ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 75, 2013-06-17 10:00

ניסן סלומינסקי: רבותי, בוקר טוב, אנחנו מקבלים בברכה רבה את שרת הבריאות חברת הכנסת יעל גרמן.

ניסן סלומינסקי: אני אומר מה שאמרתי גם לגבי השר הקודם שהיה אצלנו, יש לה הרבה מעלות, אבל אחת המעלות הגדולות שלה שהיא באה מהשטח והיא מכירה את השטח.

ניסן סלומינסקי: היא חיה אותו, היא היתה ראש רשות.

ניסן סלומינסקי: שוב, ראש רשות טובה.

ניסן סלומינסקי: אף-על-פי שהיא היתה במפלגה שאני לא יודע מה להגיד לגבי המפלגה עצמה, אבל היא עצמה הצליחה להתחבר לכל השכבות, לכולם, והיתה אהודה על כולם, בעיקר היא צמחה מהשטח, היא חיה את השטח, והיא יודעת את כל הצרכים הרגילים והצרכים המיוחדים בכל התחומים, אבל ודאי בתחום הזה.

ניסן סלומינסקי: היא גם יודעת מה המערכת אומרת שהיא נותנת ומה האזרח באמת מקבל בפועל.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שכראש רשות אי-אפשר שלא תדע מה הפער העצום שקיים בין מה שהמערכת צריכה או אומרת לבין מה שהאזרח בסופו של דבר מקבל.

ניסן סלומינסקי: לכן אני סמוך ובטוח, גם בגלל הידע שלה, אבל גם בגלל המרץ העצום שיש בה, מרץ בלתי נדלה, שהיא תדע להיטיב עם העם, ובעיקר לפשט הליכים שלא צריכים להיות, שעד שאתה כבר מקבל משהו, לפעמים הנשמה יוצאת.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שהיא גם תדע לקצר את ההליכים במערכות הביורוקרטיות האלו.

ניסן סלומינסקי: יש לנו הרבה מאוד תקוות ממך.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לציין שעד שהיתה ממשלה ועד שחילקו את התפקידים היא היתה חברה בוועדת הכספים, אז היא גם "אחת מאתנו", מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אחת מהחבורה.

ניסן סלומינסקי: זו גם מעלה.

יעל גרמן: ללא ספק.

ניסן סלומינסקי: נשמח מאוד לשמוע סקירה שלך.

ניסן סלומינסקי: בפרוצדורה הפורמלית היום בעזרת השם יהיו ההצבעות בקריאה הראשונה על התקציב.

ניסן סלומינסקי: בהנחה שהוא יעבור, ועדת הכנסת עוד תגמור ביום שלישי את ההליכים הסופיים של חלוקת הנושאים, למרות ש-99% כבר סגורים.

ניסן סלומינסקי: היא תשלים אותם ואז התקציב יגיע אלינו, ובאותם חלקים שנמצאים אצלנו, התקציב עצמו וחלקים נוספים, במהלך הימים עד ה-20 ביולי – אם הכנסת צריכה לאשר עד ה-31, נשתדל לתת לה כמה ימים לפני כן – נגמור את הדברים.

ניסן סלומינסקי: נשמח לשמוע את הסקירה שלך.

ניסן סלומינסקי: שוב, אנחנו מחזקים את ידך, כי את נמצאת באחד המשרדים היותר חשובים באמת.

ניסן סלומינסקי: נכון, זה לא ביטחון ולא חוץ ולא עוסקים בהסכם השלום, אבל את עוסקת באדם, ולמעשה בשביל זה המדינה קיימת, ואת נמצאת שם עם כל הנחישות וכל הרגישות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו גם מחזקים את ידך להמשך וגם מברכים אותך ומתפללים שתצליחי.

ניסן סלומינסקי: ההצלחה שלך זו ההצלחה של כולנו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה באותו זמן גם לברך את מנכ"ל המשרד, פרופ' רוני גמזו, שנמצא פה, ואת שאר אנשי הצוות, שאם תרצי תציגי אותם או רוני יציג אותם.

ניסן סלומינסקי: המיקרופון לרשותך.

יעל גרמן: קודם כול, בוקר טוב ותודה רבה לך, כבוד היושב-ראש, זו הפעם הראשונה שאני כאן, אז ברכותי על התפקיד, אולי החשוב ביותר שיש בכנסת.

יעל גרמן: אני רק רוצה להזכיר, לפני שאנחנו יורדים למספרים, שבתקופה הזאת שבה באמת כחברת כנסת חדשה הייתי חברת ועדת הכספים זו היתה התקופה הטובה ביותר – לא היתה אופוזיציה, לא היתה קואליציה.

יעל גרמן: אף אחד לא ידע אם הוא יהיה באופוזיציה או בקואליציה, והדיונים היו לגופם של נושאים, כי לא היו חייבים להצביע כך או אחרת.

יעל גרמן: זו היתה פשוט תקופת הזהב של הכנסת, אז היתה לי פה חוויה.

אלעזר שטרן: חבל שיש ממשלה.

אלעזר שטרן: ..

יעל גרמן: חבל שיש אופוזיציה וקואליציה, שמחויבות להצבעה מסוימת, ושאנחנו לא מצביעים באמת לגופם של דברים ובהתאם לטובת הציבור.

יעל גרמן: חברים יקרים, אנחנו בתקופה קשה מבחינה כלכלית, מבחינה כספית ותקציבית.

יעל גרמן: ובכל זאת, למרות שצפויות לנו שנתיים קשות, והיה קשה מאוד, אני יודעת, להרכיב את התקציב כאשר ראו את הבור התקציבי האדיר שהותירה לנו הממשלה הקודמת – למרות זאת אתם תראו שיש תוספות משמעותיות בתקציב הבריאות.

יעל גרמן: לעולם לא ניתן לומר די.

יעל גרמן: בתי הקטנה כשהיא היתה קטנה, והשכנה היתה נותנת לה סוכריה, הייתי שואלת אותה: לילכי, מה אומרים?

יעל גרמן: והיא היתה אומרת: עוד.

ראובן ריבלין: עוד.

יעל גרמן: בדיוק.

יעל גרמן: נכון, רובי.

יעל גרמן: נכון, זה מה שהיא היתה אומרת.

ראובן ריבלין: אצלי זה הנכדים, אבל הם אומרים אותו דבר.

יעל גרמן: נכון מאוד.

יעל גרמן: לעולם כאשר מוסיפים לתקציב ציבורי, בין אם זה בריאות, חינוך ורווחה, לעולם נרצה עוד וצריך עוד, וטוב שיהיה עוד.

יעל גרמן: עם זאת, יש בתקציב הזה בשורה בהחלט, לא רק כספית אלא גם רעיונית, מבחינת המהות – איך באמת מתקצבים יום אשפוז.

יעל גרמן: מכיוון שמי שעומד בראש המשרד, ממונה עליו כבר שלוש שנים, יודע ומנהל אותו ביד רמה ובחוכמה, הוא מנכ"ל המשרד, רוני גמזו – עם הצוות הנפלא שנמצא כאן, ומייד יציגו את טוביה, את יאיר, את רויטל, שירה בוודאי, ניר אני רואה, מייד רוני יציג – אני מעבירה את רשות הדיבור לרוני שייתן את הסקירה המפורטת.

<רוני גמזו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה יפה ששר משאיר את המנכ"ל אם הוא טוב.

ראובן ריבלין: זה לא מובן מאליו שמנכ"ל מתחלף אם הוא טוב.

<רוני גמזו: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רוני גמזו, לפני שאתה מדבר, אני רק רוצה להזכיר לחברי הכנסת וודאי לאורחים הרבים, שנמשיך לשמור על מנהגנו היפה שמי שמדבר נותנים לו לסיים את דבריו בלי להיכנס באמצע, בלי להפריע ולהשתדל בלי קריאות הביניים כדי לא לנתק את חוט המחשבה, ורק לאחר מכאן - - -

יעקב ליצמן: רק אם הוא לא מרגיז.

ניסן סלומינסקי: יעקב ליצמן, אתה רשום.

ניסן סלומינסקי: - - - רק לאחר מכן מי שרוצה ידבר, ואנחנו משתדלים לתת לכולם לדבר, גם לחברי הכנסת, ולפעמים, אם יהיה זמן, אני מקווה שכן, גם לאורחים הנמצאים פה, ואחר-כך גם לשרה וגם למנכ"ל – תרשמו את השאלות – כל אחד בהתאם למה שתחליטו יענה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מבקש מאוד.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים: איזהו גיבור הכובש את יצרו.

<רוני גמזו: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, עמיתים, אנחנו דנים כאן על תקציב משרד הבריאות לשנים 2014-2013, ואנחנו דנים גם על ההסכם התלת-שנתי שאנחנו עורכים למערכת הבריאות לשנים 2014, 2015, 2016.

<רוני גמזו: מכיוון ששנת 2014 היא שנת תקציב, כבר ערכנו את ההסכם ל-2014, 2015, 2016.

<רוני גמזו: כך עובדת מערכת הבריאות.

<רוני גמזו: הייתי שותף לעריכת התקציב לשנים 2011, 2012, 2013.

<רוני גמזו: אנחנו דנים כאן על היבט מאוד-מאוד רחב.

<רוני גמזו: היתה כאן עבודה מאוד-מאוד קשה.

<רוני גמזו: בראשית דברי אני רוצה להגיד תודה לשרת הבריאות על המעורבות שלה ועל ההישגים, אני חייב להגיד תודה גם לסגן השר לשעבר שניהל את משרד הבריאות, הרב ליצמן, כי טביעות אצבעותיו גם כן על הדברים וחלק מההישגים של התקציב הזה, וכמובן לחברי בהנהלת המשרד שעמלנו המון בחודשים האחרונים כדי להשיג את ההישגים לטובת מערכת הבריאות – לא לטובת משרד הבריאות – זה יאיר, שהוא סמנכ"ל התקצוב, טוביה, ראש מינהל כלכלה ותכנון, רויטל שאחראית על קופות החולים ושירה גרינברג שהיא חברת משרד הבריאות יחד עם מעורבותה באוצר, שעזרה לנו להשיג את כל ההישגים.

<רוני גמזו: אני אתאר את התקציב ואחלק אותו לחמישה חלקים.

<רוני גמזו: אני אעשה את זה בצורה מתודית, מוסברת.

<רוני גמזו: חמשת החלקים הם, קודם כול, תיאור תקציב משרד הבריאות, לאחר מכן אני אעבור לתקציב הקופות, הדבר השלישי זה יחסי קופות בתי חולים, האיזונים ביניהם, הדבר הרביעי זה הנושאים של חוק ההסדרים והדבר החמישי זה צעדים לחיזוק הרפואה הציבורית בכלל.

<רוני גמזו: אלה חמשת הצעדים.

<רוני גמזו: תנו לי רבע שעה, אני אסביר את הכול.

<רוני גמזו: תקציב משרד הבריאות – התקציב נוגע בבתי החולים, בתקציב פיתוח ובאחריותנו כ"מבטח התוספת השלישית", כך זה נקרא מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<רוני גמזו: בתקציב בתי החולים אין שינוי.

<רוני גמזו: בתי החולים ממשיכים בקידום מדדי של התקציב שלהם, של המקורות שלהם.

<רוני גמזו: יש לנו 11 בתי חולים כלליים, זה תקציב שנקרא "94", הוא לא סגור עד הסוף, אנחנו כרגע בדיונים סופיים עם האוצר כדי לסגור אותו.

<רוני גמזו: אין בו בסך-הכול שינויים, הוא התקדם כמו שהוא התקדם בשנים הקודמות.

<רוני גמזו: תקציב התוספת השלישית – התוספת השלישית זו אחריות שלנו כמבטחים על המון נושאים.

<רוני גמזו: אחד החשובים ביותר זה בריאות הנפש, גריאטריה, בריאות הציבור.

<רוני גמזו: מה עשינו כאן?

<רוני גמזו: התוספות שדרשנו כאן וקיבלנו, ראשית, זה תוספת של קרוב ל-100 מיליון שקל לתקציב הקודים.

<רוני גמזו: תוספת מדדית מעבר לתוספת כמותית של עוד כ-30 מיליון שקל, שנובעת מהסכם הקודים החדש.

<רוני גמזו: זה קודים לחולים סיעודיים, זה מכרז חדש.

<רוני גמזו: בהחלטה של הרב ליצמן בוצע מכרז חדש.

<רוני גמזו: זה הביא למערכת עוד כ-100 מיליון שקל בנושא מחירים.

<רוני גמזו: האוצר תקצב את זה בצורה מלאה.

<רוני גמזו: דבר דומה נוסף זה נושא של שינוי המחירים גם לשירותים לחולים או לאנשים בעלי הגדרה של אוטיסטים, של כ-15 מיליון שקל.

<רוני גמזו: הגדלנו את התעריפים בשנת 2012.

<רוני גמזו: זה חייב הגדרת מקורות.

<רוני גמזו: אנחנו רואים כאן גם תוספת כמותית, מכיוון שיש לנו עלייה בשימושים ובצורך בתחום הזה.

<רוני גמזו: נושא נוסף שהוא גם כן נתבע כבר בשנת 2012 זה המכרז החדש לבריאות התלמיד.

<רוני גמזו: המכרז החדש חייב את המדינה לתוספת של 25 מיליון שקל, כדי להרחיב את השימושים, להרחיב את השירותים שאנחנו נותנים בתחום הזה.

<רוני גמזו: זו היתה דרישה שלנו, כשהלכנו למכרז חדש, והאוצר קיבל את זה, וזה גם תוקצב כתוספת למערכת.

<רוני גמזו: שיקום חולי נפש בקהילה – תוספת נוספת.

<רוני גמזו: מעבר לשימושים אנחנו רואים שימושים גדלים, ואנחנו מחויבים להגדיל את השימושים של שיקום חולי נפש בקהילה.

<רוני גמזו: הנושא הזה הוא נושא בחוק, ויש לנו הגדלה, ואנחנו שמחים על ההגדלה.

<רוני גמזו: גם כאן, מעבר לגידול במחירים, הוספנו עוד 25 מיליון שקל לתחום הזה.

<רוני גמזו: משרד הבריאות קיבל תוספת מוועדת הסל.

<רוני גמזו: האוצר אישר, אבל כמובן ועדת הסל קבעה תוספת טכנולוגית של טכנולוגיות באחריות משרד הבריאות בתוספת השלישית בשלושה תחומים: תחום החיסונים, תחום גנטיקה – אלה נושאים שהם באחריות משרד הבריאות, ואנחנו מחויבים לספק אותם – הנושא השלישי זה התמכרויות.

<רוני גמזו: נכנסו תרופות.

<רוני גמזו: דרשנו שהתוספת השלישית תכובד כמו כל תוספת בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<רוני גמזו: הדבר האחרון במסגרת משרד הבריאות הוא נושא של תוספת תקנים.

<רוני גמזו: דרשנו את זה גם בהסכם הקודם של 2011, 2012, 2013.

<רוני גמזו: קיבלנו תוספת תקנים - - -

יעקב ליצמן: 2012-2011.

<רוני גמזו: ב-2012-2011, צודק הרב ליצמן.

<רוני גמזו: קיבלנו תוספת תקנים נוספת לגבי 2014-2013 של כ-100 תקנים למשרד הבריאות.

<רוני גמזו: 50 מתוכם הולכים לנושאים מגוונים בנושאי פיקוח ו-50 מתוכם צבועים לנושא פיקוח על מזון, מכיוון שאנחנו עושים שינוי בכל הרגולציה של מזון – פוסט ועדת המזון – והדבר הזה נמצא בחוק ההסדרים, פוצל בחוק ההסדרים, אבל עדיין יגיע לתהליך חקיקה.

<רוני גמזו: דרשנו לזה תקנים וקיבלנו לזה תקנים.

<רוני גמזו: זה הגוף שנקרא "התוספת השלישית" – הזכרתי בתי חולים, תוספת שלישית והמרכיב השלישי של תקציב משרד הבריאות זה הפיתוח.

<רוני גמזו: גם כאן דרשנו ממשרד האוצר להמשיך את מה שהיה לנו בשנים הקודמות.

<רוני גמזו: היו לנו 50 מיליון שקל בכל שנה לטובת המערכת הפסיכיאטרית.

<רוני גמזו: בעצם היו 50 מיליון שקל כללי, אבל הרב ליצמן דרש שזה יהיה למערכת הפסיכיאטרית.

<רוני גמזו: המשכנו את הקו הזה, וזה ימשיך להיות בשלוש השנים הקרובות, 50 כפול שלוש פיתוח למערכת הפסיכיאטרית, צבוע לשם.

<רוני גמזו: גם דרשנו, לאחר שהיו שנתיים-שלוש תוספת מיטות ללא בינוי – דרשנו שהשנים הקרובות יהיו עם בינוי, כי אי-אפשר להוסיף יותר מיטות ללא בינוי, וקיבלנו 40 מיליון כפול שלוש לבינוי לצורך תוספת מיטות במערכת.

<רוני גמזו: דרשנו גם לפתור את בעיית ברזילי.

<רוני גמזו: היא בעיה שהיתה על כתפנו במשך שנתיים-שלוש - - -

ראובן ריבלין: רק לרמב"ם בתקופת שרון נתנו 400 מיליון.

ראובן ריבלין: מה זה נותן?

<רוני גמזו: חבר הכנסת ריבלין, מה שהיה ברמב"ם זה היה בניין.

<רוני גמזו: בניתם בניין על מיגון.

<רוני גמזו: המיגון פוצל, הוא לא רק לרמב"ם.

<רוני גמזו: אולי מישהו חשב שהכול לרמב"ם, בסוף זה פוצל.

<רוני גמזו: 400 המיליון האלה הגיעו לכלל מערכת הבריאות בהסכם מצ'ינג, שבסופו של דבר תרם למיגון של כלל המערכת, לא רק לרמב"ם.

<רוני גמזו: עכשיו היתה לנו על הראש בעיית ברזילי, ובעיית ברזילי היתה חייבת פתרון.

<רוני גמזו: וכאן גם הסכמנו עם האוצר להקציב 60 מיליון שקל לברזילי, יחד עם מצ'ינג שלנו, כדי לפתור את הבעיה של מיגון בית החולים, יחד עם חדרי ניתוח, יחד עם טיפול נמרץ.

<רוני גמזו: שמנו את המרב בבריזלי.

<רוני גמזו: יש לנו עדיין לפתור בעיה נוספת של רמב"ם, שהיא בסדר גודל של כ-30 מיליון שקל.

<רוני גמזו: אנחנו מנסים לפתור את זה יחד עם משרד ראש הממשלה.

<רוני גמזו: קיבלתי מהם את ההנחיה לעשות את זה, ונמצא לזה גם כן פתרון.

<רוני גמזו: זה תקציב משרד הבריאות.

<רוני גמזו: אני עובר לפרק הבא.

<רוני גמזו: הפרק הבא הוא תקציב קופות החולים.

<רוני גמזו: דרך חוק ביטוח בריאות ממלכתי אנחנו אחראים לתקצב אותן ולקדם את תקציבן באופן נאות.

<רוני גמזו: ברקע היתה פסיקת בג"ץ מיוני 2012, שבאה ואמרה: התקציב נשחק.

<רוני גמזו: היינו חייבים לעשות מספר תיקונים, שאנחנו במשרד הבריאות חשבנו שהם נכונים והאוצר הסכים אתנו.

<רוני גמזו: הדיונים התחילו בתקופת כהונתו של הרב ליצמן, המשיכו בזמן התקציב, והחלטנו בסופו של דבר כן לשנות לראשונה, לאחר הרבה מאוד שנים, את מדד יוקר הבריאות, את המידוד של הסל, להפוך אותו למידוד שמוסיף עשרות מיליוני שקלים לקופות בכל שנה.

<רוני גמזו: להערכתנו כרגע זה כ-80-70 מיליוני שקלים לקופות.

<רוני גמזו: אנחנו משנים לראשונה זה שנים רבות את מדד יוקר הבריאות, משנים את המידוד עצמו, מוסיפים מרכיב שכר גדול יותר ממרכיב השכר שהיו רגילים לו בעבר.

<רוני גמזו: כבר ב-2013 אנחנו מקבלים מידוד הרבה יותר טוב של הקופות.

<רוני גמזו: דבר ראשון זה הולך לחקיקה, יגיע לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<רוני גמזו: נועצנו כבר עם מועצת הבריאות, עברנו את השלב הזה.

<רוני גמזו: דבר שני, בקופות יש מקדם דמוגרפי שהוא לא פרי חקיקה.

<רוני גמזו: השרים מחליטים בכל פרק זמן של שלוש שנים איך הוא המקדם הדמוגרפי.

<רוני גמזו: פגשתי את המקדם הדמוגרפי בשנת 2010 במקדם של 0.9%.

