צהרון.

<יוני בלבן: בעקבות הפיטורים בחודש פברואר, כ- 40% מהעובדות עזבו.

עמרם מצנע: ומי היה המעסיק לפני?

<יוני בלבן: כל מינהל קהילתי העסיק בשכונה שלו.

<יוני בלבן: בעצם ההורים שילמו למינהל הקהילתי 815 שקלים והמינהל הקהילתי העסיק את העובדות בצהרונים.

עמרם מצנע: וזה היה שכר חודשי 12 חודש?

<יוני בלבן: זה היה שכר חודשי עשרה חודשים.

<יוני בלבן: זה עוד בעיה כי עכשיו הן עובדות מערכת החינוך ומצד שני, כעובדות מערכת החינוך, אף אחד לא דואג להן לתעסוקה בחודש יולי ובחודש אוגוסט.

<יוני בלבן: בחודש יולי יכול להיות שחלקן יועסקו, אנחנו מקווים מאוד שחלקן יועסקו בקייטנות שהן של העירייה והצהרונים או של המתנ"סים, אנחנו לא יודעים.

<יוני בלבן: בחודש אוגוסט בטח שלא תהיה תעסוקה והן כרגע נמצאות בחוסר ודאות.

עמרם מצנע: לפעמים אני עומד נדהם, אני הלא גם בא מהשלטון המקומי, על איזה פטנטים אנחנו ממציאים לסבך את החיים.

מיכל רוזין: לשלם פחות.

עמרם מצנע: ולהעסיק את עצמנו כולנו, באיזה מין טלאים על גבי טלאים, שזה לא יאומן, זה לא המקרה הראשון.

<יוני בלבן: זו תוכנית מאוד חשובה, אבל במקרה הזה במקום שהיא תהיה תוכנית חינוכית שבה בעצם העובדות יישארו, 40% מהן, 40% עזבו את התוכנית בפברואר, בעצם לא חזרו לעבודה ואנחנו צופים עכשיו משבר דומה ויכול להיות יותר חריף אפילו, כי עכשיו העובדות קיבלו הודעת פיטורין.

<יוני בלבן: שרה סלע פה, מתי קיבלת מכתב פיטורים עכשיו?

<יוני בלבן: אתמול?

<יוני בלבן: אתמול קיבלה מכתב פיטורין וכשאני מניח שיכול להיות כי הרבה מהן לא יחזרו לעבודה, אנחנו לא יודעים אם באמת תהיה את הוודאות הזאת אז לפחות אנחנו יודעים שיהיה מעסיק, אבל אין שום מושג מה יהיו התנאים בשנה הבאה והעובדות שהתאגדו, התאגדו בדיוק כדי לדרוש ולהגיד שהן לא מוכנות להיות מועסקות בשכר שעתי נמוך.

<יוני בלבן: השכר צריך להיות לפחות השכר שהיה לפני התוכנית, כי העבודה נהייתה הרבה יותר קשה.

עמרם מצנע: מי מארגון ההורים?

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אני עושה את זה ממוקד כי אני רוצה שנקבל תמונה ולא נוכל לתת לכולם לדבר, בבקשה.

<שרה סלע: פשוט אני רציתי לומר בצורה לא מלומדת שגם אני אישה עובדת וכשאישה עובדת מגיע לי לדעת איך אני גומרת את החודש ואני כבר לא מדברת על איך אני גומרת את השנה.

עמרם מצנע: לפי מכתב הפיטורים, מגיע לך לדעת איך להתחיל את החודש.

<שרה סלע: אנחנו מדברים על מה שהיה כל השנה.

<שרה סלע: כל השנה מכיוון שלא היה לי משכורת גלובאלית, אני לא יכולתי לדעת איך אני מארגנת את התקציב שלי כאישה עובדת.

<שרה סלע: זה דבר אחד.

עמרם מצנע: ברור.

<שרה סלע: זה באמת נורא פוגע.