<רוני גמזו: יחד עם סגן השר ליצמן בכהונה הקודמת העלינו את זה ל-1.2%.

<רוני גמזו: גם כאן אל מול האוצר – והאוצר יחד אתנו – הבנו שאי-אפשר להשאיר את זה ב-1.2%, האוכלוסייה גדלה ב-1.8%, עם ההזדקנות זה 2.2% – סדרי גודל שכאלה.

<רוני גמזו: אי-אפשר להשאיר את זה שם, וביחד החלטנו שמשנים את המקדם הדמוגרפי באופן הדרגתי, מעלים אותו כבר ל-1.5 – מ-1.2 ל-1.5 – מביאים אותו ל-1.55 ב-2015.

<רוני גמזו: המקדם הדמוגרפי של 2013 כבר סגור בהסכם הקודם של 2011, 2012, 2013.

<רוני גמזו: אנחנו מדברים על 2014, 2015, 2016, הוא מתחיל ב-1.55-1.5, הוא מסתיים ב-2016 ב-1.6%.

<רוני גמזו: אנחנו מדברים על תוספות מצטברות.

<רוני גמזו: הן עומדות בכל פעם על הבסיס.

<רוני גמזו: בשנה הראשונה זה 115 על ה-115.

<רוני גמזו: בשנה השנייה זה 140.

<רוני גמזו: בשנה השלישית על ה-115 ועל ה-140 בא 170.

<רוני גמזו: אם לא היינו עושים את זה, הקופות היו מקבלות פחות מאות מיליוני שקלים.

<רוני גמזו: זאת אומרת, אם היינו משאירים את תקציב המדינה, בלי קיצוצים, כמות שהוא, קפוא, הקופות היו מקבלות פחות 700-600 מיליון שקל באספקט הזה בלבד.

<רוני גמזו: האוצר לכאורה היה יכול לומר "לא קיצצתי, השארתי כמות שהוא".

<רוני גמזו: אנחנו כאן קיבלנו תוספת מעבר לנושא המדדי.

<רוני גמזו: צריך לזכור, הבג"ץ לא אמר מילה על המקדם הדמוגרפי.

<רוני גמזו: אנחנו אמרנו את המילה.

<רוני גמזו: אנחנו במשרד הבריאות שכנענו את האוצר שאי-אפשר להמשיך עם המקדם הדמוגרפי הזה, אף-על-פי שהוא עלה מ-2010.

<רוני גמזו: אם מסתכלים מ-2010 עד 2014, הוא קפץ מ-0.9%, בסופו של דבר ב-2016, ל-1.6%.

<רוני גמזו: שימו לב, זה גידול מטאורי של המקדם הדמוגרפי.

<רוני גמזו: אני לא אומר שזה יכול להספיק לכול, אבל זה גידול שלא צפיתי שאגיע אליו ואשיג אותו.

<רוני גמזו: דבר נוסף, קיבלנו את הסל לממדים שלו, תוספות הטכנולוגיות לסל לממדים שלו ב-2011, 2012, 2013, וב-2014, 2015, 2016.

<רוני גמזו: לא לדאוג, יש אותה תוספת שהיתה ב-2011, 2012, 2013, של 300 מיליון.

<רוני גמזו: כדי לדייק צריך לומר שעל ה-300 מיליון בתקופה הקודמת של שלוש השנים האחרונות היו גם 80 מיליון שקל בכל שנה לקידום רפורמת השיניים.

<רוני גמזו: זה הנושא שלא הצלחנו להשיג, ובמידה מסוימת נעצר.

<רוני גמזו: רפורמת השיניים נעצרה כרגע בתחנה של גיל 12.

<רוני גמזו: צריך לומר שזה מסוג הדברים שהוא לא פגיעה ברצף – כל מי שהתחיל טיפולי שיניים ועובר את גיל 12, יקבל רצף.

<רוני גמזו: זו לא פגיעה ברצף, כי אנחנו עוצרים את הגיל, וכשלמדינה יהיה כסף, מישהו ימצא כסף, אנחנו מייד נרצה להמשיך את הרפורמה הזאת.

<רוני גמזו: זאת המדיניות שלנו, אנחנו רוצים לחזק את הסל ואנחנו רואים בזה בריאות לכל דבר, אף-על-פי שזה שיניים.

ראובן ריבלין: המדינה יכולה גם לדאוג שלא יהיו חולים...

יעקב ליצמן: היא גם יכולה לדאוג שלא יהיה שר אוצר, כי הוא מפריע...

<רוני גמזו: בנושא התמיכות לקופות החולים הגדלנו בשנת 2011, 2012, 2013, את התמיכות.

<רוני גמזו: תמיכות זה משהו שלא נכנס לבסיס, זה איזה משהו שהאוצר נותן בעבור פעולות מסוימות ולפעמים הקופות אפילו אומרות: אתם מבקשים מאתנו יותר ממה שאתם נותנים.

<רוני גמזו: זה נושא שמתוך 245 מיליון שקל ירד ל-205 מיליון שקל לשנה.

<רוני גמזו: הוא לא ON TOP, הוא תמיכה נוספת.

<רוני גמזו: אם היינו צריכים לוותר על משהו, אז הדבר המסוים הזה.

<רוני גמזו: זה גם מוריד פעולה של קופות החולים שלא תמיד ראינו אותן מבצעות עד הסוף את הפעולות שלנו.

<רוני גמזו: בלי להעביר ביקורת אני אומר שזה נושא שאם הייתי צריך 40 פה או 40 בטכנולוגיות, בטוח ש-40 פה.

<רוני גמזו: זה הבלוק של תקציב קופות החולים.

<רוני גמזו: הבלוק השני זה יחסי בתי חולים קופות חולים.

<רוני גמזו: שתי נושאות המטוסים העיקריות של המערכת, בתי חולים, קופות חולים – אנחנו צריכים לשמור את האיזונים בהם.

<רוני גמזו: בתי חולים זה סדר גודל של 15 מיליארד, סדרי גודל כאלה של תקציב.

<רוני גמזו: הקופות מקבלות את הכסף דרך חוק ביטוח בריאות ממלכתי וחייבות לרכוש, אין להן ברירה.

<רוני גמזו: אתה חייב בחוכמה, לשמור את האיזון.

<רוני גמזו: יש כאן אינטרסים ענקיים של בתי החולים, נוגדים של קופות החולים, ואנחנו כמובן במשרד תמיד נואשם, במיוחד אני, כמשרתם של בתי החולים, אבל מה לעשות, צריך בסופו של דבר להכיר באיזונים שאנחנו צריכים לעשות במערכת.

<רוני גמזו: לא לצד הזה ולא לצד הזה.

<רוני גמזו: עשינו שני דברים עיקריים כאן

<רוני גמזו: מאוד-מאוד חשובים.

<רוני גמזו: לראשונה בתולדות חוק ביטוח בריאות ממלכתי קבענו מחיר יום אשפוז שלא נקבע על-ידי החלטות בחדרי חדרים.

<רוני גמזו: לראשונה הוא ממודד, ממודד אקסטרנלי.

<רוני גמזו: לא ממודד על-ידי אנשים שיחליטו, אלא מדדים קבועים, כשמתוכם כ-20% בסוף הדרך הוא מדד שלא שייך באופן הדוק למערכת הבריאות.

<רוני גמזו: כדי להקטין אינטרסים, כדי להקטין כשלים, יצרנו כאן פעם ראשונה מדד קבוע.

<רוני גמזו: אף אחד כאן לא יכול לאזן את המערכת כי בא לו בחדרי חדרים.

<רוני גמזו: המערכת תאוזן על-ידי מדד קבוע.

<רוני גמזו: זה הוסכם על-ידי האוצר יחד עם הבריאות.

<רוני גמזו: זה לא היה פשוט.

<רוני גמזו: רבנו המון כדי להגיע למשהו שאנחנו יודעים שלא יקריס את קופות החולים ולא יקריס את בתי החולים, אלא ישמור על האיזונים במערכת, ואנחנו נבדוק אותו מחדש בעוד שלוש-ארבע שנים.

<רוני גמזו: דבר אחד נוסף.

<רוני גמזו: הוספנו עוד כ-80 מיליון שקל באופן הדרגתי לנושא הלידות, כדי לחזק את הפגיות.

<רוני גמזו: אני הולך להקדיש את הגידול הזה בעיקר לתעריף הפג, כי אנחנו חושבים שזה נושא שצריך להמשיך להשקיע בו במערכת.

<רוני גמזו: יחסי בתי חולים, קופות חולים – צריך להזכיר בסוף שאנחנו מדברים בחוק ההסדרים – אני אזכיר את זה בחוק ההסדרים – גם על אופן ההתחשבנות, על איך מתחשבנים.

<רוני גמזו: איך בסופו של דבר, מעבר למחירים אתה משלם כסף לבתי החולים.

<רוני גמזו: יש לנו חוק שנקרא "חוק הקפ", הוא קיים משנת 1994, הוא מתחדש בכל שלוש שנים, במדרגות של שלוש שנים, הוא זה שקובע איך בתי החולים יקבלו את הכסף.

<רוני גמזו: עשינו בחוק הזה היסטוריה.

<רוני גמזו: לראשונה באנו ואמרנו לקופות החולים ולבתי החולים: מספיק משחקים, מספיק מריבות, אנחנו מצלמים את המצב בשנת 2012 ואומרים לכן, קופות החולים: זו כמות הפעילות שתקבלו וזו כמות הכסף שתשלמו.

<רוני גמזו: מה שהיה ב-2012 הוא שיהיה.

<רוני גמזו: זה יקטין את המריבות, את המלחמות על גב החולה במעבר בין 2013 ל-2014, כשאנחנו עומדים בפני הסכמים חדשים.

<רוני גמזו: קיבענו, עיגנו אותם, זה יגיע כאן לוועדה במסגרת חוק ההסדרים לאישור הוועדה.

<רוני גמזו: זה היה הקונספט, לשמור על איתנות, על יציבות, ולמנוע מלחמות על גב החולים, לא לטובת הקופות ולא לטובת בתי החולים.

<רוני גמזו: זה בחוק ההסדרים.

<רוני גמזו: בלוק רביעי שאני מזכיר לכם זה חוק ההסדרים.

<רוני גמזו: הזכרתי את ה"קפ".

<רוני גמזו: יש עוד שני דברים בחוק ההסדרים: קידום הניסויים הקליניים ותחום המחקר הקליני במערכת.

<רוני גמזו: התעשייה של הביו-מד נעצרת בגלל ביורוקרטיות פה, בגלל חוסר בתקנים של משרד הבריאות, בגלל כל מיני תקלים במערכת וחסמים.

<רוני גמזו: חילצנו אותם, הוספנו כ-15 תקנים במשרד הבריאות, עם כל מיני שינויים שעשינו כדי לקדם את זה.

<רוני גמזו: הדבר האחרון זה חוק המזון, פוסט ועדת המזון.

<רוני גמזו: הכנסנו אותו לחוק ההסדרים, הוא פוצל בסופו של דבר, וזה יגיע מתישהו, אני מניח, לאחת הוועדות, או כלכלה, או בריאות.

<רוני גמזו: אני לא יודע כרגע בוודאות.

<רוני גמזו: הבלוק החמישי והאחרון, ופה אני מסיים את דברי, זה התוספות לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית.

<רוני גמזו: זה לא משרד הבריאות, זה לא קופות החולים, זה לא בתי החולים, זה כלל המערכת.

<רוני גמזו: זה הסתכלות על כלל המערכת.

<רוני גמזו: בריאות הנפש – לאחר שהשרים חתמו על הרפורמה, שמנו כקו אדום ואמרנו לאוצר, והאוצר הסכים אתנו: אין ברירה, צריך להתחיל להוסיף מיטות לבריאות הנפש, לא רק מיטות כלליות.

<רוני גמזו: החלטנו ובסופו של דבר הוספנו כ-200 מיטות בתהליך הדרגתי ב-2014, 2015, 2016.

<רוני גמזו: סליחה, כבר ב-2013 אנחנו מתחילים, כדי להעלות את כמות המיטות בבריאות הנפש ל-200 מיטות, שיהיו גם להפרעות אכילה, יהיו מיטות מגוונות, במיוחד בבתי חולים כלליים.

<רוני גמזו: זה המקום היום למיטות בריאות הנפש, אבל גם בבתי חולים של בריאות הנפש.

<רוני גמזו: כמובן יש לזה תקציב שיועבר בסופו של דבר לקופות ב-2015 בסוף הרפורמה.

אראל מרגלית: ומרפאות לבריאות הנפש?

<רוני גמזו: מרפאות לבריאות הנפש – אנחנו כבר בתהליך.

<רוני גמזו: בצו הרפורמה בזמן כהונתו של הרב ליצמן השגנו הסכם עם האוצר שעד הרפורמה של יולי 2015 אנחנו מקבלים סדר גודל של עד 200 מיליון שקל לשנה להרחבת השירותים האמבולטוריים על-ידי קופות החולים.

<רוני גמזו: אנחנו רוכשים מהם שירותים.

<רוני גמזו: הדבר הזה פורסם בתוכנית שלנו, והיה דיון בוועדה.

<רוני גמזו: בנושא הבינוי קיבלנו כאן בנוסף, בזמן הצו, עוד 50 מיליון שקל להרחבה בינויית של בתי חולים ועוד 60 מיליון שקל להרחבה בינויית של מרפאות.

<רוני גמזו: זה בריאות הנפש.

עפו אגבאריה: 200 מיטות לכמה שנים?

<רוני גמזו: 200 מיטות זה ל-2013, 2014, 2015.

אראל מרגלית: המרפאות עצמן, ביניהן כמה מרפאות לבריאות הנפש, שהועברו עכשיו כחלק - - -

<רוני גמזו: זה היה ב-2012 בזמן הצו.

<רוני גמזו: בזמן הצו עשינו הסכם עם הקופות של הרחבה עד הצו, עד יולי 2015, הרחבה שיכולה להגיע עד 200 מיליון שקל.

<רוני גמזו: התוספת של הצו היא תוספת של כ-400 מיליון שקל.

<רוני גמזו: עד 200 מיליון שקל אנחנו יכולים לעשות הסכמים עם הקופות, כדי כבר להרחיב את השירותים שם.

<רוני גמזו: אנחנו כבר עושים את זה.

<רוני גמזו: הסרט של המרפאה הראשונה אמור להיגזר בקופת חולים לאומית בחודש יולי.

<רוני גמזו: כבר זה קורה.

<רוני גמזו: סטודנטים לרפואה – לפני ארבע שנים היינו ב-400, הגדלנו באופן הדרגתי.

<רוני גמזו: היתה פקולטה נוספת.

<רוני גמזו: הגדלנו גם בפקולטה הנוספת.

<רוני גמזו: כרגע בהסכם עוד קרוב ל-100.

<רוני גמזו: נגיע קרוב ל-900 סטודנטים לרפואה ישראלים שלומדים.

<רוני גמזו: אחיות – ממשיכים את ההסכם של הרחבת - - -

עפו אגבאריה: 900?

<רוני גמזו: 900-850 – זה נתון גם לשיקול הות"ת/מל"ג.

עליזה לביא: האוניברסיטה החמישית רק מהשנה הרביעית.

עליזה לביא: מה ההערכות לגבי השנה הראשונה?

<רוני גמזו: מה זאת אומרת?

עליזה לביא: מתחילים רק מהשנה הרביעית את - - -

<רוני גמזו: לגבי השנה השישית זו החלטה מל"גית, זו החלטה מקצועית.

<רוני גמזו: אנחנו בעד.

<רוני גמזו: אין לנו בעיה.

<רוני גמזו: מבחינת משרד הבריאות אנחנו רוצים גם שש שנים.

<רוני גמזו: זו החלטה מקצועית מל"גית.

<רוני גמזו: כדי להיות יותר יעיל במערכת לימודי הרפואה, יש אפילו מעבר משש לארבע שנתי.

<רוני גמזו: יש לזה יתרון כי הם לומדים את השנים הראשונות במקומות שהם לא מוגבלים, ואז אתה יכול להשיג שדות קליניים בצורה יותר טובה, אבל זו החלטה מל"גית.

<רוני גמזו: אנחנו נותנים את דעתנו המקצועית וזו החלטה שלהם.

<רוני גמזו: מתמחים בפסיכולוגיה – דבר שהיה תקוע והיה לנו קשה לפתור את הבעיה, זה גם הגיע לשולחנו של הרב ליצמן.

<רוני גמזו: מצאנו פתרון גם לזה.

<רוני גמזו: אנחנו מרחיבים ב-40% את התקציב.

<רוני גמזו: התקציב הוא 24-23 מיליון.

<רוני גמזו: אנחנו מוסיפים באופן כמעט הדרגתי, אבל מגיע ב-2014 כבר להשלמה של 10 מיליון שקל לשנה למתמחים בפסיכולוגיה.

<רוני גמזו: היום יש תור של שנה וחצי בפסיכולוגיה הקלינית, גם את הנושא הזה אנחנו פותרים.

<רוני גמזו: מומחים בבריאות השן – גם בבריאות השן ילדים וגם ברפואת הפה, הם שני תחומים שהם רפואה ציבורית – אנחנו נממן תוכניות של מתמחים בבריאות השן עד 5 מיליון שקל לשנה כדי לפתור את בעיית המתמחים בנושא הזה.

<רוני גמזו: אנחנו פותחים ארבע מסגרות של סיעודיים צעירים במערכת.

<רוני גמזו: אנחנו יוצאים למכרזים בנושא הזה.

<רוני גמזו: זה גם נושא שהיה בבג"ץ, ואין לנו פתרון לו.

<רוני גמזו: קיבלנו לזה תקציב של כ-25 מיליון שקל כדי לפתור את זה.

<רוני גמזו: הנושא האחרון.

<רוני גמזו: עקב ההחלטה של שרת הבריאות לעצור את ההפלרה, היינו חייבים, וזאת היתה החלטה של השרה, למצוא תקציב כדי לפתח את הנושא של עידוד מודעות והטמעה של חינוך לבריאות הפה, כאופן תחליפי להפלרה שתסתיים בעוד שנה.

<רוני גמזו: קיבלנו לזה תקציב של כ-25 מיליון שקל.

<רוני גמזו: זו תוכנית שכרגע נבנית במשרד הבריאות.

<רוני גמזו: זהו תקציב משרד הבריאות - - -

עפו אגבאריה: לא דיברו על האחיות.

<רוני גמזו: אמרתי.

<רוני גמזו: ממשיכים את הליך ההכשרה, גם בנושא של הסבות, גם בנושא של פתיחת אקדמיה וגם בנושא של הדיפלומות.

<רוני גמזו: יש לנו אותו תקציב שהיה בעבר.

<רוני גמזו: אין שוני בעניין הזה.

<רוני גמזו: אנחנו ממשיכים להרחיב.

<רוני גמזו: כבר הגענו ל-2,500 אחיות לומדות.

ראובן ריבלין: היום זה לא מספיק.

<רוני גמזו: תזכור שלפני שש-שבע שנים זה היה 1,200.

עפו אגבאריה: אני יודע.

<רוני גמזו: אנחנו סגורים בנושא הזה.

<רוני גמזו: אין לנו בעיה.

<רוני גמזו: אנחנו מתואמים עם המל"ג.

<רוני גמזו: בתוך חודשיים, אני מניח, תאושר גם התוכנית באריאל.

<רוני גמזו: אני מניח שגם באשקלון תאושר.

<רוני גמזו: אנחנו כרגע בכמות סבירה.

<רוני גמזו: עשינו את הפעולות הנדרשות.

<רוני גמזו: לא סגרנו את בתי הספר לסיעוד, הכפלנו את הכמויות שם.

<רוני גמזו: הדבר הזה נותן לנו פתרון במערכת.

<רוני גמזו: יש עוד הרבה מאוד דברים לעשות, אבל הם לא קשורים לתקציב.

<רוני גמזו: זה התקציב של משרד הבריאות.

<רוני גמזו: כפי שאמרה השרה, תמיד אפשר להגיד "יותר", אבל בתור אחד שמלווה את המערכת הזאת שלוש שנים, אני חושב שזה תקציב הישגי.

<רוני גמזו: אני חושב שהאוצר מבין בחשיבות של חיזוק המערכת ומבין שאנחנו נמצאים בצומת מאוד ברור.

<רוני גמזו: שידרנו כאן מסר לקופות החולים – אנחנו רוצים לחזק אתכם, כי אנחנו רואים 20 שנה קדימה עומס מחלות כרוניות.

<רוני גמזו: בלי קופות החולים בעניין הזה אנחנו במשבר.

<רוני גמזו: אנחנו תלויים בהן, חייבים את האיתנות שלהן.

<רוני גמזו: שידרנו כאן שאנחנו רוצים לשמור על האיתנות שלהן יחד עם שמירת בתי החולים בתהליך.

<רוני גמזו: ברקע צריך לזכור שיש דברים שהתחילו בקדנציה הקודמת, שלא צריך לגעת בהם, שממשיכים.

<רוני גמזו: זה תוספת המתמחים, 1,000 התקנים של הרופאים, זה תוספת המענקים מכוח הסכם הרופאים, זה תוספת המיטות של 1,000 המיטות, שאנחנו נמצאים כרגע בהשלמה של השנה השלישית – כל הדברים האלה ממשיכים.

<רוני גמזו: הרפורמה בבריאות הנפש ממשיכה.

יצחק כהן: מי עשה את כל זה?

<רוני גמזו: הרב ליצמן.

<רוני גמזו: הזכרתי.

<רוני גמזו: אמרתי: טביעות אצבעותיו בתקציב הזה.

<רוני גמזו: גם סגן שר האוצר לשעבר שהיה אחראי על הסכם הרופאים והשיג את כל ההישגים הללו, שהם קשורים במענקים, במתמחים, במקצועות במצוקה.

<רוני גמזו: בבריאות, אני שם לב, בכל הוועדות, אין קואליציה ואופוזיציה.

<רוני גמזו: בסופו של דבר כולנו מבינים וגם האוצר.

<רוני גמזו: אני רואה שינוי עצום באוצר.

<רוני גמזו: פגשתי אותו לפני שלוש שנים עם הרבה מאוד מאבקים ביני לבין האוצר.

<רוני גמזו: יש שינוי עצום.

<רוני גמזו: הם מבינים שבסוף זה יעלה יותר.

יצחק כהן: זה ה"מסיבות" שעשינו.

יצחק כהן: ..

<רוני גמזו: גם שירה וגם משה נלחמו על התקציב שלנו במסדרונות ובחלונות הגבוהים של האוצר כדי להשיג יותר.

<רוני גמזו: צריך להודות שבסופו של דבר זה תקציב שהושג בשיתוף של כולם במערכת.

<רוני גמזו: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: לפני שאני אתן לחברי הכנסת, קודם כול תודה רבה לשרה ולרוני גמזו.

ניסן סלומינסקי: שתי הערות: זו פעם ראשונה שאני לפחות שומע סקירה, שאחריה אני אומר שאם חסר לנו כסף באיזה משרד, אפשר לקחת ממשרד הבריאות.

יעל גרמן: חס וחלילה וחס.

ניסן סלומינסקי: הכול היה כל-כך טוב ויש כאלה תוספות.

מיקי רוזנטל: רציתי להגיד לך שעשית טעות טקטית.

יעקב ליצמן: חכה לי.

ניסן סלומינסקי: נדע שיש לנו כאן איזה בנק, ואם יגיעו מים עד נפש, יש לנו.

ניסן סלומינסקי: דבר שני ראיתי, וזה אני משבח, בעיתון "כלכליסט", שהוא לקח על עצמו – פעמיים בשבוע אנחנו מביאים לכאן את השרים כדי שיציגו את המשרד שלהם – הוא נצמד כנראה לתוכנית שלנו, ובכל יום שמגיע לכאן שר, יש כאן כתבה גדולה, סקירה על כל המשרד כולו, אפילו עם התמונה של השר.

ניסן סלומינסקי: זה שווה, זה עוזר לנו הרבה מאוד.

ניסן סלומינסקי: יש כאן עיגולים שמראים את המשרדים ופה משרד הבריאות, 24 מיליארד שקל ותוספת של 14% יש בתקציב הזה.

ניסן סלומינסקי: זה מכובד.

<רוני גמזו: התוספת השנייה אחרי משרד החינוך.

יעל גרמן: בסך הכול זה - - -

ניסן סלומינסקי: א', אני משבח, ושיעשו גם אחרים.

ניסן סלומינסקי: זה נקרא "עיתונות טובה", שעוזרת לנו להכין את עצמנו.

ניסן סלומינסקי: אלה שתי ההערות.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו תשבחות, אז אני רוצה לשבח את סגן שר הבריאות - -

יעקב ליצמן: והאוצר.

ניסן סלומינסקי: בנפרד.

ניסן סלומינסקי: כשהוא ידבר, אני אשבח אותו.

ניסן סלומינסקי: - - שכיהן בפאר בתפקיד הזה, אומנם כסגן שר, בגלל אידיאולוגיות שונות שלא נכנסים להיות שרים, אבל בפועל היה שר.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכולנו מרגישים שעשה עבודה טובה מאוד.

ניסן סלומינסקי: אני רואה שפה יש הרבה מאוד מההמשכיות, זה מראה על משרד בריא שלא נכנס מישהו וישר הופך הכול.

ניסן סלומינסקי: אם יש המשכיות, סימן שהשר הקודם היה בסדר והשר הנוכחי בסדר.

ניסן סלומינסקי: מגיע לך יישר כוח גדול, ליצמן.

ניסן סלומינסקי: איך שזה נפל, ובמקרה אתם באופוזיציה, זה לא אומר שום דבר לגבי התשבחות שמגיעות לך על העבר ואני מניח שגם על העתיד.

ניסן סלומינסקי: ראשון הדוברים יהיה באמת הרב ליצמן.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, קודם כול, שבחים על ההסכם התלת-שנתי, באמת שבחים.

יעקב ליצמן: אבל יש לי שאלה לאראל.

יעקב ליצמן: אתה היית איש עסקים, נכון?

יעקב ליצמן: תסביר לי אתה, אם אתה חותם הסכם עם מישהו ולא מקיימים את ההסכם, מה אתה עושה?

יעקב ליצמן: חתמת עם מישהו על הסכם תלת-שנתי, ואני מדבר כרגע על השיניים - -

ניסן סלומינסקי: מכה אותו בשיניים.

ניסן סלומינסקי: ..

יעקב ליצמן: - - גיל 12 ו-14, שאני חתמתי עליו.

יעקב ליצמן: זה הסכם, לא מקיימים אותו.

יעקב ליצמן: מה אני צריך להגיד על האדם הזה שמביא לי עוד הסכם?

יעקב ליצמן: אני כבר לא מאמין לו.

יעקב ליצמן: אם לא מקיימים את ההסכם הראשון, למה שאני אאמין לו שהוא יקיים את ההסכם השני?

אראל מרגלית: הייתי נותן לו בשיניים...

ניסן סלומינסקי: זה שאמרתי.

יעקב ליצמן: הבעיה שיש לו רק תותבות, אין לו שיניים.

יעקב ליצמן: ..

יעקב ליצמן: אני מדבר ברצינות.

יעקב ליצמן: אני יודע כמה עמלים לעשות הסכם – עובדים שעות אל תוך הלילה.

יעקב ליצמן: אני יודע במה מדובר.

יעקב ליצמן: רבותי, חותמים הסכם, הסכם כתוב שחור על גבי לבן, כל שנה כמה, גיל 12, 10, היה כתוב על כל שנה.

יעקב ליצמן: למה אחרי שחתמו את ההסכם יש פריבילגיה למישהו לבוא ולהגיד שהוא לא מקיים את ההסכם?

יעקב ליצמן: אם יש לו הפריבילגיה הזאת, למה לעמול ולעשות הסכם בכלל?

יעקב ליצמן: דבר שני, גם בהסכם יש 40 מיליון שקל שחסרים לתמיכות בקופות חולים.

יעקב ליצמן: מה זה?

יעקב ליצמן: קופות חולים זה לא החרדים.

יעל גרמן: גם שיניים זה לא חרדים.

יעקב ליצמן: גם שם לא מקיימים את ההסכם.

יעקב ליצמן: אני מתחיל לדבר בכותרות, אחר-כך אני אולי קצת אפרט.

אראל מרגלית: מה זה 40 מיליון השקלים של קופות החולים?

יעקב ליצמן: כתוב בהסכם כמה צריך לתת שם – 240 מיליון שקל – ונתנו רק 215.

<רוני גמזו: זה ב-2013 לא ירד, ירד רק בהסכם הבא.

יעקב ליצמן: לא משנה, לקחתם את הכסף מהכיס של קופות החולים.

יעקב ליצמן: מה זה משנה באיזה שנה?

יעקב ליצמן: היו לו עוד 35 מיליון שקל, כשהמצב שלו קשה, הכנסת לכיס, תן לו את הכסף.

יעקב ליצמן: לא אתה.

יעקב ליצמן: אנחנו לא מדברים אישית כאן.

יעקב ליצמן: מה שאני מדבר זה על ההסכמים עם האוצר.

יעקב ליצמן: דבר אחד תנו לי להגיד לכם, אני מכיר את שיטות העבודה ואני מכיר בדיוק איך עובדים.

יעקב ליצמן: האוצר, אני יודע בדיוק מה זה הסכמים.

יעקב ליצמן: אולי בהמשך, כשיהיה לי מצב רוח טוב, אני אפרט.

יעקב ליצמן: דבר שני, הסל – סל של 300 מיליון שקל, ואני מברך עליו, כי זה דבר שלא היה פשוט בתחילת המשא-ומתן.

יעקב ליצמן: אני יודע גם לפרגן ולהגיד את האמת.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת אם זה נטו או שהכנסתם לתוך סל התרופות גם דברים אחרים?

יעקב ליצמן: יש לפעמים חיסונים, יש חיסונים מסוימים שמכניסים שאני יכול לעבור לסדר היום.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת אם לא הכניסו עוד עיזים.

יעקב ליצמן: אני התנגדתי בעבר להכניס לשם כל מיני דברים שכאשר אין תקציב, מכניסים את היד דרך סל התרופות.

אראל מרגלית: מה למשל?

יעקב ליצמן: רוני יסביר.

<רוני גמזו: אני אענה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לנגוע קצת בנושא של השב"ן וחברות הביטוח.

יעקב ליצמן: זה דבר שאני מדבר עליו הרבה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהשרה חושבת כמוני בקטע הזה.

יעל גרמן: ממש.

יעקב ליצמן: דיברנו על זה בוועדה לביקורת המדינה, ואני רוצה לפרט.

יעקב ליצמן: היום מי שיש לו שב"ן – שירותי בריאות נוספים של קופות החולים – ויש לו גם ביטוח בחברה, כשהוא עושה ניתוח, הוא משלם כפול לאותו שירות, גם לחברת הביטוח וגם לשב"ן, והוא זכאי לקבל משניהם.

יעקב ליצמן: חברות הביטוח אומרות לפציינט: תיקח את הכסף מקופת החולים, ניתן לך 2,000 שקל לכיס ותעזוב אותנו.

יעקב ליצמן: זה שוד.

יעקב ליצמן: בעברית זה שוד, ביידיש זה גם שוד.

יעקב ליצמן: רבותי, זה אסור.

יעקב ליצמן: ניסיתי בסוף הקדנציה לגלגל את זה, ואני פונה אליכם: רבותי, צריך לגמור את זה.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שאדם ישלם פעמיים.

יעקב ליצמן: את אמרת לי אז עם הקרייקרים והקוטג'.

יעקב ליצמן: אני התחלתי עם הקוטג' - - -

יעל גרמן: אני הוספתי את הקרייקרים.

יעקב ליצמן: רבותי, צריך להפסיק את זה.

יעקב ליצמן: או להגיד לחברות הביטוח שהן לא יכולות לעשות ביטוח בריאות, שזו דעתי – ל-80% מהאנשים כבר יש שב"ן, בשביל מה הם צריכים עוד פעם לשלם על זה?

יעקב ליצמן: – או להגיד שמי שיש לו את שניהם חייב ללכת לחברת ביטוח, לפחות להציל את הקופה הציבורית.

יעקב ליצמן: שב"ן זה חלק מהדבר שמציל את קופות החולים.

יעקב ליצמן: ברשותכם, אני רוצה לנגוע בתרופות מצילות חיים.

יעקב ליצמן: בזמני עם רובי וחיים אורון הסכמנו לבטל תרופות מצילות חיים בשב"ן.

יעקב ליצמן: אז השאלה היתה או זה או להגדיל את הסל.

יעקב ליצמן: 450 היה, 415, אז הסכמנו.

יעקב ליצמן: לא רציתי.

יעקב ליצמן: חד-משמעית הייתי נגד זה.

יעקב ליצמן: אני חושב שכשאדם רוצה תרופות מצילות חיים שלא בסל, צריך לאפשר לו את זה.

יעקב ליצמן: מה שקורה היום שחברות הביטוח נותנות את זה, זה שוב פעם חברות ביטוח מעל השב"ן, אבל לפחות הדברים שלא נכנסים לסל, שוועדת הסל חשבה שצריך להכניס ולא היה מספיק כסף – לפחות את התרופות האלה צריך לאפשר לכל מי שרוצה, שדרך השב"ן הוא יוכל לקבל את התרופות האלה.

יעקב ליצמן: תקציב המדען – מי שלא יודע כמה תקציב יש למדען במשרד הבריאות, אם אני לא טועה, אם אני זוכר טוב - - -

ראובן ריבלין: הוא משלם.

ראובן ריבלין: ..

יעקב ליצמן: זה 10 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: אתם יודעים מה זה בתרופות 10 מיליון שקל?

יעקב ליצמן: הרי אנחנו עשירים בידע, עשירים בטכנולוגיות.

יעקב ליצמן: בזה לא להשקיע כסף?

יעקב ליצמן: פרופ' חיים ישראלי, הוא היה מנכ"ל המשרד - - -

<רוני גמזו: אבי.

יעקב ליצמן: אבי ישראלי, סליחה.

יעקב ליצמן: הוא מיוחד, אבל התקציב לא מספיק.

אראל מרגלית: מה עושים אתו?

יעקב ליצמן: משקיעים שם כל מיני דברים של בתי חולים.

אראל מרגלית: למה זה לא חלק מהמדען הראשי של משרד התמ"ת?

אראל מרגלית: למה צריך משהו נפרד?

יעקב ליצמן: זו גם שאלה, אבל תתפלא ששם לתרופות לא נותנים.

יעקב ליצמן: גם אני שאלתי את השאלה הזאת.

יעקב ליצמן: שם לא נותנים.

יצחק כהן: התעשייה עושה את זה לבד.

יעקב ליצמן: זה לא משנה אם התעשייה עושה את זה לבד, אבל המשרד צריך להתחיל.

יעקב ליצמן: למי נותנים את 10 מיליון השקלים?

יעקב ליצמן: למתחילים.

יעקב ליצמן: אם אין לו כוח להתחיל, הרי אין לו שום דבר.

יעקב ליצמן: אחרי שיש לו כבר בסיס, ברור שהוא עושה כסף.

יעקב ליצמן: בין כך אנחנו נותנים כסף חזרה מהם לבתי חולים.

יעקב ליצמן: לוקחים מהם כסף.

אלעזר שטרן: הרב ליצמן, אני מפסיק אותך כי הנושא של הביטוח הכפול, של מי ההחלטה?

יעקב ליצמן: עודד שריג.

<רוני גמזו: שר האוצר.

<רוני גמזו: אלה תקנות של שר האוצר.

יעקב ליצמן: עודד שריד, הוא שייך לשוק ההון.

יעל גרמן: אני אתייחס לזה.

יעל גרמן: התייחסתי לזה כבר מספר פעמים, ואני אתייחס גם לזה - - -

יעקב ליצמן: אלעזר, לא תאמין, אתה משלם פעמיים.

יעקב ליצמן: שילמת 800 שקל לחברות הביטוח, שילמת 140 שקל לשב"ן.

יעקב ליצמן: חלילה וחס אתה צריך ניתוח, אתה מקבל, זכאי לכל אחד, אומרים לך: קבל בכיס, אני אתן לך כסף לזה.

יעקב ליצמן: זה ממש שוד לאור היום.

מיקי רוזנטל: זו גם החרדה של האימא היהודייה.

יעל גרמן: וההיפוכונדרים.

ראובן ריבלין: נכון, אבל כולם היפוכונדרים.

ראובן ריבלין: זה טבע האדם, שהוא היפוכונדר מלידה.

יעקב ליצמן: חוק סיעוד ממלכתי – הרי בסופו של דבר, גברתי השרה, סיעוד ממלכתי יהיה, זה לא יעזור.

יעקב ליצמן: למה יהיה סיעוד ממלכתי?

יעקב ליצמן: אין מנוס, הציבור גדל, מזדקן ויש תוחלת חיים יותר גבוהה.

יעקב ליצמן: אין מנוס, יצטרכו להגיע לזה.

יעקב ליצמן: היום יש להרבה אנשים סיעוד פרטי.

יעקב ליצמן: זה עולה המון כסף.

יעקב ליצמן: זה יכול לעלות בין 800 שקל לחודש, לפעמים גם עד 3,000 שקל לחודש, זה תלוי, מוגבל בזמן לארבע שנים, אולי יש היום מישהו שיש לו חמש שנים.

יעקב ליצמן: בעיקרון זה לא צריך להיות שם.

יעקב ליצמן: לדעתי, וזאת היתה התוכנית שלי, כבר הנחתי את זה על שולחן הכנסת.

יעקב ליצמן: צריך להעלות ב-0.5% את הביטוח הממלכתי.

יעקב ליצמן: אני אפילו לא אומר שזה ביטוח, כי הפלתם לי את החוק בשבוע שעבר, אבל זה מס על בריאות, ואז אפשר שכולם יקבלו סיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: זה מכניס למשרד הבריאות 1.2 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: זה בדיוק מה שחסר, מה שנותנים היום לכל המשרדים.

יעקב ליצמן: היום הסיעוד מפוזר בתמ"ת, בבריאות, בפנים, בעובדים זרים – היכן שאת לא רוצה זה נמצא.

יעקב ליצמן: הגיע הזמן לעשות את זה ממלכתי תחת קורת גג אחת.

אראל מרגלית: כמה זה צריך לעלות?

יעקב ליצמן: ביחד זה 5 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: חסר 1.2 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: הצעתי להעלות ב-0.5%.

מיקי רוזנטל: מאיפה הנתון הזה?

יעקב ליצמן: ממשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: זה בדוק.

<רוני גמזו: אם אתם רוצים, אני יכול להרחיב.

יעקב ליצמן: רבותי, הנתונים בדוקים.

יעקב ליצמן: האוצר התנגד לזה, כי האוצר אומר שזה העלאת מס ב-0.5.

יעקב ליצמן: היום הוא לא יכול לטעון את זה כי המע"מ הועלה ב-1%, מס הכנסה ב-1.5%.

יעקב ליצמן: על מה הוא מדבר שהוא לא מעלה מסים?

ראובן ריבלין: כל אחד בוכה מאיפה שכואב לו.

מיקי רוזנטל: לכל אחד התפקיד שלו בעולם.

יעקב ליצמן: שני דברים אחרונים, ובזה אני מסיים.

יעקב ליצמן: רופאים ואחיות – זה לא סוד שרציתי בזמנו לאשר שרופאים מאירופה יוכלו לעבוד כאן כרופאים מלאים.

יעקב ליצמן: הות"ת, האוניברסיטאות התנגדו לזה.

יעקב ליצמן: אין סיבה.

יעקב ליצמן: היום מדינת ישראל מכירה בשבע או תשע מדינות, ביניהן ארצות-הברית, קנדה, ניו-זילנד, אוסטרליה, צרפת אולי, אני לא זוכר איזה מדינות.

עפו אגבאריה: ל-OECD אתה מתכוון?

יעקב ליצמן: לא ה-OECD, רק מדינות מסוימות.

ראובן ריבלין: מדינות שעומדות בתקן.

ראובן ריבלין: צריך לעבור מבחנים.

יעקב ליצמן: אמרתי שרופאים ישראלים - - -

עפו אגבאריה: אתה מתכוון איפה שיש פטור, זה שבע מדינות.

מיקי רוזנטל: איפה שלמדת רפואה.

ראובן ריבלין: יש רופאים ערבים מובטלים?

יעקב ליצמן: יש המון ישראלים שמוכנים לבוא לכאן, ולא מכירים להם בתעודה.

יעקב ליצמן: יש המון ישראלים, מדובר במאות רופאים ישראלים שנמצאים באירופה.

יעקב ליצמן: אין סיבה שנכיר בניו-זילנד ואוסטרליה, ולא נכיר בגרמניה למשל, בצרפת.

יעקב ליצמן: אולי צרפת כן בפנים.

<רוני גמזו: בפנים.

יעקב ליצמן: בגרמניה לא מכירים.

עפו אגבאריה: איטליה – לא.

יעקב ליצמן: בהחלט אפשר לאשר את המקומות האלה כמו שמכירים בכל מקום.

יעקב ליצמן: חסרים היום רופאים.

יעקב ליצמן: יש כאן מאגר של ישראלים שנמצאים באירופה כי לא מכירים בהם כאן וחבל שלא עושים את זה.

אראל מרגלית: כמה רופאים חסרים?

יעקב ליצמן: מאות.