<שרה סלע: זה נורא פוגע לקחת כמובן מאליו שבן-אדם מקבל מכתב פיטורים והוא לא יודע מי הולך להיות המעביד, כי אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שעומד להיות מעביד אחר ואנחנו לא יודעים מי הולך להיות המעביד וחוסר הוודאות הזה ממש הורג אותי כבן-אדם, כבן-אדם עובד.

<שרה סלע: אתם מדברים על שעתיים וחצי כאילו שזה כלום, אבל אני עושה הפסקה ברצף החיים שלי, אני רצה כדי לעשות את העבודה הזאת.

<שרה סלע: אני לא יכולה לעשות עבודה אחרת כי העבודה הזאת מחייבת אותי כמעט עד חמש וחצי להיות עסוקה, בחורף אין לי חיים ואני אישה מבוגרת שאני חייבת חייבת לעבוד, כי אם לא אני לא אוכלת.

<שרה סלע: זה הכל.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, נציגות ההורים.

<תחיה שינפלד: ירושלים הוגדרה כאשכול ארבע.

<תחיה שינפלד: אשכול ארבע זה הסוואה לאשכולות אחד עד תשע, בעצם.

<תחיה שינפלד: ירושלים היא מגוון האשכולות.

<תחיה שינפלד: אני אדבר בשם מעמד הביניים אבל יש בירושלים את כל האשכולות.

<תחיה שינפלד: בשביל לצאת לעבודה, אני צריכה יציבות.

<תחיה שינפלד: אני צריכה מערכת שאני יודעת מי מפעיל אותה, אני צריכה לדעת שהמערכת פועלת לי כל השנה, שזה גם היה אחת המגרעות של ציל"ה, שהיא לא פעלה בחופשות של בתי-ספר.

עמרם מצנע: הצהרונים במתכונת הקודמת פעלו בחופשות בית-הספר?

<תחיה שינפלד: לא.

<שרה סלע: היינו מקבלים.

<תחיה שינפלד: הקודמת?

<תחיה שינפלד: כן.

<יוסי היימן: פעלו להורים שרצו וגם בציל"ה אפשרנו להורים שרוצים.

עמרם מצנע: בתשלום נוסף?

<יוסי היימן: תשלום נוסף.

<תחיה שינפלד: התשלום הנוסף היה שווה בערך לכמה חודשים בציל"ה, אבל בסדר.

<תחיה שינפלד: אני צריכה את ההנחה.

<תחיה שינפלד: אני צריכה את ההנחה הזאת כדי לגמור את החודש, כדי שאני אוכל לצאת לעבודה, כדי שאני אוכל לגמור את החודש, אבל אני לא מתפשרת על האיכות.

<תחיה שינפלד: אני מאוד רוצה את התוכנית אבל אני לא אקבל אותה בדרך שהיא היתה עד כה.

<תחיה שינפלד: אני חושבת שגם העירייה מבינה את זה וגם משרד החינוך מבין את זה, שמה שהם הציגו, התוכנית הזאת לא היתה טובה עד הסוף.

<תחיה שינפלד: בעצם, כשאני בתור הורה אני מסתכלת, אני אומרת – הילדים שלי צריכים יציבות, בשביל שלילדים שלי תהיה יציבות הם צריכים שלהורים תהיה יציבות וזה הכל גלגל חוזר שמכניס גם את היציבות של העובדות.

<תחיה שינפלד: זאת אומרת אם לא הכל יציב אז המערכת לא מאפשרת לי לצאת לעבודה.

<תחיה שינפלד: אני לא יכולה ללכת לעבודה בשקט אם אני לא יודעת שהמערכת הזאת פועלת באופן רציף ואנחנו מאוד מאוד תומכים בהמשך ההפעלה של זה, אבל בתנאים באמת המשופרים שצריכים, שתהיה איכותית.

עמרם מצנע: עוד מישהו מנציגות ההורים?

עמרם מצנע: משהו חדש, נוסף?

<עינב גוטרמן: רק מנקודת המבט של הילדים, זאת אומרת.

עמרם מצנע: אז אולי הייתם צריכים להביא את הילדים בני השלוש שידברו.