אלעזר שטרן: יותר פשוט שייתנו להם ללמוד פה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, לכל אחת תהיה זכות.

יעקב ליצמן: הדבר האחרון זה אחיות.

יעקב ליצמן: בזמנו חברת אורט רצתה ללמד אחיות, עם כל התארים, עם כל מה שלומדים היום.

יעקב ליצמן: וחסרות היום אחיות, במיוחד בסיעוד, אבל גם בעוד מקומות.

יעקב ליצמן: אורט – אתה מכיר?

אלעזר שטרן: אני מכיר הכול.

אלעזר שטרן: אני גם יודע מה אמרה יושבת-ראש הסתדרות האחיות.

יעקב ליצמן: היא אמרה שהיא לא תיתן להם את זה, כי לא יכול להיות שזה לא דרכם.

יעקב ליצמן: אמרתי שבסך הכול זה אותם המבחנים, אותם הדברים שכולם עוברים.

יעקב ליצמן: מה שהם עוברים שם, אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: הוא מוכן לתת לי פיילוט של 90 אחיות.

יעקב ליצמן: רציתי מאוד.

יעקב ליצמן: היא אמרה שהיא תשבית את המערכת.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה עוול גדול, חוצפה ממש.

יעקב ליצמן: חסרות כאן אחיות ויש אפשרות דרך אורט לעשות את זה כפיילוט, אני חושב שהיה צריך לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אלה הנושאים שאני מעלה על סדר-היום.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: זה היה חריג.

ניסן סלומינסקי: תראו איך אפשר להגיד דברים חשובים בנועם, ועוד שר לשעבר, כשלא פשוט לו כשמגיע שר חדש והרבה פעמים יש אינטרסים או יצרים, והדברים פה נאמרו כל-כך יפה וכל-כך בנואם.

ניסן סלומינסקי: דבר אחד, יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, הפעם לא הגבלנו בזמן - - -

יעקב ליצמן: אני מבטיח לך בפעם הבאה אני אתקן את זה.

יעקב ליצמן: ..

ניסן סלומינסקי: בגלל העניין לא הגבלתי אותו בזמן, אבל זהו.

ניסן סלומינסקי: מעכשיו נגביל בזמן את חברי הכנסת שידברו, שכולם יוכלו לדבר ולשאול וגם כדי שנוכל לקבל תשובות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני מבקש שכל אחד – מקסימום חמש דקות.

ניסן סלומינסקי: אם נראה שזה מתארך, נקצר לשלוש דקות, אבל נתחיל בחמש דקות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שכל אחד יתמצת.

ניסן סלומינסקי: מי שיכול להגיד בשלוש דקות, זה יהיה עוד יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: רובי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אין ספק שיש פררוגטיבה לשר היוצא שיאמר את דבריו, הוא גם מעשיר אותנו.

ראובן ריבלין: הואיל ואני מוגבל - - -

ניסן סלומינסקי: חס ושלום, לא אמרתי שאתה מוגבל...

ראובן ריבלין: אני מוגבל בזמני.

ניסן סלומינסקי: עכשיו זה משהו אחר.

ראובן ריבלין: בשבילי הדברים האחרים ברורים מאליהם, כך שאני אפילו לא נעלב.

ראובן ריבלין: אני רוצה לגעת בנושא שנזקקנו לו, אני ושר הבריאות לשעבר, השר ליצמן, שנוגע ליוזמה שלי ושל השר ליצמן, שאני לא יודע מדוע קראו לו "סגן שר", היו לו יותר סמכויות מכל השרים עד היום, כי הוא לא היה נתון למרותו של איש.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שנזקקנו לבעיה לא פשוטה.

ראובן ריבלין: אני אגע רק בנישה הזאת, וזה מגן-דוד-אדום.

ראובן ריבלין: מגן-דוד-אדום הוא חלק ממערכת הבריאות.

ראובן ריבלין: הוא חלק ממערכת הבריאות הנותנת את העזרה הראשונה ופעמים רבות הם בבחינת מצילי נפש בישראל בכל המערכות של החברה הישראלית והחוויה הישראלית.

ראובן ריבלין: מגן-דוד-אדום במרוצת הנשים – זה פרץ בשלהי הקדנציה הקודמת – נכנס לקשיים רבים בנושא השוטף, גברתי השרה.

ראובן ריבלין: ויותר מכך, נדמה לי שבכל מערכת החירום שאנחנו מתכננים כתוצאה מהמלחמות העתידיות ומהסכנה שמדינתנו תופצץ על כל אזרחיה, צריך בהיערכות החירום הזאת גם לתת דעתנו על מגן-דוד-אדום, ולא נותנים את הדעת מספיק.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, בכל מה שקשור למערכת החירום אנחנו נמצאים בקשר ישיר, ליצמן ואני, כחברי כנסת מהשורה.

ראובן ריבלין: וחבר כנסת חשוב מאוד להיות, השרה, זה לא דבר של מה בכך, אני חושב שזה חשוב בדיוק כמו להיות שר וכמו להיות במערכת אחרת בכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו חייבים למצוא סוף-סוף את התשובות לשוטף, והשר ליצמן נכנס בשלהי הכהונה לשוטף, אבל לא במידה שהוא היה יכול לתת להם איזה פתרונות קבועים בכל מה שקשור למערכת מול כל מערכות הבריאות האחרות.

ראובן ריבלין: בנושא החירום הכנסנו את המועצה לביטחון ואת מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ואנחנו מקווים לעזור לך מאוד-מאוד בכל נושא זה.

ראובן ריבלין: בשבוע הבא יתקיימו דיונים על נושא זה יחד עם אנשי מגן-דוד-אדום.

ראובן ריבלין: אדוני המנכ"ל, לך אני מודה וממשיך להודות, והשרה שאנחנו מברכים אותה בהצלחה גדולה – כפי שהצלחת בכל תפקידיך הציבוריים אנחנו בטוחים שתצליחי גם בתפקידך כשרת הבריאות – אני חושב שעליכם לשבת על המדוכה ולא לראות פתאום שאנחנו נמצאים בפני שוקת שבורה או בפני שוקת אשר לא יכולה להכיל את המים שהיא מיועדת לטפל בהם.

ראובן ריבלין: מערכת מגן-דוד-אדום חייבת תשומת לב ותשומת לב מיידית.

ראובן ריבלין: בגלל היכולות שלהם עד היום לקחנו אותם כמובנים מאליהם, והדברים האלה מגיעים למצב שבו, נדמה לי, יש להם מחסור של כמה מאות מיליוני שקלים, שמפורטים לחלוטין.

ראובן ריבלין: נשתדל לעזור לך בכל מה שקשור למערכת החירום ולחיזוק מערכת מגן-דוד-אדום והעזרה הראשונה, יחד עם עזרות אחרות שקיימות.

ראובן ריבלין: אני לא מתעלם מכך שמגן-דוד-אדום גם מעודד אותן.

ראובן ריבלין: את צריכה לתת דעתך יחד עם המנכ"ל לנושא השוטף ולראות איך מחזקים אותם מול כל המערכות האחרות, אשר יוצרות גירעונות גדולים במגן-דוד-אדום, שעלולות לסכן את תפעולו, והוא חשוב לכל אזרח ואזרח.

ראובן ריבלין: דבר נוסף, אני יודע שיש במגזר הערבי רופאים לא מעטים שמשום מה לא נכנסו למערכת העבודה.

ראובן ריבלין: לא להביא רופא משום שהוא ערבי, להביא רופא משום שהוא טוב.

ראובן ריבלין: לא להימנע מלהכניס את הרופאים הערבים שהם טובים ומסוגלים ומיומנים למערכת, ולבדוק את העניין הזה בצורה נקודתית ואישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: אילן.

אילן גילאון: לך אני רוצה להעיר.

אילן גילאון: אמרת, רובי, שאתה מוגבל, ואמרת לו: חס וחלילה.

אילן גילאון: נקודת המוצא היא, אדוני היושב-ראש, שכולנו או מוגבלים או ניעשה עם מוגבלות.

אילן גילאון: זה בטח נכון בחברה שהולכת ומתבגרת, וזו גם צריכה להיות גישתה של מערכת הבריאות.

אילן גילאון: אני רוצה רק לתת לך חיזוק חזק מאוד בעניין מגן-דוד-אדום.

אילן גילאון: אתה בא בעיקר מהמגן דוד, אני בא בעיקר מהאדום.

אילן גילאון: אצלנו במפ"ם תמיד היו אומרים: מגן-דוד-אדום – מה אתם רוצים?

אילן גילאון: שיהיה יותר אדום.

אילן גילאון: זה מה שאני רוצה להגיד כאן.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני מגיע לדיונים כאן רק כאשר מאוד חשוב לי המשרד, השר, ואני דואג שלא יפלו אותו לרעה לעומת הצרכים.

אילן גילאון: והנה, אני קורא סיפור לפני שלושה שבועות בערך ב"דה-מרקר" על מומחה לענייני תיירות שמגיע ארצה – זה סיפור אמיתי – והוא מייעץ בנושא תיירות ואומר: איך מעודדים תיירות לאיזה מקום?

אילן גילאון: תמיד מראים אגוזי קוקוס ונופים אקזוטיים ולעומת זאת מסתירים כרישים.

אילן גילאון: כרישים לא מראים, כי כרישים זה מסוכן זה מרחיק את הציבור מן התיירות.

אילן גילאון: מסתבר בסופו של דבר, אומר המומחה הזה, שבשנה האחרונה מתו כתוצאה מכרישים חמישה אנשים וכתוצאה מנפילת אגוזי קוקוס בראש של אנשים – 150 אנשים.

אילן גילאון: כלומר, פי 30 יותר.

אילן גילאון: כדי שנבין זו הסחת הדעת.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים ביושרה: אני שגר בעוטף עזה פחות או יותר – אשדוד – אם ישאלו אותי: מה אתה מעדיף עוד "כיפת ברזל" או עוד מיטות בבתי החולים?

אילן גילאון: אני מעדיף עוד מיטות בבתי החולים.

אילן גילאון: אני אומר את זה חד-משמעית.

אילן גילאון: אני סומך על משרד הבריאות, ואני גם חושב שזאת הזדמנות להודות לליצמן – אני חושב שעשית את זה בצורות שונות, ביידיש עוד לא עשיתם, אבל גם את זה נעשה לו – ולמנכ"ל רוני גמזו.

אילן גילאון: אני סומך את ידי על סדר העדיפויות בגדול במה שקורה במשרד הבריאות.

אילן גילאון: אני הרבה יותר מוטרד מחוסר העדכון, זאת אומרת, מהשחיקה המתמדת.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית בסופו של דבר, והשאלה מה שווה לאותו אזרח אותו רגע שהוא עקוד מתחת לפנסים הגדולים בשולחן הניתוח, עקוד ככבשה, כי כולנו במצב הזה כאלה, כבשים עקודים.

אילן גילאון: ביטוח הבריאות הממלכתי, ההוצאה הפרטית שהולכת כל הזמן ומאמירה, זה ברור לגמרי, המצב שלנו באופן יחסי, לא בהוצאה לבריאות באופן כולל, כי החלק הפרטי בהוצאה לבריאות הוא ענק, אבל באופן ציבורי לעומת מקומות אחרים.

אילן גילאון: בסופו של דבר זה אחד המשרדים שלי הוא מאוד-מאוד חשוב במקרה הזה.

אילן גילאון: ואז אם אני מסתכל על העניין הזה, הבעיות האקוטיות, המהותיות, זה עדכון שצריך להביא בחשבון את גודל האוכלוסייה וההזדקנות.

אילן גילאון: אין מה לעשות במקרה הזה.

אילן גילאון: מנתונים שאני קורא ב-15 השנים האחרונות אני חושב שבקופות החולים באופן ריאלי נמצא כשליש פחות תקציב משהיה.

אילן גילאון: זו בעיה מאוד-מאוד משמעותית.

אילן גילאון: לכן באנו לכאן לחזק את משרד הבריאות.

אילן גילאון: אני באתי לכאן כדי להגדיל את תקציב משרד הבריאות.

אילן גילאון: אגב, כל השרים האלה שאני בא לעודד כאן, כולם באים מאותה מפלגה, ואמרתי שאני סומך ידי על כולם חוץ מאחד שלא הייתי בדיון שלו.

אילן גילאון: הייתי בדיונים עם שר הרווחה גם כן, אני סומך על האנשים האלה ומאוד רוצה בהצלחתם.

אילן גילאון: בסופו של דבר הדיון בגדול הוא על השחיקה הנוראה, האיומה הזאת פר חולה מול מיטות, פר חולה מול אחות, פר חולה מול רופאים.

אילן גילאון: אין יחס אחר.

אילן גילאון: זה הנושא.

אילן גילאון: אדם בסופו של דבר צריך לדעת שכאשר הוא קונה ביטוח בריאות ממלכתי, יש לו ביטוח מלא, ולא כאשר הוא צריך תוספת לאוזן או לאף הוא משלם ביטוח אוזן או אף ופלטינום פלוס ומושלם ויהלום וכל המונחים האחרים.

אילן גילאון: זאת בעיה מאוד מרכזית.

אילן גילאון: בתכלס, לו הדבר היה בידי, הסל היה צריך להיות מלא.

אילן גילאון: אני חושב שאף אחד לא בוחר לעצמו תרופות לתאווה, אני גם לא מכיר הרבה מאוד אנשים שהולכים לפגוש רופא בתאווה.

אילן גילאון: בסדר העדיפויות הזה בסל היה צריך להימצא הכול, חוץ מאשר ניתוח פלסטי באף או ניתוח פלסטי אחר.

אילן גילאון: וכאשר יפרוץ השלום, גם ניתוח באף צריך לתת, אבל כרגע הדברים שאי-אפשר להימנע מהם הם בביטוח בריאות ממלכתי, אחרת מה?

אילן גילאון: בסך הכול מה זה מדינה אם לא חברת ביטוח?

אילן גילאון: ובתוך הביטוח הזה, מה לעשות, הכי הרבה אנשים מתים מלחץ דם ומסוכרת ולא מהגרעין האירני.

אילן גילאון: ברוך השם השבוע כבר לא היה גרעין אירני, נראה מה יקרה בשבוע הבא.

אילן גילאון: חד-משמעית כששמענו את הנתון האחרון על זיהומים בבתי החולים, כמה אנשים מתים מזיהומים בבתי חולים, בכל אופן זה נותן סדר במחשבה.

אילן גילאון: הרבה הצלחה לשרה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אילן.

ניסן סלומינסקי: אלעזר.

אלעזר שטרן: כמובן גם אני מברך את שרת הבריאות.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד מה שלא נשמע פה: אני גאה להיות אזרח ישראלי שיש לו מערכת בריאות כזאת.

אלעזר שטרן: גם בהשוואה לעולם יש לנו יחסית, גם בהשוואה למנהטן, ואני מדבר על השירות הציבורי, מערכת בריאות שמוסיפה לנו כבוד לצד המצוקות.

אלעזר שטרן: שתי נקודות קצרות – קל לדבר אחרי הרב ליצמן שנגע ברוב הנקודות – האחת זה ניצולי השואה.

אלעזר שטרן: אני מסתובב בבתי חולים – אני גר בגליל, אני אומר לכם את האמת, אני רואה את העמק – ואני רואה לדוגמה את התרומה של ועידת התביעות, זה כסף נטו שניתן למערכת הבריאות על חשבון ניצולי השואה.

אלעזר שטרן: צריך לומר את האמת.

אלעזר שטרן: במקום שאני שייך אליו, בית חולים העמק, 50% יהודים, 50% ערבים.

אלעזר שטרן: מתוך היהודים סך הכול 2% ניצולי שואה.

אלעזר שטרן: סל התרופות – מתוך אותם 200 מיליון, לקחנו מאותו תקציב שהממשלה ייעדה להם ואמרנו: עכשיו צריך פחות, כי סל התרופות כבר מכסה את כולן.

אלעזר שטרן: אני חושב שמגיע להם גם במשרד הזה, בשנים האלה שעוד נותרו לטפל בניצולי השואה, אני לא יודע איך – אם יש ר"מ 2 לחיילים, שיהיה ר"מ 2 לניצולי שואה כפעילות משותפת.

אלעזר שטרן: אנחנו מנסים לעשות את זה.

אלעזר שטרן: אני מכיר, לצערי לא מספיק.

אלעזר שטרן: הנקודה השנייה שאני בוחר להעלות פה, בהתחשב בזמנים, זה הסטודנטים לרפואה.

אלעזר שטרן: לא יכול להיות שכל-כך הרבה ילדים שלנו נוסעים ללמוד עם הוצאות כאלה גדולות של שכר לימוד ושל דמי מחייה, ואחרי זה מקבלים אותם כאן.

אלעזר שטרן: אני גם אגיד את הצד השני באותו זמן.

אלעזר שטרן: אותי אף אחד לא ישכנע – יש פה כאלה שמכירים בחשיבות הקשר עם יהדות התפוצות כמוני, אין אף אחד יותר ממני.

אלעזר שטרן: יש הרבה כמוני – אני מבין את החשיבות של הבאת סטודנטים ללימודים פה בארץ, אני מכיר בזה עד שזה נעשה על חשבון הילדים שלנו, עד שזה נעשה לטובת חיסכון בכמה שקלים של אוניברסיטה או של בית חולים.

אלעזר שטרן: אם אנחנו ממילא זורקים את הכסף הזה בחוץ-לארץ, ממילא קולטים אחר-כך את הנוער הזה חזרה לכאן, אז מה שאני מבקש ממך, ואני מניח שזה נעשה גם בעבר, שהמציאות הזאת היא מציאות שנשאל את עצמנו – זה יד ימין ויד שמאל בהיבט הזה – איך לקשור את יהדות התפוצות.

אלעזר שטרן: אני בטוח שנמצא עוד דרכים אם זה מוכרח לבוא אחד על חשבון השני.

אלעזר שטרן: אחרת כמובן עיני לא צרה בזה שיבואו סטודנטים לא משנה מאיפה - -

יעל גרמן: לא על חשבון הילדים שלנו שלומדים פה.

אלעזר שטרן: בדיוק.

אלעזר שטרן: - - וילמדו פה, וחלק מהם יישארו פה, או גם אם הם חוזרים לשם, הם יישארו יותר קשורים אלינו.

אלעזר שטרן: אני מאוד בעד הפעולות האלה, אבל כשאני מסתכל על הכמויות של הנוער שלנו שהולך ללמוד ואחרי זה חוזר לכאן, יכול להיות שצריך לתת לאלה שלא מתקבלים שכר לימוד אחר, חצי ממה שהם מוציאים שם.

אלעזר שטרן: הרי זה חלק מהסיפור בהיבט הזה, כי את הכסף אנחנו מוציאים.

אלעזר שטרן: מה שאני מבקש שבעשיית

אלעזר שטרן: כם תהיה יותר מאשר פינה למחשבה.

אלעזר שטרן: נוכח מצוקת הרופאים שדובר פה עליה והפתרונות לייבא רופאים, שלפני זה נסתכל על הילדים שלנו.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אלעזר.

ניסן סלומינסקי: מיכל.

ניסן סלומינסקי: זבולון – אתה אחריה.

מיכל בירן: אני מבינה ושמחה לשמוע שבעניין הרפורמה בבריאות הנפש הוכנסו מצבי חיים לעניין.

מיכל בירן: הבנתי שיש קושי במסמך כתוב של זה.

מיכל בירן: אם יש לכם, אני אשמח אם תוכל להפנות אותי איפה אפשר למצוא מסמך בהיר.

<רוני גמזו: אני אוציא לך.

מיכל בירן: אני ממש מודה לך.

מיכל בירן: תודה.

ניסן סלומינסקי: כל הכבוד.

ניסן סלומינסקי: זבולון.

זבולון כלפה: קודם כול, ברכות לשרה והצלחה רבה.

זבולון כלפה: נקודה ראשונה שעלתה בדברים של השר או סגן השר לשעבר ליצמן, כל אחד יקרא לו בשם - - -

יעקב ליצמן: ליצמן.

זבולון כלפה: לגבי סל הבריאות – האם סל הבריאות הוא סל הבריאות, או שמא הוא גם קצת קופה קטנה לכל מיני דברים כאלה ואחרים שמשתמשים בהם?

זבולון כלפה: זו שאלה אחת שהייתי שמח לקבל עליה הבהרה ברורה בעניין.

זבולון כלפה: נקודה שנייה על הכוונה של המשרד לסגור את לשכת הבריאות באשקלון – האם זה נכון?

זבולון כלפה: האם זה לא נכון?

זבולון כלפה: איפה זה עומד?

זבולון כלפה: בתור אחד שחי בדרום, ההשלכה של הדבר הזה להסתמך על הלשכה בבאר-שבע זה נראה לי קצת לא נכון, לא פייר, גם לא מוסרי ולא אמיתי וגם לא ישיג שום דבר, ויצור לחצים לא מבוטלים.