<עינב גוטרמן: נכון ולהבין מה קורה שמדובר על גופים, על קבוצות שלא מפוקחות בצורה מיטבית על-ידי התמ"ת אלא רק בצורה חלקית ביותר.

<עינב גוטרמן: הדבר מביא לזה שאין פיקוח על הטיב, על ההכשרה של הצוות המטפל.

<עינב גוטרמן: יש הרבה מאוד מקרים.

<עינב גוטרמן: אנחנו כהורים מקבלים המון המון תלונות על מקרים של אלימות בגנים, על מקרים של חוסר, שנובעים כתוצאה מחוסר סמכות, כי הצוות הוא לא מספיק מיומן.

<עינב גוטרמן: כל הנושא של התזונה, שהוא בכלל נושא שאפשר ככה לקיים עליו דיון שלם וראוי לקיים עליו דיון שלם, על זה שילדים אוכלים בשעה שתיים וחצי בצהריים בעקבות הכנסת אופק חדש, שתיים וחצי בצהריים אוכל מעובד ואחר-כך מתלוננים שיש בעיות של השמנה בקרב בני נוער.

<עינב גוטרמן: זאת אומרת זה הכל מוביל להכל.

מיכל רוזין: מה הקשר?

<עינב גוטרמן: כשלא נותנים פיתרון כולל ורחב, שמתייחס לכל ההיבטים של טובת הילד אז ככה הדברים נראים ואז רצים ומכבים שריפות.

<עינב גוטרמן: צריך לתת מענה אחד, לרכז את הכל במשרד החינוך, לתת מענה אחד שפותר את כל העניינים.

<עינב גוטרמן: הולכים, מייצרים איזה שהיא תוכנית, מפטרים עובדים, מכניסים את כל המערכת לסחרור, אין לילדים את היציבות וכל זה בשביל שאחר-כך יבואו ויגידו – OK, אז יש גירעון, אז אנחנו מפסיקים את התוכנית.

<עינב גוטרמן: אי-אפשר להתנהל בצורה כזו.

<עינב גוטרמן: ילדים זקוקים לרצף.

<עינב גוטרמן: צריך שתהיה תוכנית אחת רחבה, כוללת, שתהיה בטון מוצק, זאת אומרת שחס וחלילה מחר איראן תוקפת, לא משנה מה, יש תוכנית, היא עובדת, בצורה יעילה.

מיכל רוזין: איך הגעת לאיראן?

<עינב גוטרמן: זאת אומרת, שכל פעם, כל פעם, זה לא משנה, אבל כל פעם יש משהו אחר שבאים ואומרים – יש תוכנית ואז יש גירעון אז מפסיקים את התוכנית.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, רק משפט אחד, לידיעה, כיושב ראש ועדת החינוך.

אורי מקלב: מה שקורה, מדוע הסייעות מתוקצבות במכרז, במכרז שמשרד החינוך הוציא, הוא תקצב אותן ב- 23 בשכר מינימום.

<יוני בלבן: 23.80.

אורי מקלב: 23.80.

אורי מקלב: עכשיו מנגד, את הגננות הלכו ותקצבו ב- 50 שקלים.

<יוני בלבן: תלוי.

<יוני בלבן: תלוי אם היא מוכשרת או לא.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: עכשיו מה שקורה במקום כמו ירושלים שלא הגננות מפעילות את הצהרונים אלא זה במתנ"סים ולשם הגננות לא מגיעות, אז השכר, כולן שכר סייעות.

אורי מקלב: אם משרד החינוך היה מאפשר במכרז לחלק בשכר לא שהפער, לעשות את הפער הזה בין הסייעות לבין הגננות, אלא השכר הכולל שמשרד החינוך הקציב זה סך הכל כ- 78 שקלים, לחלק את זה לא 50 ו- 23 שקלים, אלא לחלק ל- 35 שקלים לכולם, היית מקבל כאן גם - - -

עמרם מצנע: אורי תודה.

מיכל רוזין: לא להוריד למורות, להעלות לסייעות.