זבולון כלפה: אני רואה שרוני גמזו כבר בעניינים.

זבולון כלפה: אלה שני הדברים.

זבולון כלפה: אני את הדקות שלי משאיר לאורית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אורית ואחר-כך – עפו.

אורית סטרוק: באמת ברכות גם לסגן השר היוצא.

אורית סטרוק: תודה רבה על כל מה שעשית למען המדינה בשנים האלה, לא מעט אני חושבת.

ניסן סלומינסקי: ועוד יעשה.

אורית סטרוק: ברכות גם לשרה הנכנסת.

אורית סטרוק: אני רוצה להצטרף באופן מפתיע לשני דברים שאמר אלעזר שטרן.

אורית סטרוק: א', אני מאוד גאה להיות אזרחית במדינת ישראל - - -

זבולון כלפה: סליחה, תחזרי על המשפט האחרון, שאלעזר ישמע טוב.

ניסן סלומינסקי: זה נכנס לפרוטוקול.

אורית סטרוק: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר אלעזר שטרן.

אורית סטרוק: אני מאוד גאה להיות אזרחית במדינת ישראל, שיש לה מערכת בריאות כזאת, למרות שיש עוד הרבה מה לתקן ולשפר, ותיכף אני אגע בזה.

אורית סטרוק: אני רוצה לשתף אתכם שלפני כמה שנים ילדתי תאומות פגיות בתחילת החודש השביעי, ממש ביום הראשון של החודש השביעי, ובשבועות הארוכים שהיינו ליד האינקובטורים שלהן בבית החולים הגיע לבקר אותנו ידיד משפחה מארצות-הברית ואמר: תדעו לכם, אם הילדות שלכם היו נולדות בארצות-הברית, הן פשוט היו מתות, כי לא היה לכם כסף בחיים לשלם את כל מה שמשקיעים בהן עכשיו.

אורית סטרוק: מערכת הבריאות של המדינה השקיעה בילדות שלי ובהרבה ילדים ובהרבה אנשים שאם הם היו במקום אחר, לא היתה להם איכות החיים שיש להם.

אורית סטרוק: אני חושבת שזה מקור לגאווה.

אורית סטרוק: נקודה שנייה שאני רוצה להצטרף למה שאמר אלעזר, ואני חושבת שצריכים פה באמת להשקיע מחשבה בעניין הזה – לא על חשבון הסטודנטים שאנחנו מביאים מחוץ-לארץ, אבל באמת אם יש מחסור ברופאים, למה שלא יהיו כאן יותר מקומות לימוד, יותר בתי ספר לרפואה?

זבולון כלפה: פחות בתי ספר למשפטים.

זבולון כלפה: הגיע הזמן.

אורית סטרוק: יכול להיות.

אורית סטרוק: אם יש לנו פוטנציאל בעם הזה לרופאים טובים, למה לשלוח אותם ללמוד בחוץ-לארץ, ואולי אחר-כך להשתקע בחוץ-לארץ?

אורית סטרוק: לדעתי זו רפורמה יפה שאת יכולה לפחות לחשוב על הובלה שלה.

אורית סטרוק: אני מציעה לפתוח את זה למחשבה.

אורית סטרוק: שלוש נקודות נוספות.

אורית סטרוק: לגבי רפורמת השיניים – אני חושבת שזה אחד הדברים הכי ברוכים שסגן השר לשעבר ליצמן הביא לנו.

אורית סטרוק: אני חושבת, אדוני יושב-ראש הוועדה, שאנחנו חייבים לתקן את זה ולאפשר לרפורמה הזאת להימשך.

אורית סטרוק: זו רפורמה שהביאה כל-כך הרבה ברכה לשכבות החלשות ולילדים של השכבות החלשות.

אורית סטרוק: הם האחרונים שאשמים שהם נולדו למשפחות דלות באמצעים.

אורית סטרוק: אני חושבת שמחובתנו לוודא שהעניין הזה ימשיך.

אורית סטרוק: זה אחד.

אורית סטרוק: דבר שני.

אורית סטרוק: לגבי הרפורמה לבריאות הנפש, לא לגמרי הבנתי את העניין.

אורית סטרוק: אני אשמח לקבל הסבר.

אורית סטרוק: מהמעט שהבנתי הרפורמה הזאת עברה בצו ממשלתי בניגוד לעמדה של ועדת הבריאות שדנה בה ארוכות.

יעקב ליצמן: זה לא מדויק, גברתי.

אורית סטרוק: יכול להיות שזה לא מדויק, ואני אשמח לקבל הבהרות.

יעקב ליצמן: זה עבר דרך צו כי היה פיליבסטר ולא רצו להעביר את זה.

יעקב ליצמן: מותר לי כסגן שר הבריאות, כשאני חושב שזה חיוני, והיום כולם מודים שזה חיוני, כשראיתי שאין מצב שהוועדה תעביר את זה, להעביר את זה בצורה חוקית אחרת.

עליזה לביא: איפה היתה הבעיה?

יעקב ליצמן: בוועדה.

יעקב ליצמן: היה פיליבסטר בוועדה.

אורית סטרוק: אני רוצה להעלות את הבעיה.

<רוני גמזו: אני אענה.

אורית סטרוק: מה שאני מבינה.

אורית סטרוק: אני לא מבינה הרבה ואני אשמח לקבל הבהרות.

אורית סטרוק: ממה שהבנתי, הרפורמה הזאת מובילה לביטולן של המרפאות לבריאות הנפש בכל מקום ואתר - - -

יעקב ליצמן: הפוך.

יעקב ליצמן: זה פותח בפריפריה, כשלא היה עד היום שום שירות.

יעקב ליצמן: עד היום לא היה שום שירות לבריאות הנפש בפריפריה.

יעקב ליצמן: אין בבתי חולים, לא היה שום שירות.

יעקב ליצמן: פעם ראשונה באמצעות קופות החולים זה הולך להיות בקופות חולים.

אראל מרגלית: העובדה שזה מופרט לא יוצרת בעיה?

יעקב ליצמן: זה לא יוצר שום בעיה.

<רוני גמזו: קופות חולים זה מופרט?

יעל גרמן: קופות חולים זה לא הפרטה.

יצחק כהן: זה לא מופרט, זה ירד לקהילה.

יעקב ליצמן: בוא אתי לסיור, תראה איך זה נראה היום ותראה מה הולך להיות.

אורית סטרוק: האם המשמעות של הרפורמה - - -

ניסן סלומינסקי: אורית, שנייה.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

יעל גרמן: המנכ"ל יסביר על הרפורמה.

אורית סטרוק: אני אגיד מה השאלה שלי.

ניסן סלומינסקי: אורית, תמשיכי.

אורית סטרוק: האם המשמעות של הרפורמה היא שאנשים שיש להם בעיה זמנית בתחום בריאות הנפש, טראומה וכדומה, הם לא באמת חולי נפש כבדים, הם לא יוכלו לקבל יותר טיפול במרפאות האלה?

<רוני גמזו: אני אענה על הכול.

אורית סטרוק: הדבר האחרון באמת נוגע לשאלה של הפריפריה וחלוקת המשאבים.

אורית סטרוק: אני שואלת את השאלה הזאת כל משרד, וגם אותך, גברתי השרה.

אורית סטרוק: אני חושבת שחשוב מאוד במסגרת חלוקת המשאבים של המשרד, ולא דיברתם על זה בכלל, ונשמח לשמוע, להביא עד כמה שניתן להשוואת השירותים הרפואיים באופן שגם מי שגר בפריפריה יקבל את אותם שירותים כמו אלה שגרים במרכזים העירונים הגדולים.

יעל גרמן: בהחלט.

עפו אגבאריה: שלום לכולם.

עפו אגבאריה: קודם כול, אני לא אכנס למספרים.

עפו אגבאריה: בעניין הזה אני כמעט ולא מבין שום דבר.

עפו אגבאריה: העניינים הכלכליים הם תמיד עוברים על ידי, אבל אני אדבר על עניינים רפואיים.

עפו אגבאריה: טוב מאוד כשנכנסים למשרד כאשר הכול היה ברמה כזאת טובה שהירושה או הנדוניה בסדר.

יעקב ליצמן: אל תקנא בה בבעיות.

עפו אגבאריה: בעיות יש, אבל אני מקווה שהמשך הטיפול בדברים שנעשו אז ימשיך באותו כיוון ובאותה איכות.

עפו אגבאריה: קודם כול, אני רוצה להמשיך מאותה נקודה שפה דיברו על הפריפריה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שעד היום למשל תוחלת החיים בפריפריה היא פחות ארבע או חמש שנים לעומת המרכז.

עפו אגבאריה: למה זה?

עפו אגבאריה: בגלל נגישות לשירותים רפואיים לאנשים בפריפריה.

עפו אגבאריה: לצערי הרב אני לא רואה בשנים האחרונות או אפילו בתקציב הקיים שיש התקדמות בעניין הזה.

עפו אגבאריה: להיפך, אני רואה שיש איזו נסיגה.

עפו אגבאריה: זה אולי סדר עדיפויות שונה.

עפו אגבאריה: למשל אין היום בפריפריה מספיק רופאים מקצועיים שיכולים לתת טיפול או ייעוץ לאנשים בפריפריה.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, כדי שאנשים בפריפריה יקבלו את השירות הרפואי הנאות, או שהם צריכים לנסוע למרכז, או לחכות הרבה יותר זמן כדי להגיע למצב הזה.

עפו אגבאריה: הייתי מקווה שהעניין הזה יטופל בצורה קצת שונה, או לתת את סדר העדיפויות גם לעניין הזה.

עפו אגבאריה: עניין תמותת התינוקות בפריפריה – תמותת התינוקות בפריפריה היא לפעמים פי 1.5, לפעמים פי שניים, ובנגב אנחנו יודעים שזה אפילו פי שלושה או אפילו פי ארבעה.

עפו אגבאריה: גם על הדברים האלה לא שמעתי בכל הסקירה על התקציב לא שמעתי איזה דגש לעניין הזה – בואו קצת נפחית את התמותה או ניתן את האפשרות לפריפריה להתקדם.

עפו אגבאריה: זה בדיוק מה שמביא אותי לשחיקה בתקציבי הקופות הקיימות.

עפו אגבאריה: הרי מי ניצב במקום הראשון בטיפול בדברים האלה?

עפו אגבאריה: אלה קופות החולים.

עפו אגבאריה: אם לקופות החולים לא מגדילים את התקציב, או לא שומרים שלא תהיה שחיקה, רמת השירותים שהם יכולים לתת תפחת עם הזמן.

עפו אגבאריה: מה עוד, הדברים מתייקרים, הטכנולוגיה מתקדמת, בטוח שהם לא יכולים לעמוד בדברים האלה.

עפו אגבאריה: יש גם שחיקה בתקצוב של קופות החולים, שהן ממש קו ההגנה הראשון מבחינת הטיפול הרפואי גם בפריפריה וגם במרכז, אבל בעיקר בפריפריה.

עפו אגבאריה: הדבר השני הוא עניין רפואת השיניים – היתה מצווה לעשות את זה גם לתיקון העוול בין הפריפריה לבין המרכז, בין העשירים לבין העניים.

עפו אגבאריה: זו רפורמה אדירה.

עפו אגבאריה: מגיל 0 עד 12 היא קיימת, ועצרנו את זה בגיל 12.

עפו אגבאריה: דווקא בגיל 12 מתחילות הבעיות של ילדים של ריקבון בשיניים.

עפו אגבאריה: מגיל 0 עד גיל 6 כמעט אין בעיות שיניים.

עפו אגבאריה: אם אתם רוצים לעשות את זה 12 שנה, כמו שעכשיו זה עד גיל 12, תעשו את זה מגיל 6 עד 18, ואז ניכנס לנישה הזאת כאשר בדיוק מתחילות המחלות של הילדים, ריקבון השיניים, ואז יש מחלות גוף כתוצאה מכך - - -

פנינה תמנו: הבעיות מתחילות עוד לפני גיל 12, ואני חושבת שמי שיטופל עד גיל 12 בצורה מיטבית, זה גם ימנע בעיות.

פנינה תמנו: זה לא נכון להגיד שהבעיות מתחילות אחרי.

יצחק כהן: הוא רופא.

פנינה תמנו: אומנם אני לא רופאה , אבל יש לי ילדים.

עפו אגבאריה: אם את לא רופאה, אני חושב שאולי אני מבין בזה קצת יותר ממך, לא הרבה.

עפו אגבאריה: לא אמרתי להפסיק, אמרתי לעשות את זה לא מגיל אפס.

עפו אגבאריה: בגיל אפס עדיין אין שיניים.

יעקב ליצמן: האוצר מסכים מגיל אפס.

יעקב ליצמן: ..

עפו אגבאריה: זו הבעיה.

עפו אגבאריה: אני אומר שאפשר לדחות את זה לגיל 4, לגיל 5.

עפו אגבאריה: הדבר האחרון.

עפו אגבאריה: הרב ליצמן נגע בכל הדברים, גם באחיות וגם ברופאים, אבל יש לי עוד דבר אחד לגבי הרופאים הלומדים בחוץ-לארץ.

עפו אגבאריה: הדבר הזה מאוד כאוב, במיוחד במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים על הבעיות שהסטודנטים במגזר הערבי לא יכולים להתקבל לרפואה במדינת ישראל מכל מיני סיבות – הפסיכומטרי והמצרף והרעיון וכל העיכובים האלה, ובסוף הם נאלצים לנסוע לחוץ-לארץ.

עפו אגבאריה: בכל מדינה מתוקנת, כאשר האזרחים חוזרים, אני חושב שצריכה להיות תוכנית קליטה של הרופאים האלה בצורה שאם יש פערים בין מה שהם למדו בחוץ-לארץ שישוו ללימודים כאן.

עפו אגבאריה: אף אחד לא מבקש שום הנחות.

עפו אגבאריה: רוצים רפואה, אז רוצים רפואה.

עפו אגבאריה: אני יודע למשל שרוב מנהלי המחלקות שעכשיו מכהנים, רוב הפרופסורים, הגיעו ממדינות שבכלל בזמנו לא נבחנו והיום המדינות האלה, אומרים שאי-אפשר להכיר בהן.

עפו אגבאריה: הם לא עשו שום בחינה פה, שום בחינה הם לא עשו לבחינות רישוי.

עפו אגבאריה: הם הגיעו ועכשיו הם מטובי המומחים במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אני לא אומר שצריך לפטור מישהו מהבחינה, אבל יש אפשרות לעשות תוכנית ותוכנית גדולה, כי היום במאגר יש יותר מ-1,000 רופאים שמחכים לרישוי.

עפו אגבאריה: האם אי-אפשר לעשות איזו רפורמה או לעשות ועדה שתטפל בעניינים האלה, שייתנו אפשרות לאנשים האלה להיות בבתי החולים לשנה, לשנתיים, ואולי אחרי זה לעשות את הבחינה, אולי לפצל את הבחינה, אולי שהם ייבחנו כמו הסטודנטים הנבחנים והלומדים במדינת ישראל?

עפו אגבאריה: יש מקום לחשוב עוד פעם איך לקלוט את הרופאים האלה.

עפו אגבאריה: היות שיש מחסור ויש לנו מאגר, נראה מה התוכנית שאפשר לקלוט את הרופאים האלה ולעזור להם, ואז נפתור את בעיית האבטלה ביניהם, ניתן אפשרות שיהיו רופאים ונצמצם פערים גם בפריפריה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: עליזה, ואחר-כך – חמד.

ניסן סלומינסקי: נחזור קצת לצמצום, כי אנחנו רוצים שהשרה והמנכ"ל יספיקו לענות.

עליזה לביא: נקודה אחת שאני רוצה לדבר עליה ולהרחיב זה בנושא של הילדים שלנו שלומדים בחוץ-לארץ.

עליזה לביא: הלימודים בחוץ-לארץ והסיום שלהם מותנה בבחינה מאוד-מאוד קשה, כשהאחוז שעוברים את הבחינה שלכם הוא 10%.

עליזה לביא: כלומר, 10% מהילדים שלנו שלומדים בחוץ.

עליזה לביא: במבחנים האחרונים שהיו בשנה האחרונה מעט מאוד עברו.

עליזה לביא: אלה הנתונים שאני ראיתי.

עליזה לביא: היה מבחן מאוד-מאוד קשה.

עליזה לביא: מצד שני, ראיתי, וכולנו ראינו, למשל בבית החולים תל השומר שאנחנו מייבאים רופאים מרדימים תוצרת חוץ-לארץ שלומדים באותן המדינות שהילדים שלנו לומדים בהן.

עליזה לביא: האם לא כדאי ולא ראוי להסתכל על הכול במערכת אחת של מה שיש כרגע?

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שנגדיל את מספר הסטודנטים לרפואה במדינת ישראל וגם אולי את ההישארות שלהם כאן, גם של הרופאים שלנו שלומדים פה, שחלק גדול מהם אחרי הסטאז' נשאר בחוץ-לארץ.

עליזה לביא: פגשתי גם בקנדה וגם בארצות-הברית לא מעט רופאים בקהילות היהודיות, רופאים ישראלים שסיימו פה את הלימודים, נסעו לסטאז' או אחרי זה להתמחות כזאת או אחרת ונשארים שם.

עליזה לביא: אנחנו יודעים שאין מספיק רופאים גם בצבא היום.

עליזה לביא: היה לא מזמן איזה פרויקט לקרוא לרופאים יהודים בעולם לבוא ולהתנדב, בשעה שהילדים שלנו לא מצליחים ללמוד באוניברסיטאות כאן.

עליזה לביא: מי שמכיר, מלווה את הילדים שלו להתקבל למסלול של רפואה, יודע שזה הפך להיות סיוט מתמשך של הילדים שלנו, כולל הוצאה של כספים הזויים על-ידי האוניברסיטאות – קורסים שמחייבים אותם עוד לפני שהם בכלל מתקבלים לרפואה, למשל קורס בכימיה.

עליזה לביא: באוניברסיטאות מסוימות, אני לא אזכיר שמות, עוד בכלל לפני שאומרים להם שהם מתקבלים, הם מחויבים ללמוד קורס.

עליזה לביא: זה עולה המון כסף, ובסופו של דבר כשלומדים את הקורס הזה בכימיה, מסתבר שהם לא התקבלו.

עליזה לביא: זה הפך להיות מסחטת כספים מצד אחד, ומצד שני אין לנו מספיק רופאים.

עליזה לביא: אנחנו קולטים רופאים שלומדים במדינות שהילדים שלנו למדו בהן שלא עוברים את הבחינה שלכם.

עליזה לביא: נוכח המצוקה המאוד-מאוד גדולה ברופאים, נוכח המציאות העגומה מאוד של כל ההכשרה, כדאי מאוד וראוי – אני מציעה – להסתכל כתמונה כוללת מה יש, מה אין, איך נערכים לשנים הבאות.

עליזה לביא: נקודה שנייה זו הנקודה של האנורקסיה.

עליזה לביא: מה המערך הטיפולי?

עליזה לביא: המספר הולך וגדל.

עליזה לביא: זו מחלה מספר אחת בקרב צעירות - - -

יעל גרמן: לא היית, עליזה, כאשר המנכ"ל נתן סקירה, והוא דיבר על תוספת מיטות, לרבות תוספת מיטות לאנורקסיה - -

עליזה לביא: אני יודעת שהנושא הזה מאוד קרוב אליך - - -

יעל גרמן: - - כמובן במסגרת הפסיכיאטריה, למרות שאנחנו לא אוהבים לסווג אותם שם, אבל כרגע הם נמצאים שם.

עליזה לביא: גם אנורקסיה בקרב מבוגרות.

יעקב ליצמן: הגדילו בבאר-שבע.

עליזה לביא: אנחנו רואים את הנתונים.

עליזה לביא: זו המחלה מספר אחת של העולם המודרני, ובאמת אני חושבת שצריך לשים עליה דגש.

עליזה לביא: בכלל כשבוחנים את ההתבוננות על הרפואה בישראל בהיבט מגדרי, אנחנו רואים שתשומת הלב העיקרית ניתנת בגיל הפריון לנשים, הנערות, ונשים בוגרות, גם מבחינת משך הזמן אצל רופאים מתמחים וכו'.

עליזה לביא: כבוד השרה, אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלך.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך על הכניסה הנמרצת שלך לתפקיד ועל התחושה הנהדרת, ואת המרץ הרב שלך תכניסי למערכת כמו שאת יודעת.

עליזה לביא: אנחנו מודים על רפואה ציבורית שכזאת ושמחים על כך.

יעל גרמן: תודה, עליזה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: חמד, ואחריך – פנינה.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה לברך את השרה על כניסתה לתפקיד, שיהיה לך בהצלחה.