אורי מקלב: אני אגיד לכם זה קורה בפועל, בפועל משרד החינוך - - -

<קריאה: יש עוד אנשים שרוצים לדבר.

<צפירה שטרן: אני רוצה להגיד משפט אחד.

<צפירה שטרן: אימהות חד הוריות לא יכולות לצאת לעבודה.

עמרם מצנע: רגע, תציגי את עצמך בבקשה.

<צפירה שטרן: אני מספר 4 ברשימת מרצ ירושלים.

<צפירה שטרן: אני מדברת כאימא חד הורית ובכלל כמי שפועלת ומרכזת איזה שהיא קבוצה של חד הוריות.

<צפירה שטרן: באמת, חשוב שתבינו – אם לא תהיה תוכנית של צהרונים מסובסדת, אימהות חד הוריות לא יכולות לצאת לעבודה.

<צפירה שטרן: לא יכולות, לא יוצאות.

<צפירה שטרן: אני עובדת בחצי משרה כבר עשר שנים.

<צפירה שטרן: אין מה להוסיף.

עמרם מצנע: מישהו עוד מהשטח, משהו חשוב שעדיין לא נאמר?

<פז כהן: אני יושב-ראש ארגון ההורים בירושלים.

<פז כהן: שני דברים אני רוצה להגיד.

<פז כהן: תחייה מרכזת את נושא הגנים, בנושא השטח, יש לנו באמת אנחנו ממש מרושתים בצורה מאוד מאוד חזקה לשטח ואנחנו שומעים טוב מאוד את השטח ומה שקורה.

<פז כהן: מאוד חשוב לי להגיד.

<פז כהן: יש פה גם את הנושא של כוח לעובדים שמייצגים את העובדים ונמצאים פה בקשר רציף עם כולם ויש את העירייה שנמצאת בקשר טוב.

<פז כהן: אני רוצה להגיד משהו ובאמת כולם עושים מאמצים וכולם מבינים שנעשה פה עוול וקרה פה משהו לא טוב.

מיכל רוזין: פז, אם מותר להגיד, פעם ראשונה יש שיתוף פעולה מלא בין הורים לבין הסייעות באמת ולא משסים את האוכלוסיות אחת נגד השנייה אלא הם פעלו ביחד לשיפור התנאים, זה חשוב מאוד אני חושבת שזה מקרה ייחודי מאוד.

<עינב גוטרמן: בשביל הילדים.

<פז כהן: וזה באמת תהליך של הרבה מאוד זמן והמון ידע שיש פה בתוך התהליך הזה.

<פז כהן: אני אומר למשרד האוצר – תנו עוד טיפה, באמת מה שחסר זה כבר עוד טיפה.

<פז כהן: תנו לעירייה את החופש פעולה, לא כזה מסובך אם הוועדה יכולה לצאת בבקשה כזאת למשרד האוצר אני חושב שכולם פה מבינים את הדברים, מבינים שיש פה עוול.

<פז כהן: זה באמת כמות קטנה של כסף והנזק, הפוך רק אני רוצה להבין, הנזק שיסגרו עכשיו את הפרויקט הזה, הוא יהיה כפול ומכופל כי אתם מחזירים את המצב לא אחורה, אתם מחזירים אותו הרבה הרבה הרבה אחורה.

<פז כהן: אתם עושים פה נזק עצום, באמת, ממש נזק עצום.

עמרם מצנע: אנחנו הולכים לקצר כי בעוד עשר, 15 דקות, מתחיל פה דיון נוסף.

עמרם מצנע: אני מבקש לשמוע את משרד החינוך ואת האוצר.

עמרם מצנע: מי מדבר ממשרד החינוך?

עמרם מצנע: בבקשה.

<חיים הלפרין: אני ממשרד החינוך.

<חיים הלפרין: אני מנהל היחידה לתוכניות משלימות, שאחראית על הפרויקט הזה.

<חיים הלפרין: אנחנו נערכנו יחד עם האוצר במשא ומתן מאוד ארוך סביב תוכנית מאוד גדולה שכבר יוסי הציג אותה, של אחד עד תשע וכו' ועם היוודע דבר הקיצוץ, היינו צריכים להחליט בדבר הגדול והיפה הזה, איפה פוגעים.