חמד עמאר: נגעו בפריפריה.

חמד עמאר: לא מזמן יצא לי ללוות קרוב משפחה, לשבת אתו כל הלילה בחדר מיון באחד מבתי החולים.

חמד עמאר: הזדעזעתי.

חמד עמאר: ישבנו כל הלילה שם, רופא אחד התרוצץ בין חולה לחולה.

חמד עמאר: אני בעצמי לא פניתי אליו להגיד לו: מתי אתה בא לטפל בחולה, כי ראיתי מה שהוא עושה.

חמד עמאר: התביישתי לפנות אליו, כי באמת הוא עשה עבודה מעולה, אבל רופא אחד.

חמד עמאר: יצא לי בבוקר לדבר אתו, הוא סיפר לי כמה שעות הוא כבר עובד.

חמד עמאר: אני אומר לכם: צריך להתייחס גם לפריפריה ולהשקיע בחדרי מיון.

חמד עמאר: מה שהפתיע אותי שם יותר זה מספר המאבטחים בחדר המיון.

חמד עמאר: אם היה מספר הרופאים בחדר המיון כמו מספר המאבטחים, לא היה צריך מאבטחים.

חמד עמאר: מספר עצום של מאבטחים, אבל רופאים אתה סופר על אצבעות כף יד אחת בכל חדר מיון.

יעקב ליצמן: המאבטחים מרוויחים יותר מהרופאים.

חמד עמאר: הנושא הזה, צריך להביא אותו בחשבון – להשקיע בפריפריה ובחדרי מיון, ויצא לי לבקר שם.

חמד עמאר: הנקודה השנייה, נגעו בה בקשר לרופאים.

חמד עמאר: לא מזמן פנה אלי אחד החבר'ה הצעירים שלומד רפואה באחת ממדינות אירופה.

חמד עמאר: היתה לו בעיה, והוא פנה אלי לעזור לו.

חמד עמאר: התעניינתי אצלו ביישוב שפרעם.

חמד עמאר: אז הוא סיפר לי, לא על עשרות שלומדים רפואה בחוץ-לארץ – מאות מיישוב אחד.

חמד עמאר: מאות לומדים רפואה בחוץ-לארץ.

חמד עמאר: שאלתי את אבא שלו שבא אתו:

חמד עמאר: כמה הוא עולה לך בחודש?

חמד עמאר: רבותי, זה המון כסף.

חמד עמאר: אנחנו כמדינה מפסידים המון כסף בנושא הזה.

חמד עמאר: הכסף הזה יוצא מכאן לחוץ-לארץ, משקיעים את הכסף בחוץ-לארץ ואותו צעיר שחוזר לכאן, מנסה לעבור את המבחן פעם-פעמיים, הוא לא מצליח, תופס את הרגלים, חוזר ועובד באירופה, ואנחנו באים לכאן ומדברים על מחסור ברופאים.

חמד עמאר: לכן גם את הנקודה הזאת צריך להביא בחשבון של אנשים שלומדים, גם כלכלית לנו כמדינה זה משתלם.

חמד עמאר: היום בבדיקה פשוטה שכל אחד יכול לעשות, אלפים לומדים רפואה בחוץ-לארץ, והמון כסף יוצא מכאן לשם.

חמד עמאר: נקודה שלישית שבדקתי לפני שבאתי לכאן, שילוב חבר'ה צעירים דרוזים במשרד הבריאות הוא כמעט אפסי.

יעקב ליצמן: כמו החרדים.

חמד עמאר: כמו החרדים.

חמד עמאר: גם הנקודה הזאת, כבוד השרה, אני רוצה שתבדקי – שילוב של חבר'ה צעירים שסיימו צבא, למדו ומנסים להשתלב במערכת הבריאות ולא מצליחים.

חמד עמאר: בדקתי למה ואני יודע למה.

חמד עמאר: בישיבה שנקיים אני יכול להסביר לך יותר פרטים בנקודה הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך.

ניסן סלומינסקי: פנינה, ואחר-כך – גילה.

פנינה תמנו: קודם כול, אני רוצה לברך אותך שרת הבריאות.

פנינה תמנו: אני חושבת שהעובדה שהצבת לעצמך מטרה לחיזוק מערכת הרפואה הציבורית, זה דבר חשוב, ולכן אמר חברי, חבר הכנסת אילן גילאון, שהוא בא במטרה לחזק אותך.

פנינה תמנו: יש באמת משרדים שחשובים ויש קונצנזוס על רמת החשיבות ועל כמה שאנחנו רוצים לראות אותך או את השר הרלוונטי מוביל בדרך הנכונה את המשרד.

פנינה תמנו: אני חושבת שגם אני, כמי שלא חברה בוועדה הזאת, נמצאת כאן כדי לחזק אותך ואת המנכ"ל גמזו.

פנינה תמנו: דיברו על פריפריה גיאוגרפית, אני חושבת שראוי שנתייחס גם לפריפריה החברתית.

פנינה תמנו: יש אנשים שמוותרים על בריאותם בשל כך שיש להם קושי ראשוני או נדבך של קשיים, כאשר מלכתחילה הם אומרים: עדיף שאני אפילו לא אנסה.

פנינה תמנו: אנחנו יכולים לקחת את אוכלוסיית העולים, אוכלוסיית המבוגרים ואוכלוסיות של מוגבלים.

פנינה תמנו: אני חושבת שלא לכולם יש הנגשה אמיתית של מערכת הבריאות, וחשוב וראוי שנסת

פנינה תמנו: כל על זה כאל נושא חשוב ועיקרי בקדנציה הזאת שלך, שרת הבריאות.

פנינה תמנו: אם לא נדאג לאנשים שמלכתחילה מבינים שהם לא יעברו את המחסום השפתי, להסביר לרופא את הדברים הכי פשוטים, או אנשים שלא מבינים מה זה בריאות מושלם אל מול אותו ביטוח רגיל שיש להם, זה באמת לשכוח את האוכלוסייה הזאת.

פנינה תמנו: צריך לשים דגש על כך, לקחת אנשים שנמצאים סביב הנושאים האלה, גם אם זה להיעזר בעמותות מהמגזר השלישי.

פנינה תמנו: אני יודעת שעשיתם את זה בעבר, ואני גם מבינה שכבר יצאתם לקראת מכרז של חברה שתאפשר הנגשה לשונית בכמה שפות, זה כבר צריך לצאת לאור.

פנינה תמנו: מה בינתיים?

פנינה תמנו: אני מבינה שזה לא יצא.

יעל גרמן: באוויר.

פנינה תמנו: מעולה.

פנינה תמנו: מעבר לפריפריה החברתית שצריך לחזק כפי שאמרתי, ראוי להתייחס לדוח מבקר המדינה לגבי הפריפריה, היחס בין מיטות אל מול אוכלוסייה, רופאים מקצועיים במקצועות מסוימים, הנגשה של אותם תחומים, וכמובן כבר דיברו על כך, על התמותה בקרב ילדים ותינוקות.

פנינה תמנו: עוד נושא שאני מרגישה שהוזנח במהלך השנים, או יכול להיות שפשוט אני לא יודעת, לגבי שיעור ההתאבדות במדינת ישראל.

פנינה תמנו: ראוי שנשים על זה דגש.

פנינה תמנו: כ-500 בני אדם שמים קץ לחייהם.

פנינה תמנו: אי-אפשר להתייחס לעניין שאם מישהו רוצה להתאבד, הוא יתאבד, זו גישה שאני מתנגדת לה.

פנינה תמנו: צריך להשקיע בנושא הזה.

פנינה תמנו: בכלל אני מבינה שיש רפורמה בכל הנושא הפסיכיאטרי, אבל צריך לחשוב מלכתחילה על כל מיני תוכניות מניעתיות בנושא הזה.

פנינה תמנו: תודה.

יעל גרמן: תודה רבה, פנינה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך פנינה.

ניסן סלומינסקי: אם גילה לא נמצאת – משה.

משה זלמן פייגלין: קודם כול, אני אף פעם לא אחמיץ הזדמנות להודות לנציגי מערכת הבריאות באופן אישי על הטיפול שהבן שלי קיבל.

משה זלמן פייגלין: יצא לי לצערי הרב להתחכך הרבה מאוד עם המערכת הזאת, ומגיעה לה כל התודה שרק אפשר.

משה זלמן פייגלין: זכיתי גם להכיר את השר היוצא ואת השרה הנכנסת, ואני בטוח שהמצוינות הזאת רק תימשך.

משה זלמן פייגלין: אבל מה לעשות שאורח – לא לרגע לצערי הרב – רואה גם כמה פגעים, ואני אכניס את הדברים שאני מדבר אליהם אל תוך הקונטקסט הנכון לפני שאני אדבר עליהם.

משה זלמן פייגלין: אני לא אדבר על קנאביס הפעם - -

יעל גרמן: Surprise.

משה זלמן פייגלין: - - זה תחום שאנחנו עובדים עליו במקביל, ולא צריך להרחיב עליו יותר בפורום הזה.

משה זלמן פייגלין: לשם הקיצור אני רוצה לגעת רק בנקודה אחת שדי הדהימה אותי, והיא נושא תיירות המרפא.

משה זלמן פייגלין: באחד הלילות שבהם סעדתי את בני במחלקה לטיפול נמרץ, הגיעו פתאום לאשפוז שני ילדים שנפצעו כתוצאה ממשחק עם מטען חומר נפץ בעזה, וזה לא היה מקרה יחיד.

משה זלמן פייגלין: בסיומו של אותו לילה שאלתי את מנהל המחלקה: אני רואה שהמחלקה מפוצצת, אין מקום.

משה זלמן פייגלין: איך קורה דבר כזה, הרי עניי עירך קודמים?

משה זלמן פייגלין: התשובה שקיבלתי פחות או יותר שזה משתלם למערכת.

משה זלמן פייגלין: אני יכול להסביר כרגע למה, אבל אני לא רוצה להלאות אתכם בנפתולי הכספים שמגיעים - - -

יעקב ליצמן: פשוט משלמים יותר.

אילן גילאון: ילדים פצועי מטען מעזה זה תיירות מרפא?

יעקב ליצמן: התשובה היא כן.

משה זלמן פייגלין: התשובה היא כן.

משה זלמן פייגלין: בשני המקרים, אילן.

משה זלמן פייגלין: גם במקרה של אוליגרך שמגיע מרוסיה וגם במקרה שמגיעים מעזה, הם מתקבלים כאן והם תופסים כאן מיטות כי זה משתלם כלכלית למערכת.

יעקב ליצמן: יש בתי חולים שמתמחים בניתוחי לב לילדים לא מישראל.

אילן גילאון: אני ביחידה למח עצם – אני רק רוצה לחזק את דבריך - - -

משה זלמן פייגלין: אני לא מדבר על פוליטיקה עכשיו.

אילן גילאון: ביחידה למח עצם בהדסה יום אחד הייתי לבקר בתקופה של שביתת האחיות, מחצית המיטות תפוסות על-ידי חולים מרומניה.

יעל גרמן: זה תיירות מרפא.

משה זלמן פייגלין: דווקא פה אנחנו אולי צריכים להיות יותר סוציאליסטים.

משה זלמן פייגלין: עזוב אותך עכשיו מהדעות הפוליטיות.

משה זלמן פייגלין: זה מצב שלא ייתכן, שהזקנה הישראלית במסדרון והזקנה האירופית או הפלסטינית בפנים מסיבות כלכליות.

משה זלמן פייגלין: פשוט לא יכול להיות דבר כזה.

משה זלמן פייגלין: הייתי שמח שהעניין הזה היה מקבל התייחסות ונפתר.

יעל גרמן: אני אתייחס לתיירות המרפא.

ניסן סלומינסקי: משה, סיימת?

משה זלמן פייגלין: אני יכול להסביר למה הכספים הם כאלה, אבל חבל.

משה זלמן פייגלין: זאת השורה התחתונה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, סגן שר האוצר לשעבר – אני לא סתם אומר את התואר, כי לכל אחד יש כאן תואר – מאחר שהיו לך הרבה קשרים עם המערכת והיית שותף להסכמים, מגיע לך יישר כוח גם במסגרת של מה שאנחנו דנים עכשיו, מגיע לך יישר כוח גדול, וגם מגיעה זכות הדיבור.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אני כמובן מצטרף לברכות לךְ ולפרופ' רוני גמזו, שהוא אחד מהמנכ"לים ההיפר אקטיביים.

יצחק כהן: תתרגלי לזה.

יצחק כהן: יש לזה טיפול, דרך אגב?

אילן גילאון: ריטלין.

ניסן סלומינסקי: תראה באיזה רוגע הוא יושב.

יצחק כהן: הוא מבלבל אותך.

<קריאה: פרוזאק.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: קונצרטה.

יצחק כהן: זה לא יעזור.

יצחק כהן: הוא עובד 26 שעות ביממה.

יצחק כהן: על כל פנים, אני רוצה לברך אותךְ, באמת נכנסת למשרד בנוי לתלפיות.

יצחק כהן: קודמך בתפקיד עשה עבודה של קידוש השם.

ראובן ריבלין: לעילא ולעילא.

יצחק כהן: אומנם ההוצאה הלאומית לבריאות היא לא מהגבוהות בעולם, אפילו מתחת לממוצע של ה-OECD, אבל המערכת מפוארת.

יעקב ליצמן: תוחלת החיים מעל הממוצע.

יצחק כהן: יש לךְ מערכת מפוארת מבחינת הרמה המקצועית, הרמה המוסרית, המסירות של הצוותים, של הרופאים, בתי החולים.

יצחק כהן: אגב, אני גם משבח את קופות החולים עם התחרות, עם כל הכלים שיש להם שעושים את המיטב.

יצחק כהן: יש צוות באוצר, שירה אורי ומשה שמקדישים עצמם וקואופרטיביים למערכת הבריאות.

יצחק כהן: אגב, הסכם הרופאים זו היתה אחת ה"מסיבות" הגדולות שעשינו.

יצחק כהן: תגידי ליאיר לפיד.

יצחק כהן: הוא אמר שעשיתם מסיבות.

יצחק כהן: לקחתם הלוואות ועשיתם מסיבות.

יצחק כהן: אחת ה"מסיבות" הענקיות היתה ה"מסיבה" הזאת של הסכם הרופאים.

יצחק כהן: תגידי לו.

יצחק כהן: את עכשיו יודעת מקרוב מה היתה ה"מסיבה".

יעקב ליצמן: זה אחד הדברים שמגדילים את תקציב הבריאות – השכר.

יצחק כהן: אחת ה"מסיבות" שאת מכירה מקרוב עכשיו היתה ה"מסיבה" הזאת.

יצחק כהן: אגב, לא פרצנו את תקרת ההוצאה עם כל זה שזה הסכם עתיר ממון.

יעקב ליצמן: - - -

יצחק כהן: לא הפרעתי לך.

יעקב ליצמן: אמרת שאין פייסבוק.

יצחק כהן: בפייסבוק הוא אמר: מצאנו גירעון ענק, לקחו הלוואות, עשו מסיבות.

יעל גרמן: חברים, אנחנו פה בבריאות, לא בפייסבוק.

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: סליחה, גברתי, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: תגידי ליאיר לפיד שזאת אחת ה"מסיבות" הענקיות שעשינו ולא פרצנו את תקרת ההוצאה בשקל.

יצחק כהן: יושבת פה שירה, יושב אורי, תשאלי גם את רוני וגם את סגן השר.

יצחק כהן: תעשי שליחות.

יצחק כהן: את רוצה – תעשי, את לא רוצה – אל תעשי, אבל שלא יטעה.

יצחק כהן: בדרך כלל הוא טועה.

יצחק כהן: על כל פנים, ההסכם לוקח בחשבון את הפריפריה, את המקצועות במצוקה.

יצחק כהן: הוא פותר, לא את כל הבעיות של מערכת הבריאות, אבל פותר המון בעיות שהיו בעיות אקוטיות.

יצחק כהן: הוא פותר אותן.

יצחק כהן: לאחרונה בתקשורת אנחנו מתבשרים פה ושם על דבר שמאוד התנגדנו לו, להחזיר את השר"פ למערכת הציבורית.

יצחק כהן: אנחנו שומעים שהשרה תומכת בהחזרת השר"פ.

יצחק כהן: זה דבר שמאוד מטריד אותנו.

יעקב ליצמן: גם אני.

יעל גרמן: אני לא יודעת מאיזה מקורות אתם שומעים.

יצחק כהן: דה-מרקר פה, דה-מרקר שם.

יעל גרמן: נתייחס.

יצחק כהן: הזכירו פה את מד"א ואת שירותי החירום.

יצחק כהן: חברי רובי ריבלין הזכיר וכולם הזכירו, יש לתת להם את הגיבוי המתאים, הם עושים עבודה נפלאה.

יצחק כהן: משרד הבריאות – 300 מיליון נומינלי זה קיצוץ, יותר מ-5%.

יצחק כהן: נכון, שירה?

<שירה גרינברג: זה לא קיצוץ, זו תוספת.

<שירה גרינברג: זו תוספת יפה.

יעל גרמן: איך תוספת זה קיצוץ?

יעל גרמן: זו תוספת ריאלית של 300 מיליון, הרי אפשר היה לא להוסיף בכלל.

יצחק כהן: ריאלית לא.

יצחק כהן: זה נומינלי.

יצחק כהן: זה קיצוץ.

יצחק כהן: על כל פנים, אני תומך במה שאמר ידידי הרב ליצמן, אם כבר יש קיצוץ שזה ילך לתרופות ולטכנולוגיות ולא לקופות קטנות מסביב.

יעקב ליצמן: לחיסונים, לא לקופות קטנות.

יצחק כהן: המחלוקות הפנימיות צריכות התייחסות.

יצחק כהן: המצב שם קשה מאוד.

יצחק כהן: למרות שמערכת הבריאות מפוארת וטובה, אחת הטובות בעולם – שמעתי שברפורמה שרצה לעשות הנשיא אובמה, הוא הזכיר את מערכת הבריאות בישראל.

יצחק כהן: כך השמועה אומרת, לא שמעתי את זה מכלי ראשון.

יצחק כהן: השמועה אומרת שהוא מאוד התפעל ממערכת הבריאות הישראלית, הוא היה רוצה להעתיק אותה לארצות-הברית.

ניסן סלומינסקי: חוץ מהתקציב הדו-שנתי הוא רוצה להעתיק גם את זה.

ניסן סלומינסקי: ..

ראובן ריבלין: מי סיפר לך את זה?

יצחק כהן: השמועה אומרת.

יצחק כהן: על כל פנים, הפיתוח חשוב מאוד שלא יישארו פילים לבנים, במיוחד בבריזלי.

יצחק כהן: אני מתבשר לשמוע שיש תוספת של 120 מיליון שקלים.

<רוני גמזו: 60 פלוס 60.

יצחק כהן: זה חשוב מאוד.

יצחק כהן: אסור לתקוע את הבניין הזה באמצע.

יצחק כהן: זה גם בניין שאמור לתת שירות בחירום, חדרי ניתוח מוגנים.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: לגבי רופאי חוץ-לארץ.

יצחק כהן: זה נכון, יש מצוקת רופאים, אני יודע שהרב ליצמן ורוני עשו המון, השקיעו בזה המון.

יצחק כהן: ידידי, צריך לשמור על הרמה.

יצחק כהן: איפה עליזה?

יצחק כהן: אני מניח שאם הרמה שם היתה שווה, הבעיה תיפתר, אבל תנו לזה, כי 1,000 רופאים זה לא פשוט, במיוחד כשחסרים רופאים במערכת.

יצחק כהן: רבותי, תמשיכו להצליח.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: גילה, ואחריה – אראל.

ניסן סלומינסקי: בזה תמו חברי הכנסת.

גילה גמליאל: קודם כול, אני אתחיל בברכות לשר היוצא, לליצמן, שאכן עשה גם כן עבודה יפה מאוד במערכת הבריאות.

גילה גמליאל: אני חושבת שהוא קידם אותה ממש שלב, גם בנושא הגדלת מספר המיטות, גם בנושא טיפולי השיניים, שזה היה משהו מאוד-מאוד חיובי, בית חולים באשדוד ועוד פעילות ענפה ורבה.

גילה גמליאל: באמת צריך לברך אותך על כך.

גילה גמליאל: ודאי וודאי לברך את השרה שלנו שעושה עבודה מצוינת.

גילה גמליאל: את עושה ממש עבודה טובה.

גילה גמליאל: יש לך מנכ"ל מעולה, רוני.

גילה גמליאל: אני תמיד בעד קידום והעצמת נשים.

גילה גמליאל: במקרה של רוני, שהוא באמת מנכ"ל מעולה, לפעמים גם שילובים יכולים להיות מנצחים.

גילה גמליאל: הוא באמת מנכ"ל מעולה, אין פה בכלל ספק.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר מספר דברים.