<חיים הלפרין: אז באמת, אנחנו נאלצנו לוותר על כיתה ג', כי אמרנו – אם סדרי העדיפויות הם איפה פוגעים, אז כיתה ג' היא זאת שתשלם את המחיר.

עמרם מצנע: זה הולך לפי כיתות או לפי גילאים?

עמרם מצנע: זה לא תמיד אותו דבר.

עמרם מצנע: יש ילדים יותר מבוגרים, יותר צעירים.

<חיים הלפרין: מערכת החינוך, כשמדובר על שלוש-תשע, הכוונה היתה כיתות א', ב', ג' ואנחנו ויתרנו על כיתה ג' ולכן זה החלטת הממשלה בחוק ההסדרים מדברת על שלוש עד שמונה שפירושו א'-ב'.

<חיים הלפרין: אז זה בעצם היה המחיר הנמוך שנעצו שם.

<חיים הלפרין: אנחנו במשא ומתן עם עיריית ירושלים שבאמת היה מאמץ מאוד גדול שכניסה, יוסי תיאר את זה בקצרה, על איך בכל-זאת מרבעים את המעגל הזה.

עמרם מצנע: אבל חיים, גם הכניסה לפני שנה בהיקף היותר שלם, היא מאוד מאוד בנויה טלאי על טלאי.

<חיים הלפרין: אל"ף, כי התחלנו מאוחר, בואו נשים את זה על השולחן.

<חיים הלפרין: החלטת הממשלה היתה מאוחרת, כל תהליך המכרוז.

עמרם מצנע: אבל למה אתם לא התחלתם, עיריית ירושלים, במצב שקיים היה, לסבסד אותו.

עמרם מצנע: למה היה צריך לעשות מכרזים ולהחליף את כל הצוות ולקבוע מחירים חדשים?

<חיים הלפרין: משום שבהחלטת הממשלה שגזרה מאשכול ארבע עד תשע, היה ברור שכל מה שייסגר בירושלים ישפיע על כל הרוחב, גם לארבע וגם לחמש-שש ואילך, אז לכן האוצר, בצדק, ישב עלינו עם פינצטה על-מנת לוודא שלא נחרוג מהמסגרת כי השלכות הרוחב של זה היו מאוד גדולות.

<חיים הלפרין: לכן במובן הזה היינו בתוך סד מאוד צפוף שאפשר גם בסכום שעמד לרשות הפרויקט הזה וגם בתהליכים שעשינו בתוך ירושלים, איך מצד אחד לתת מענה, כי עובדה באמת שנפתחו מסגרות חדשות ובאופן כללי היתה שביעות רצון לעובדה שיש מענה ויש ארוחת צהריים במסגרות וכו' - - -

<יוסי היימן: נוספו 3,000 ילדים בירושלים, דרך ציל"ה, למסגרות שלא היו.

<חיים הלפרין: ומצד שני היה ברור שהסטנדרט הוא לא מה שההורים התרגלו בשנים הקודמות, כי זה גזר באמת חבילה מאוד צרה של היכולת לתת מענה ברמה התקציבית וזה בעצם הסד.

אורי מקלב: הממשלה החליטה לא לקצץ ממה שהיה.

אורי מקלב: בירושלים זה היה, אז למה אתם מקצצים בירושלים?

אורי מקלב: זאת השאלה המרכזית.

אורי מקלב: הממשלה החליטה לא לקצץ בכיתה ולא לקצץ ממה שהיה.

עמרם מצנע: בהחלטת הממשלה יש קיצוץ, הם עכשיו מוכנים לחזור בהם.

אורי מקלב: אבל יש גם הפניה של מה שהיה הוא שיישאר.

<חיים הלפרין: החלטת הממשלה מדברת על אחד עד שלוש, אין אשכול ארבע בכלל.