גילה גמליאל: נקודה אחת, כבר אמר כאן חברי, חבר הכנסת רובי ריבלין – אני רוצה לתת לו גיבוי מלא – הזכיר את זה גם יצחק כהן, יכול להיות שעוד חברים וחברות פה דיברו על זה, על מד"א.

גילה גמליאל: אני חושבת שחשוב מאוד לדאוג לכך שהערכות של מד"א על מצב חירום כן יובאו בחשבון.

גילה גמליאל: דובר גם יחסית בסכום זניח.

גילה גמליאל: 20 מיליון שקלים זה לא סכום מהותי כזה.

גילה גמליאל: לדעתי כן צריך לעגן אותו.

גילה גמליאל: זה לפתחך, ואנחנו כאן על מנת לעזור לך בעניין זה.

גילה גמליאל: דבר חשוב לא פחות זו אותה סוגיה שדיברו כאן עליה קודמותי, גם חברת הכנסת אורית סטרוק וגם חברת הכנסת לביא, על נושא הסטודנטים.

גילה גמליאל: אני נתקלת בזה בכל פעם מחדש.

גילה גמליאל: יש פה דבר שגובל בחוסר היגיון בסיסי.

גילה גמליאל: שולחים אלפים-אלפים למדינות אירופה בעיקר, ואת רואה אותם שם נשארים במשך שנים.

גילה גמליאל: לימודי הרפואה זה בין שש לשבע שנים.

גילה גמליאל: וכשבסופו של דבר הם הולכים ללמוד שם על מנת לחזור לכאן, כשכאן יש מצוקה של רופאים.

גילה גמליאל: חייבים לתת את הדעת על הסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: צריך למצוא לזה פתרון.

גילה גמליאל: צריך לעשות בדיקה מקיפה ולבדוק איפה הבעיה, ממה זה נובע.

גילה גמליאל: לדעתי בסופו של דבר אותם רופאים יוצאים לחוץ-לארץ ובסוף חוזרים לכאן, עוברים את המבחנים והם רופאים בארץ, אז מה עשינו בזה?

גילה גמליאל: על כן לדעתי זו נקודה לפתחך, ואת יכולה לעשות כאן בהחלט שינוי דרמטי בנושא הזה.

גילה גמליאל: יש עוד שני נושאים: האחד זה יוקר הבריאות.

גילה גמליאל: יש כאן אי-בהירות בסוגיית כל הביטוחים.

יעל גרמן: העלו את זה.

יעל גרמן: אני אתייחס לזה.

גילה גמליאל: פשוט לא שמעתי.

גילה גמליאל: גם כאן צריך לתת את הדעת ולתת מענה בסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: דבר אחרון זה פנייה שהגיעה אלי מבחורה שעוברת טיפולי פוריות.

גילה גמליאל: אני באופן אישי ליוויתי את אחי במשך 13 שנה בטיפולי פוריות.

גילה גמליאל: תודה לאל יש להם היום שני ילדים כבר אחרי בר-מצווה.

גילה גמליאל: מאז המערכת הזאת רק הולכת ומתפתחת.

גילה גמליאל: יש כאן סעיף אחד שהייתי רוצה, ברשותך, לקרוא על טענה מאוד-מאוד מקוממת שהיתה כנראה בדברי ההסבר לחוק, שנשים מתפרעות על טיפולי פוריות כי זה בחינם, אז למה לא?

<רוני גמזו: רק איזה חוק?

גילה גמליאל: אני מדברת על החוק שרוצה להגביל את הגיל של הטיפולים.

<רוני גמזו: אין דבר כזה.

יעל גרמן: יש המלצות של ועדה - - -

גילה גמליאל: אני חושבת שההמלצות בסופו של דבר מתורגמות לחוק.

גילה גמליאל: ואם זה הכיוון - - -

<רוני גמזו: אין.

<רוני גמזו: אין.

גילה גמליאל: מעולה.

גילה גמליאל: כי הטענה הזאת כל-כך מקוממת.

יעל גרמן: את מדברת על הורדת הגיל מ-45 ל - - -

גילה גמליאל: הורדת הגיל מ-45 ל-39.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: 45 ל-44.

גילה גמליאל: זאת הטענה כאן מהן.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: הן לא הבינו את ההמלצות.

גילה גמליאל: אני אשמח לתקן להן את הנתונים.

יעקב ליצמן: גילה, לא מספיק שזה לא חוק, גם בנוהל, גם בהוראות לקופות חולים - - -

<רוני גמזו: גם לא.

גילה גמליאל: זה מעולה.

גילה גמליאל: קודם כול, אני אשמח להעביר לפתחך את הפנייה ולקבל תשובה מסודרת מטעם המשרד.

<רוני גמזו: אפילו פה.

גילה גמליאל: איך היא אמרה?

גילה גמליאל: מכניסים לנו הורמונים, אנחנו בציפייה שבועיים ללא תפקוד מנטלי, וכל התהליכים האלה כדי שיגידו שאנחנו עושות את זה - - -

יעל גרמן: את מדברת יותר על ההתבטאות מאשר על ההחלטה.

גילה גמליאל: גם ההחלטה לדעתי שגויה.

גילה גמליאל: יש הרבה מקרים שלנשים יש סיכוי יותר טוב להביא ילדים בגיל 42 מאשר מקרים פרטניים של בעיות אחרות בגילאים יותר צעירים.

יצחק כהן: האם זה מופיע בהצעת חוק מה שאמרת?

יעל גרמן: זה לא הצעת חוק.

גילה גמליאל: יש פה פנייה.

גילה גמליאל: כנראה היא שגתה בזה שהיא אמרה שמדובר בהצעת חוק.

גילה גמליאל: דבר כזה לדעתי צריך, קודם כול, בהחלט להוקיע אותו, ודבר שני כן לבוא לקראת.

גילה גמליאל: ישראל מובילה בתחום הזה של טיפולי פוריות.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אראל – אחרון חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך ננסה לשמוע רק חלק מהמשתתפים, כי אנחנו רוצים לשמוע את התשובות.

אראל מרגלית: תודה.

אראל מרגלית: קודם כול, ברכות לשרה, שיהיה לך הרבה בהצלחה.

אראל מרגלית: אמרו כבר קודם, אני חושב שרובי אמר שבתפקידיך הציבוריים הקודמים עשית עבודה מצוינת, ואנחנו מאחלים לך שתעשי עבודה מצוינת גם עכשיו.

אראל מרגלית: גם לרוני גמזו, באמת שיהיה לך בהצלחה.

אראל מרגלית: אנחנו מאוד-מאוד התפעלנו מעבודתך שלך, הרב ליצמן, ואני חושב שממש הצעדת בהיבט הציבורי את הרפואה קדימה בכמה מובנים.

אראל מרגלית: אני חושב שעם ישראל חייב לך תודה.

אראל מרגלית: באמת תודה רבה, וגם לך, אדוני המנכ"ל.

יעקב ליצמן: בגלל זה הדיחו אותי.

ראובן ריבלין: עם ישראל צריך להודות לו שהוא הסכים לוותר על ועדת הכספים וללכת למשרד הבריאות.

אראל מרגלית: כל הכבוד.

אראל מרגלית: גם השר איציק כהן.

אראל מרגלית: באמת זו דוגמה לעבודה רצינית וכל הכבוד.

אראל מרגלית: שני דברים: דבר אחד זה הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש.

אראל מרגלית: כל אחד מהדברים האלה קרוב אלי, גם בגלל אחותי וגם בגלל אחי - -

יעקב ליצמן: כי אתה עובד בבניין הזה.

יעקב ליצמן: ..

אראל מרגלית: - - אחותי מטפלת בבריאות הנפש.

אראל מרגלית: הרפורמה בבריאות הנפש זה משהו שניסו להעביר פה בכנסת במשך שש שנים.

יעקב ליצמן: עשר שנים.

אראל מרגלית: לאחר שלא הצליחו, העבירו את זה בצו ממשלתי.

יעקב ליצמן: לא, לא בגלל זה.

אראל מרגלית: אני רוצה על זה לשאול.

אראל מרגלית: רציתי לדעת, כי יש נושאים מנושאים שונים, ורציתי לדעת האם הכנסת תזכה לדון בנושא הזה.

אראל מרגלית: התחושה היא שכאילו לקחו את התהליך מבית המחוקקים.

אראל מרגלית: אני רוצה להבין.

אראל מרגלית: זה דבר אחד.

אראל מרגלית: דבר שני זה לגבי שר"פים בבתי חולים ציבוריים, שזה לא דבר שכל האנשים במפלגה שלי מסכימים אתי, אבל זה דבר שאני מכיר מקרוב, דווקא דרך אחי שהוא מנתח מוח.

אראל מרגלית: היכולת לשים שר"פים בצורה נכונה בבתי חולים ציבוריים, לדעתי תציל את בתי החולים האלה, ישאירו הרבה מהמצוינות של הרופאים הטובים ביותר בבית החולים הציבורי, יביאו הרבה מההשקעות לבית החולים הציבורי ולאו דווקא לאחיו הפרטי.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, אני יודע את זה מהיכרות של רופאים באופן אישי ומדיבור רב אתם, והרבה מהם מוכנים לקבל בסופו של דבר פחות משכורת – ברור שבשר"פ הם מקבלים הרבה יותר – אבל היו מעדיפים לעשות את זה בצורה מוסכמת ומשולבת בבית החולים הציבורי עצמו.

גדעון בן-ישראל: אפשר לבקש פגישה עם הסתדרות הגמלאים בנושא הזה?

גדעון בן-ישראל: דיברת עם הרבה רופאים, אולי תדבר גם עם עמך.

ניסן סלומינסקי: גדעון, אני אתן לכם מייד.

ניסן סלומינסקי: תודה, אראל.

יעקב ליצמן: אפשר להעיר על השאלה שהוא שאל על הבריאות הנפש, למה זה בצו?

יעקב ליצמן: רק מילה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

יעקב ליצמן: הוויכוח היה קודם כול אם מכניסים כסף מספיק מבחוץ על בריאות הנפש או לא.

יעקב ליצמן: זה היה אחד הדברים.

יעקב ליצמן: בסופו של דבר, אם אני זוכר טוב את המספר, הגענו ל-420 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: זה מתחיל בעוד שנתיים, ב-2015, ומכינים את זה.

יעקב ליצמן: הגענו נדמה לי ל-420 מיליון שקל ושר האוצר ברגע האחרון הוסיף עוד 50 מיליון שקל לפיתוח לבתי חולים.

יעקב ליצמן: לכן זה היה הפיליבסטר בוועדת העבודה והרווחה, שהם לא רצו, ואנחנו התעקשנו.

יעקב ליצמן: לצערי לא יכולנו להעביר את זה בשום דרך אחרת.

יעקב ליצמן: היות שעשר שנים זה היה תקוע, החלטתי לעשות מעשה והעברתי את זה.

אורית סטרוק: מה זאת אומרת פיליבסטר?

אורית סטרוק: אני לא מבינה.

אורית סטרוק: הכנסת חשבה שזה לא נכון - - -

<רוני גמזו: חברת הכנסת סטרוק, אני אתן לכם הסבר מלא, מקצועי, עד הסוף.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת סטרוק, אנחנו כבר על הקצה.

יעקב ליצמן: את הולכת להשתמש בזה גם כן בכל מיני נושאים, אני אדריך אותך.

אילן גילאון: ליצמן, דברים כאלה מקובלים בדרום אמריקה, לא בישראל.

אורית סטרוק: אני עדיין חושבת שאם ישבו חברי כנסת, הקדישו לזה הרבה זמן וחשבו שזה לא נכון, אז - - -

<רוני גמזו: אני אסביר לכם הכול.

ניסן סלומינסקי: אני עכשיו אתן לאורחים.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכל אחד מהאורחים ממש קצר.

ניסן סלומינסקי: נתקלתי בתופעה מאוד ייחודית, ואני רוצה לשמוע.

ניסן סלומינסקי: אסתר, תנסי להציג קצר.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך אני אעבור למד"א.

<אסתר רוטנברג: אני מנהלת פיתוח פרויקטים קהילתיים במרכז בריאות לאישה – "בשבילך".

<אסתר רוטנברג: אני שמחה להיות כאן היום ואני שמחה לשמוע את הדברים החיוביים שמשרד הבריאות מעניק לאזרחי מדינת ישראל.

<אסתר רוטנברג: מה שלא שמעתי כאן, ובזה אנחנו מתעסקים בצורה מאוד ייחודית, אני חושבת, זה המניעה לקידום בריאות.

<אסתר רוטנברג: אנחנו מדברים פה על מיטות, אנחנו מדברים פה על הוספת תקנים, רופאים, הכול מעולה וטוב, אבל למה לחכות למיטה של החולה?

<אסתר רוטנברג: קודם כול, ננסה לעזור למנוע את הבעיות, לנסות לעודד את המודעות, לקדם את הידע שיש לנשים.

<אסתר רוטנברג: אנחנו במרכז הרפואי לאישה – "בשבילך", מתמקדים כרגע במגזר הדתי והחרדי.

<אסתר רוטנברג: זה מגזר שלצערנו רמת הידע, רמת המודעות, הזמן והיכולת מועטים בנושאים האלה.

<אסתר רוטנברג: בנוסף, יש מחקר שהוא מאוד מעניין מבחינתי שמדבר על אחוזי תמותה.

<אסתר רוטנברג: כשאנחנו מדברים, לדוגמה על סרטן השד, של 96% יותר מאשר לנשים במגזר הכללי.

<אסתר רוטנברג: אישה מהמגזר החרדי או הדתי לא תשרוד את המחלה, שוב מגורמים שונים שנוכל לפרט אם נרצה.

<אסתר רוטנברג: המרכז הרפואי לאישה – "בשבילך", מתמקד בשני מהלכים: הראשון זה הקליניקה הייחודית שלנו, שאומרת: למה לחכות לבעיה?

<אסתר רוטנברג: למה לחכות להגיע לניתוח חירום ולשר"פ ולכל מה שאנחנו לא רוצים להגיע?

<אסתר רוטנברג: למה שלא נעבור איזה בדיקה כללית, לבדוק שהכול בסדר, לחשוב על מניעה, לחשוב על בריאות?

<אסתר רוטנברג: אם תשוו את זה לטסט לרכב, למה לכולנו ברור שהרכב שלנו אנחנו שולחים לטסט, לטסט-ליין – לא משנה, איפה שלא יהיה – לבדוק שכל המערכות פועלות ואת הגוף שלנו אנחנו אף פעם לא מעבירים איזה טסט כולל, איזה בדיקה מערכתית שאומרת: הכול פועל, הכול בסדר, אין משהו קטן שמסתתר שאנחנו לא מודעים אליו מספיק?

<אסתר רוטנברג: אגב, בארצות-הברית כל בחורה מגיל 17 עוברת צ'ק-אפ כללי, וזה עדיין לא מובנה במערכת הבריאות שלנו, וזה נושא שאנחנו מאוד-מאוד רוצים לקדם.

<אסתר רוטנברג: כרגע שוב, זה נמצא אצלנו בקליניקה, שהיא ייחודית בארץ, וכל אישה יכולה לקבל את הבדיקה הכללית, כשהערך המוסף של זה הוא כמובן גילוי מוקדם, אבל גם פתרון בעיות, כי שוב, ברגע שרופאה אחת מאבחנת את כל ההיבטים, בודקת את כל מערכות הגוף, היא יכולה לזהות דברים שגם כאשר נלך לגניקולוג, לרופא הלב או לכל דבר שלא יהיה נתקשה לאבחן.

<אסתר רוטנברג: זה מאוד יפה שיש קליניקה, הכול בסדר ואנשים יגיעו להיבדק, אבל אנחנו לא מגיעים לזה.

<אסתר רוטנברג: למה אנחנו לא מגיעים לזה?

<אסתר רוטנברג: כי אין לנו מספיק מודעות.

<אסתר רוטנברג: וזאת הפעילות השנייה של "בשבילך".

<אסתר רוטנברג: אנחנו פועלים לקידום בריאות בקהילה.

<אסתר רוטנברג: הרעיון הוא כשיש ידע, כשיש מידע רלוונטי, אם זה לבדיקות, אם זה לסיכונים, אם זה להיסטוריה המשפחתית, מטבע הדברים נבצע את הפעולה, אם זה יהיה בדיקה, אם זה יהיה לשנות לאורח חיים בריא, אבל כשאין לנו מודעות, לא נגיע לזה.

<אסתר רוטנברג: מרכז "בשבילך", בשיתוף משרד הבריאות, פעלנו בשיתוף פעולה הדוק ויפהפה בפעילויות קהילתיות במגזר ולאוכלוסייה, באמת כדי לקדם את הנושא הזה ולהעביר את הידע.

<אסתר רוטנברג: אנחנו מאוד רוצים להמשיך את הפעילות, ולא רק להמשיך, כי אני חושבת, שוב כשאנחנו מדברים על מניעה, זו פעילות שלא רק צריך להמשיך, אלא צריך להגביר, כדי שלא נגיע למצבים חמורים.

<אסתר רוטנברג: יש לנו בקשות מבית-שמש, מבני-ברק, מדיר אל-אסד, ואנחנו רוצים לפתוח קליניקות כאלה ומרכזים קהילתיים לקידום.

<אסתר רוטנברג: אנחנו מאוד נשמח אם נוכל להיפגש בשביל להעלות את הנושא הזה ולנסות לקדם את הפרויקט, שוב כדי למנוע את הצורך בהגדלת תקציבים לחולי, למנוע את זה כשהוא עדיין קטן, כשהוא עדיין מינורי, ולשפר איכות חיים באופן כולל.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אסתר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה אולי לציין שבמגזר החרדי יש רתיעה מסוימת, בעיקר אצל נשים, ללכת לבדיקות מסוימות, ולפי הסטטיסטיקה התמותה מסרטן השד, לפחות לפי מה שהם מסרו לי, זה פי שניים יותר מהמגזר הרגיל.

<אסתר רוטנברג: - - -

ניסן סלומינסקי: זה פי שניים.

ניסן סלומינסקי: לכן כאן צריך תשומת לב מאוד מיוחדת ורגישה ומודעות לנושא של הבריאות.

ניסן סלומינסקי: אני אשמח מאוד שייווצר קשר כדי להגביר את המודעות במגזר.

ניסן סלומינסקי: מד"א.

ראובן ריבלין: הנקודה שהיא העלתה, לא הייתי מודע לה.

ניסן סלומינסקי: לכן נתתי לה לדבר אפילו ראשונה, שנספיק לשמוע את זה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן הרבה חברי כנסת שחוו את האפקט האדיר של מד"א.

ניסן סלומינסקי: אתם זוכים פה לתשומת לב מאוד טובה וחיובית.

ניסן סלומינסקי: אני גם דיברתי עם השרה ונתתי להם את הנייר שלכם, לכן אתם יכולים לקצר.

ניסן סלומינסקי: ודאי הקשר שלכם עם המשרד ועם השרה יהיה קשר הרבה יותר הדוק.

ראובן ריבלין: אתם לא יכולים לקלקל לנו לעזור לכם אם אתם מקצרים.

אילן גילאון: כשאתם מסיעים מישהו מאתנו באוטו שלכם, תחתימו אותו על הצעת חוק...

<אורן בלושטיין: ראשית כול, אנחנו מודים לכם על האפשרות להציג את הדברים, ואני אמקד את הדברים.

<אורן בלושטיין: אנחנו למעשה מדברים על הצרכים של שימור הכוננות של מד"א בשגרה לאירועי קיצון ולאירועי חירום כאחד.

<אורן בלושטיין: כשמתה

<אורן בלושטיין: פך אוטובוס בכביש מס' 1, כביש ירושלים - תל-אביב, מד"א נדרש להגיב במיידית, כמו שהתהפך אוטובוס בכביש הערבה לפני מספר שנים, אוטובוס התיירים, שכולנו זוכרים – גם שם מד"א נדרש לתת תשובה מיידית לכל מה שקורה.

<אורן בלושטיין: לצורך כך אנחנו נדרשים בשגרה להחזיק מדי יום כוננות של צוותים, מכשירי ביפר, מירסים וכל האמצעים הנדרשים כדי שבשעת השי"ן, שאם יתפוצץ אוטובוס בתל-אביב או יתהפך אוטובוס בתל-אביב, מייד נוכל לגייס עשרות צוותים שייתנו מענה מיידי.

<אורן בלושטיין: אני חושב שהארגון הוכיח את זה לאורך כל השנים, את הדריכות שלו ואת הנחישות שלו במתן המענה לכל תרחיש שלא יהיה, שלא לדבר על מלחמה, שזה ברור.

<אורן בלושטיין: לצורך כך אנחנו נדרשים לאמן את האנשים, לתחזק את האנשים ולשמור על כוננות מדי יום של כל הצוותים.