<חיים הלפרין: אנחנו עכשיו מנסים יחד עם עיריית ירושלים, יחד עם האוצר לתת מענה איזה שהוא לירושלים.

עמרם מצנע: קראו לזה פיילוט.

עמרם מצנע: לא ברור במה בדיוק הפיילוט שם.

עמרם מצנע: משרד האוצר, מי זה?

עמרם מצנע: בבקשה.

<שירלי באבד: אני ממשרד האוצר.

<שירלי באבד: אנחנו הובלנו, בעקבות החלטת הממשלה שהתקבלה בינואר 2012, הובלנו ביחד עם משרד החינוך את התוכנית או משרד החינוך יחד אתנו.

<שירלי באבד: אני שמחה לשמוע שבאמת היא התקבלה בשטח, עם כל הבעיות שיש בה אין מה לעשות זה תוכנית שהיא באמת בהיקף גדול ובחיתוליה, באמת היא התקבלה בשטח בצורה טובה ושוב, פרט לבעיות שתמיד יש בעיות בתוכנית חדשה, נראה לי שהגישה הכוללת היא חיובית.

עמרם מצנע: סוף סוף התגברו והסתדרו ותיקנו.

<שירלי באבד: לא התגברו עדיין ולא הסתדרו.

עמרם מצנע: לא, אני מדבר על ההוא, אבל עכשיו אנחנו מדברים - - -

<מיקול ניצא: שירלי, תזכרי שמדובר על ילדים פה.

<שירלי באבד: אני מסכימה מדובר על ילדים זו תוכנית מאוד חשובה, היא חשובה גם לנו.

<שירלי באבד: לצערנו, יש רצוי ויש מצוי.

<מיקול ניצא: חבל.

<שירלי באבד: במסגרת סדרי העדיפויות של התקציב היינו צריכים לקבוע בעצם מה, איך אנחנו מתכנסים למסגרת התקציב, בשיתוף עם משרד החינוך נקבע שכיתות ג' יורדות שוב מהסיבות המקצועיות של משרד החינוך שזה מה שהוא החליט שבסדרי העדיפויות שלו, ביחד איתנו, אין מה לעשות זה מה שהוחלט על-ידי הממשלה לגבי כיתה ג'.

מיכל רוזין: זה לא גזירת גורל, אין מה לעשות.

עמרם מצנע: גזירת ממשלה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<שירלי באבד: כן, גזירת ממשלה וזה גם, אין מה לעשות, האחד על חשבון השני, אם זה לא זה, זה משהו אחר.

מיכל רוזין: ותודה ליאיר לפיד.

<שירלי באבד: בכל אופן לגבי ירושלים באמת מתקיימים דיונים עכשיו כמו שכבר הבנתם, עם העירייה ועם משרד החינוך, מעין שיח פתוח ובאמת למציאת הפתרונות אני חושבת שגם מנכ"ל העירייה יכול להעיד על זה.

<שירלי באבד: אני מקווה שיימצאו פתרונות אופטימאליים לעיריית ירושלים.

<שירלי באבד: כמובן שכל שאר העיר, התמ"ת, ימשיך לסבסד את שאר המסגרות בעיר, משרד הכלכלה.

מיכל רוזין: את יכולה להסביר מה ששאל היושב ראש, לענות, מדוע הוחלט להפסיק את ההעסקה הישירה על-ידי החברה למתנ"סים, המינהל, ולהעביר אותם במכרזים להעסקה לא ישירה, על-פי שכר שעתי לא שכר כללי.

מיכל רוזין: מדוע?

מיכל רוזין: למה האוצר מתעקש להפוך את כולם לעובדי קבלן, לעבדים, סליחה, ולא להמשיך.

מיכל רוזין: יש מערכת שעובדת, שמעסיקה את אותם אנשים, במקום לתקצב אותם, מחליטים – לא, הכל יהיה במכרז וכולם יהיו מופרטים.

<שירלי באבד: בהחלטת הממשלה המקורית עוד ב- 2012, לפני הקיצוץ האחרון, הוחלט שמודל ציל"ה, שאז עוד לא קראו לו ציל"ה, יהיה על בסיס מודל מיל"ת שקיים עוד לפני ציל"ה.

<שירלי באבד: המודל אומר בעצם תוספת לשעות הלימודים, לא הארכת יום הלימודים אלא תוספת לשעות הלימודים, זה המודל שקבעה הממשלה בהחלטת הממשלה המקורית וכך ביצענו.

מיכל רוזין: לא קיבלתי תשובה.

מיכל רוזין: למה זה מופרט?

מיכל רוזין: אני מבינה, מעבירים את אותו סכום כסף, למה העקשנות להפריט?

עמרם מצנע: האם יש מישהו, משהו חשוב?

עמרם מצנע: כי אנחנו מוכרחים לסכם.

עמרם מצנע: אנחנו נסכם את הדיון הזה, אבל אנחנו לא נפסיק לטפל בנושא, זה אני מבטיח מראש.

עמרם מצנע: אבל אם יש מישהו שמשהו חשוב שאפשר להוסיף, שלא נאמר?

עמרם מצנע: בבקשה.

<לורה ורטון: אני חברה במועצת עיריית ירושלים, רק רציתי להוסיף שלושה דברים.

<לורה ורטון: אחד – שאם זה לא, למי שזה לא היה ברור, הדברים כאן, אני חושבת רוב האנשים שם רצו להגיד שני דברים, שמצד אחד אנחנו מודים ויודעים היטב שהיו הרבה בעיות עם המכרז ועם ציל"ה והכל, אבל אנחנו כולנו מאוד רוצים, רואים כחיוני את כל התוכנית, בלי הקיצוץ, כמו שהיה עם הכוונה שהיתה ואנחנו חושבים שנורא חשוב להמשיך אותה, גם בגלל היציבות, גם כי זה מאפשר להורים לצאת לעבודה, גם כי זה מסגרת יציבה לילדים וגם זה טוב לעירייה שנוכל לדעת מה יהיה.

<לורה ורטון: דבר שני שרציתי להגיד שזה כמעט מצחיק לשמוע את האוצר מסביר שהם רוצים להמשיך עם ההפרטה, כי זה מה שנקבע.

<לורה ורטון: אז ההחלטה הזאת הם עומדים והם מדברים על המשכיות ועקביות ולעמוד על הבטחות, אבל עניין של 200 מיליון שקל שהבטיחו לעיריית ירושלים, הם חזרו בהם.

<לורה ורטון: אז אם הם רוצים להיות עקביים, שיעמדו על ההבטחה שלהם לעיריית ירושלים כי לא העירייה ולא ההורים ולא העובדים ולא הילדים יכולים לחיות עם אי-הוודאות הזאת.

<לורה ורטון: ודבר אחרון, רק לחדד מה שנאמר וזה באמת כבר נאמר.

<לורה ורטון: לא מדובר כאן על גן שעשועים או על בניין שהוא יהיה שתי קומות או ארבע קומות.

<לורה ורטון: מדובר על הנקודה הכי רגישה שזה טיפול בהורים ונקודה הכי רגישה לכלכלה שזה תעסוקה ואני לא מבינה ומוחה, אני חושבת בשם רוב האנשים פה, על הרעיון לקצץ דווקא בדבר שהכי חשוב מכל ההיבטים.

<לורה ורטון: תודה.

עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים, משפט אחד.

<דליה רוט: אני מהסתדרות המורים, המחלקה לגננות.

<דליה רוט: אני חושבת שבגלל שמדובר באזורים מוחלשים, מאוד מאוד חשוב שהגננות והבנתי מהמנכ"ל שלא כולן בעלות הכשרה, הן צריכות להיות בעלות הכשרה, כי אלו ילדים שזקוקים למירב ולמיטב.

<דליה רוט: אסור לנו לוותר בנקודה הזאת של המקצועיות.

<דליה רוט: זה דבר שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: הדיון לצערי תם ולא נשלם כי הנושא הוא נושא מורכב וחשוב מאוד.

עמרם מצנע: החוקים הקשורים בחוק ההסדרים, בנושאי חינוך, יגיעו לשולחן הזה.

שמעון אוחיון: עם ההסתייגויות שלנו.

עמרם מצנע: ודאי.

עמרם מצנע: אנחנו נשמע וננסה כמובן בכוחנו להשפיע, זו נקודה מס' 1.

עמרם מצנע: נקודה מס' 2, אני לא רוצה להוסיף ולהכביר במילים באמת על החשיבות של החינוך בגיל הרך.

עמרם מצנע: אין דו"ח מקצועי, כלכלי, חברתי, שלא מצביע ומאיר על הפירמידה ההפוכה ועל הצורך להשקיע בגיל הרך ומאוד מאוד שמחנו שבדו"ח טרכטנברג שהיה מקיף מאוד, באמת לקחו בעיקר את הדברים האלה ונתנו להם יישום ואנחנו, הוועדה, פונה למשרדי האוצר ומשרד החינוך בדרישה למנוע את הקיצוץ בתוכנית שזה עתה יצאה לפועל, לאחר הרבה ייסורים והרבה התאמות והרבה שיתוף פעולה, אני מוכרח לומר, עיריית ירושלים, אני כבר ביקרתי בעירייה ושמעתי את הדברים האלו, ההבנה של העירייה, אני יודע שהיו גם הפגנות וקשיים וחיכוכים, אבל אני בהחלט מתרשם שבסופו של דבר פועלת פה מערכת אחת של עירייה, הורים, סגל מקצועי, כדי באמת למצוא פתרונות מתאימים וישימים ליום-יום.

עמרם מצנע: כי אנחנו יכולים לשבת בחדרים סגורים ולדון.

עמרם מצנע: בסוף בבוקר, מישהו צריך לקחת את הילד למקום בטוח, איכותי, מקצועי, ולקבל אותו חזרה אחר-הצהריים, אחרי שיצאת לעבודה בריא, שלם ועם ערך מוסף, לא רק בריא ושלם אלא גם עם ערך מוסף.

עמרם מצנע: אני כל פעם מופתע ונדהם מחדש על כושר האלתור שלנו בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: אנחנו מאלתרים ועושים את זה כל-כך מסובך וכל-כך מורכב שאפילו קשה אחר-כך לפרק את זה ולהבין מי נגד מי ומה יותר חשוב ממה וכן הלאה וכן הלאה.

עמרם מצנע: אנחנו נעשה כמובן כל מאמץ כדי בתוכנית הזו לפחות שהצליחה להתמסד, לא לפגוע ולפעמים רצונות טובים מסתיימים בתוצאות אומללות ואין דבר יותר חשוב ואני אומר את זה לך, שירלי, ולחיים, אתה ותיק בתפקיד, זוכר אותך מהרבה מאוד פעילויות גם בחיפה וגם בירוחם, אתה עוד שם בתפקיד הזה ובאמת, לפעמים הכוונות הטובות שלא מתחברות לאחד ועוד אחד בשטח, ולא מקשיבים מספיק לרשויות המקומיות ולשלטון המקומי שנמצא צמוד ובחזית, בחזית רק מבחינת הקרבה, לא מבחינת החזית המלחמתית, לתושבים, יודע יותר טוב מכולם איך זה פועל בסוף, איך מפעילים את זה ובסוף זה אנשים – זה סייעות וזה גננות וזה הורים ואנחנו יוצרים מצבים של אי-ודאות ומפסידים את מה שהתכוונו.

עמרם מצנע: התכוונו שאנשים ילכו לעבוד ושכמובן נשקיע כמו שצריך בדורות הצעירים שלנו.

עמרם מצנע: אז שמענו את הכל, הבנו את הכל והוועדה בהחלט נרתמת כדי להמשיך לטפל בנושא הזה ולסייע גם למשרד החינוך, גם לאוצר וגם כמובן לכם, כדי שהכסף הטוב שכבר מושקע, לא ילך למקומות שבהם אנחנו בסוף רואים את התוצאות האלה וזה חבל מאוד.

עמרם מצנע: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.