<אורן בלושטיין: הגשנו כאן לוועדה הנכבדה תקציב של 20 מיליון שקל שנתי, שזה העלויות הקבועות של מגן-דוד-אדום לצורך שימור הכוננות הזאת.

<אורן בלושטיין: ככל שהתקציב הזה לא יהיה, מד"א לא יוכל להחזיק בכוננות השגרתית הזאת.

<אורן בלושטיין: לכאורה זה נראה כחירום, אבל זה לא חירום, מדי יום אנחנו נדרשים להחזיק כוננות לכל תרחיש שייווצר בכל רגע נתון.

<אורן בלושטיין: התרחיש הזה מחזק אותנו ונותן לנו את האפשרות להחזיק אמבולנסים בכוננות מיידית, צוותים בכוננות מיידית ולאמן את כל הצוותים שלנו על התרחישים האלה.

<אורן בלושטיין: אלה למעשה 20 המיליון.

<אורן בלושטיין: אני מבין שלכבודה יש המסמך הזה בפניה, ונבקש מהוועדה הנכבדה וממשרד הבריאות לתת דעתם על העניין ולאשר את התקציב הזה.

ראובן ריבלין: מה עם בנק הדם?

<אורן בלושטיין: בנק הדם הוא לא בתקציב הנדרש הקבוע, אבל אנחנו עדיין ממתינים לבנק הדם החדש.

<אורן בלושטיין: כפי שכולכם יודעים בנק הדם נמצא כיום בתל-השומר.

<אורן בלושטיין: זה מבנה לא ממוגן, אנחנו נדרשים לבנות מבנה חדש שיעמוד בכל התרחישים הקיצוניים שמבשרים לנו.

<אורן בלושטיין: רק בתרגיל האחרון, כתוצאה מבעיה של התרגיל העבירו את התרחיש כדי שלא ייפגע בנק הדם.

יעקב ליצמן: איפה עומדים הדברים?

ראובן ריבלין: ליצמן שואל איפה זה עומד.

<אורן בלושטיין: נכון לרגע זה עדיין מחכים לאישורים.

<אורן בלושטיין: עוד לא התקבלו האישורים.

<רוני גמזו: אני אענה על כל סוגיית מד"א בצורה ברורה ומוחלטת.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש ממש בקיצור.

ניסן סלומינסקי: ההסתדרות הרפואית בישראל – ד"ר זאב פלדמן ידבר.

ניסן סלומינסקי: רק תקצרו מאוד, כי אחרת לא יהיה מי שייתן תשובה ולא יהיה למי לתת תשובה.

<זאב פלדמן: תודה רבה.

<זאב פלדמן: אני מצטרף לברכות על הכניסה לתפקיד ומאחל בהצלחה.

<זאב פלדמן: כבוד היושב-ראש רמז שיש פה הרבה מאוד כסף בתקציב משרד הבריאות ואולי הוא יכול לקחת למקומות אחרים.

<זאב פלדמן: אנחנו אומרים שיש בור אדיר של מחסור.

<זאב פלדמן: אני רוצה לשקף לכם איך התקציב נראה מתוך בתי החולים.

<זאב פלדמן: אנחנו אלופי ה-OECD בתפוסה של מיטות בבית החולים.

<זאב פלדמן: אנחנו עומדים על 94.3% תפוסה ממוצעת בשנה, כשהמשמעות היא שבעוד כמה חודשים נשב שני חדרים מכאן ונדון במצוקה ובחולים במסדרון שלא מקבלים טיפול נאות בתקופת שפעת החורף.

<זאב פלדמן: כשבונים בית חולים, מקצים בחדר משותף 7.7 מ"ר מרחב לחולה.

<זאב פלדמן: לא ראיתי את המרחב הזה אצל החולה במסדרון.

<זאב פלדמן: במחלקה הנוירו-כירורגית שבה אני עובד בתל-השומר ממוצע התפוסה השנתי היה 112%, זה אומר שאין מרחב לאשפז חולה עם זיהום שלא ליד חולה בלי זיהום, ואחר-כך אנחנו נפגשים באותו חדר, שני חדרים מכאן, ודנים בסטטיסטיקה של הזיהומים הנוראיים שגורמים לתמותה בבתי החולים.

<זאב פלדמן: בשנת 2005 יצא משרד הבריאות בתוכנית של תוספת, עם יעד של 3,000 מיטות נוספות בשנת 2015.

<זאב פלדמן: אז היו בארץ 14,607 מיטות, היום, רגע לפני 2015, אנחנו עומדים על 14,972 מיטות.

<זאב פלדמן: אנחנו בכלל לא שם ובכלל לא בכיוון של פתרון.

<זאב פלדמן: לא שמעתי בהצעת התקציב לשנים קדימה איזה פתרון לנושא הזה, ואנחנו לא רוצים להיות כמו אותו סוס שמת יום לפני שהוא הפסיק לאכול.

<זאב פלדמן: אנחנו עדיין סוחבים על הגב במצוינות מערכת בריאות נהדרת, עם הישגים נהדרים, עם מצוינות לכל רוחב החזית, אבל צריך משאבים.

<זאב פלדמן: בנוגע לילדים שנמצאים בחוץ-לארץ, יש היום מבצעים ספורדיים של בתי חולים שונים לקלוט את הסטודנטים בשנים הקליניות, הסטודנטים שלומדים בחוץ-לארץ, להכניס אותם לארץ ולהקל על הקליטה שלהם חזרה לארץ ומעבר טוב יותר של מבחנים.

<זאב פלדמן: זה צריך להיות משהו לאומי שיאפשר להם במחיר סביר להיקלט בארץ ולתגבר אותנו במצוקה הקשה שלנו.

<זאב פלדמן: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ההסתדרות החדשה.

ניסן סלומינסקי: תחליטו מי מטעמכם ידבר.

<אלבז מאיר: אני סגן יושב-ראש הסתדרות הגמלאים, הסגן של גדעון בן-ישראל.

<אלבז מאיר: המצוקה הכי גדולה שלנו, ואני לא אכנס לנושאים אחרים, שהזניחו את ההצעה של סגן השר ליצמן, שבהזדמנות זו אנחנו מודים לו על פועלו ואני מקווה שהוא גם ימשיך לפעול, בנושא של האשפוז הסיעודי.

<אלבז מאיר: בסקירה של המנכ"ל לא שמענו בכלל אם יש כוונה להמשיך את הדבר הזה.

<אלבז מאיר: לנו היה ברור שזה לא ייכנס מיד, צריך איזה תקופת אכשרה, אבל אם אין תוכניות, סימן שיורדים מהנושא והיינו רוצים לדעת.

<אלבז מאיר: הנושא יותר בוער נוכח העובדה ששוק ההון עשה רפורמה בביטוחים הסיעודיים וגרם לכך שאלפים, כמעט 200,000 גמלאים כבר בפועל, ישלמו, אם הם רוצים להמשיך את הביטוח, פי ארבעה, פי חמישה, ממה שהם משלמים היום, מאות שקלים לביטוח הזה.

<אלבז מאיר: רבים מהם כבר נטשו את הביטוח, למרות ששילמו 15 ו-17 שנה, ובדרך יש עוד מיליון איש עובדים פעילים שיש להם ביטוחים שלהם.

<אלבז מאיר: הם עשו רפורמה, גם אם היא מוצדקת, אי-אפשר לעשות אותה מהיום להיום.

<אלבז מאיר: לכן המצוקה של הנושא הזה, של הביטוח הסיעודי היא בנפשנו, ואנחנו רואים את המקרים יום-יום וגם המשפחות רואות את זה.

<אלבז מאיר: כל מי שראה מאושפז סיעודי, יודע על מה אני מדבר, והמצב הולך ומחמיר מיום ליום.

<אלבז מאיר: לכן היינו רוצים לשמוע מה קורה עם התוכנית הזאת.

<אלבז מאיר: דבר נוסף, גם אני גאה, ובשם כולם אני אומר את זה, ברמת הרפואה בארץ, אבל יש כאן עובדה שמאוד מטרידה אותנו, שהיא קשורה לעניין, שיש לנו שיא עולמי בביטוחים הפרטיים.

<אלבז מאיר: רק לפני כמה שנים זה היה 35%, היום זה כבר 54% שמשתמשים ברפואה הפרטית - -

יעל גרמן: לא שיא עולמי.

<אלבז מאיר: - - אפשר להגיד שזה חלק מהעלייה ברמת החיים, אבל אין ספק שזה חלק ממה שדובר פה על התורים הארוכים.

<אלבז מאיר: זה לא קשור לרמה, הרמה טובה ואני גאה בה, אבל הנושא של התורים והרפואה הפרטית פורחת כפי שהמספרים מוכיחים פה, והעובדה שאנחנו הראשונים ב-OECD בביטוחים פרטיים.

<אלבז מאיר: זו עובדה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: איגוד בתי אבות.

ניסן סלומינסקי: רוני עוזרי.

ניסן סלומינסקי: אני כנראה אצטרך להתנצל בפני כל האחרים שיושבים פה ואולי גם ביקשו לדבר, כי לא נספיק.

<פאולה אזולאי: אני מבקשת אם אפשר לקבל שתי דקות, לא יותר.

ניסן סלומינסקי: נראה אם רוני ייתן לך חלק מהזמן שלו, אחרת דיברנו, לא נשמע תשובות, זה ייסגר, וחבל.

<רון עוזרי: אני יושב-ראש א.ב.

<רון עוזרי: א - - -

<שמואל בן יעקב: כדאי גם לשמוע את החולים, ואת הפן הזה לא שמענו מספיק.

ניסן סלומינסקי: זה לא הפורום היחיד שיהיה בנושא הזה.

<רון עוזרי: דבר ראשון, ברכות לשרה הנכנסת ובהצלחה.

ראובן ריבלין: כדאי לחסוך בברכות.

ראובן ריבלין: כולנו נותנים בשם כולם ברכות.

ניסן סלומינסקי: רוץ.

ניסן סלומינסקי: רוץ.

<רון עוזרי: תודה לכולם וכו', גם לכבוד סגן השר לשעבר ליצמן.

<רון עוזרי: יש הרבה נושאים, אבל כבר ביקשנו פגישה ונדון עליהם, אבל אחד הנושאים החשובים ביותר, שציינו פה הרבה את המקבילה שלו, שזה הרופאים – הנושא שבנפשנו הוא המחסור המשווע באחיות.

<רון עוזרי: לא מחסור, מחסור משווע.

<רון עוזרי: היום אחיות עובדות הרבה מעבר למשרתן.

<רון עוזרי: יש מחלקות שחסרות בהן אחיות לפי התקנים, כבר מתחילים למלא בכוחות עזר וכו'.

<רון עוזרי: נפגשנו כבר לפני מספר שנים עם ראשי מינהל הסיעוד במשרד הבריאות, ולתדה

<רון עוזרי: מתנו קיבלנו נזיפה – מדוע אתם טוענים שיש מחסור באחיות?

<רון עוזרי: אין מחסור באחיות ולא יהיה, הכול בסדר.

<רון עוזרי: איפה אנחנו מוצאים את עצמנו במחסור?

<רון עוזרי: במקום לשים דגש על הגדלת מספר האחיות אנחנו מוצאים את עצמנו בכל חצי שנה מוציאים בתגמול עבור משמרות, עבור שתי משמרות רצופות.

<רון עוזרי: הפתרון לכך הוא כפי שציין והזכיר פה סגן השר, הרב ליצמן – פתיחת מוסדות להכשרה.

<רון עוזרי: נשים את הקלפים על השולחן.

<רון עוזרי: מינהל הסיעוד, לא משרד הבריאות – מינהל הסיעוד במשרד הבריאות מתנגד להרחבת המוסדות.

<רון עוזרי: הסיפור של אורט הוא דוגמה קטנה.

<רון עוזרי: אני קורא לשרת הבריאות ולמנכ"ל המשרד, רוני גמזו, שהוכיח הרבה ביצועים בהרבה תחומים: תפסו מנהיגות, תנהלו את המשרד, אל תתנו למינהל הסיעוד להחליט מי מכשיר אחיות ומי לא מכשיר אחיות.

<רון עוזרי: יש פה פשע לאומי, אני מזכיר את המילה הזאת, ויתברר בעוד מספר שנים שזה מגיע לדיני נפשות, וזה כך כבר היום.

<רון עוזרי: פתחו בבקשה את הכשרת האחיות.

<רון עוזרי: זה היה בעבר וזה התחיל בבתי ספר תיכוניים.

<רון עוזרי: משפט אחרון.

<רון עוזרי: במוסדות ההשכלה מעודדים תקשורת, את כל המקצועות, רק המקצוע שקשה להתמגנט אליו – אחיות, לא מעודדים אותו בתיכון.

<רון עוזרי: אפשר כבר בי"ג, י"ד וכו' להכשיר אחיות.

<רון עוזרי: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך.

ניסן סלומינסקי: פאולה אזולאי, אבל ממש קצר כמו שהבטחת.

<פאולה אזולאי: תודה רבה.

<פאולה אזולאי: הגעתי במיוחד לפה כי אני מאוד-מאוד מוטרדת מתקציב סל הבריאות.

<פאולה אזולאי: שמעתי את הנושא של הקצבה לתרופות מצילות חיים, ואני יושבת פה בכובע של שני תפקידים: דבר אחד, אני חולה זה 11 שנה במחלת מח עצם, כאשר הובחנתי אמרו לי שהמקסימום הוא שנתיים-שלוש.

<פאולה אזולאי: למחלה קוראים "מיאלומה נפוצה".

<פאולה אזולאי: אז הקמתי גם עמותה גם לחולי מיאלומה נפוצה.

<פאולה אזולאי: חשוב פה להבהיר למי שלא חולה או למי שלא מתעסק יום-יום בנושא הזה, זו ההגדרה "תרופות מצילות חיים".

<פאולה אזולאי: הרבה פעמים אנחנו חושבים שמוקצב המון כסף להאריך חיים בעוד כמה חודשים.

<פאולה אזולאי: במחלה שלנו בעשור האחרון – הממוצע הוגדר בהתחלה שנתיים עד שלוש, הוא הוגדר רק לפני עשור שבע עד עשר שנים, זה מעט מאוד זמן - - -

ראובן ריבלין: אורך הזמן זה בהגדרה של מצילות חיים?

<פאולה אזולאי: אורך זמן חיים.

ראובן ריבלין: יש מאריך חיים ויש מציל חיים.

ראובן ריבלין: האם התרופה מבחינת התפתחות הרפואה - - -

<רוני גמזו: זו שאלה מורכבת, זו כמעט שאלה פילוסופית.

ניסן סלומינסקי: רובי, בוא לא נעשה את הדיון, הוא יותר מדי מסובך כשכולנו על הקצה.

<פאולה אזולאי: אני תיכף אסביר.

ראובן ריבלין: אם לבן אדם בן 20 אפשר לתת לו לחיות עד 70, זה לא מאריך חיים, זה מציל חיים.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים.

ניסן סלומינסקי: אולי תהיה לנו אפשרות לדון במיוחד בנושא הזה, אבל לא כרגע.

<פאולה אזולאי: אם לפני עשור זה היה מוגדר כמחלה סופנית, במשך העשור הזה זה הפך למחלה כרונית, שהרופאים לא פוחדים לדבר על זה כמחלה כרונית - - -

ראובן ריבלין: אני חושב שבוועדת הבריאות צריך לדון דיון מיוחד בנושא הזה.

<פאולה אזולאי: עכשיו חזרתי מסטוק

<פאולה אזולאי: הולם שהיה שם opinion leaders בתחום ההמטולוגיה והם מדברים על "cure", מה שאתה אומר ריפוי - - -

ראובן ריבלין: זה לא מציל, זה מאריך.

ראובן ריבלין: זו תרופה מרפאה.

<פאולה אזולאי: אני רוצה להביא לך דוגמה אישית.

<פאולה אזולאי: גם הכסף שמערכת הבריאות משקיעה בחולים האלה חוזר, משום שאני מקבלת היום תרופה אורלית, לא מאושפזת, אני מתפקדת, מנהלת עסק, מנהלת עמותה, מחזירה למדינה בצורה זו שאני משלמת הרבה מאוד מס הכנסה.

<פאולה אזולאי: אני מכירה הרבה אנשים אצלי בעמותה - - -

ראובן ריבלין: את מהמשאבים שלך מקבלת את התרופות?

ניסן סלומינסקי: רובי, זה חבל.

יעל גרמן: זה מקרה ספציפי שכדאי שנלמד באופן ספציפי.

<קריאה: התרופה שלה בסל.

ניסן סלומינסקי: זה מקרה ספציפי שאולי מלמד, אבל על מגוון מצומצם יותר, וייווצר קשר בינך לבינם.

ניסן סלומינסקי: הם שמעו, ירשמו.

<פאולה אזולאי: כשהסל היה יותר גדול, 450 מיליון, לפני ארבע שנים, אושרה תרופה שנקראת "רבלימיד", אני לוקחת אותה היום, ואני יכולה להמשיך אתה שנים רבות.

<פאולה אזולאי: יש עכשיו עוד שתי תרופות שיכולות להביא להבראה מהמחלה, ואתם מחזירים אנשים למערכת החיים הרגילה וגם את בני משפחתם.

<פאולה אזולאי: גם הם במקום להיות משותקים בבית יכולים לעבוד.

יעל גרמן: אנחנו לא יכולים להחליף את ועדת הסל כאן.

יעל גרמן: את מדברת על תרופה אחת ויש עוד הרבה תרופות אחרות.

יעל גרמן: הרי את לא מצפה שעכשיו נתחיל לפתוח את ועדת הסל.

<פאולה אזולאי: את צודקת.

<פאולה אזולאי: אני מדברת על תקציב.

<שמואל בן יעקב: התקציב של 300 הוא יחסית נמוך והוא לא בהכרח יספיק לדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: הוא לא נמוך.

ניסן סלומינסקי: הוא תוספת.

יעל גרמן: ה-300 הם תוספת.

ניסן סלומינסקי: תוספת על ה-450 מיליון.

<שמואל בן יעקב: הוא תוספת לתרופות החדשות - - - כ-2 מיליארד שקל - - -

יעקב ליצמן: על זה יש הסכמה בוועדת - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני שוב מתנצל בפני אלה שאולי רצו לדבר ואני כבר לא יכול לתת להם לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני מתנצל ומעביר את רשות הדיבור למנכ"ל למתן תשובות, והשרה תשלים.

<רוני גמזו: תודה רבה על כל ההערות.

<רוני גמזו: אני אקח נושאים גדולים שעלו כאן

<רוני גמזו: על-ידי הרבה מאוד חברי כנסת ואני אטפל בהם אחד-אחד.

<רוני גמזו: ראשית, הכשרת הרופאים במדינת ישראל.

<רוני גמזו: היינו לפני חמש-שש שנים ב-400 רופאים בוגרי ישראל, אנחנו עולים כרגע לפי שניים, ל-800 ויותר.

<רוני גמזו: אנחנו רוצים לעלות יותר, אין מגבלה תקציבית.

<רוני גמזו: איפה הבעיה בהגדלת כמות הרופאים הבוגרים הלומדים בישראל?

<רוני גמזו: הבעיה היא עצם העובדה שמערכת הבריאות שלנו בנויה על בסיס כמות מיטות נמוכה.

<רוני גמזו: הרופאים עוברים הכשרה במשך שלוש-ארבע שנים בבתי החולים.

<רוני גמזו: היא תלויה בכמות המיטות.

<רוני גמזו: אנחנו נמצאים היום בכמות רופאים בוגרים, כמות סטודנטים פר מיטה בין הגבוהות ביותר בעולם.

<רוני גמזו: זאת אומרת, אין לנו מקום יותר מבחינת השדות הקליניים.

<רוני גמזו: זה הסף.

<רוני גמזו: זה הקפ שלנו, ולא בעיות תקציבית.

<רוני גמזו: מבחינתנו הביקוש אדיר, היינו מוכנים להגדיל יותר, אבל אנחנו כבר מגיעים למצב שבו אין לנו שדות קליניים, אנחנו ברוויה של המערכת בהקשר הזה.

<רוני גמזו: אני בודק כרגע את האפשרות, אולי לקצר את השעות הקליניות פר מיטה, אולי להגדיל את הקבוצות.

<רוני גמזו: אבל תבינו, הדברים הללו קשים גם בהשפעה האיכותית לרמת הבוגרים שלנו.

<רוני גמזו: כאן הבעיה.

<רוני גמזו: אנחנו נותנים לכל מי שרוצה ללמוד רפואה, ומפני שהביקוש הוא אדיר, כמובן שילך ללמוד בחוץ-לארץ, אבל הגדלנו, הגענו ל-850-800, כמעט 900, אין לנו יותר יכולת.

<רוני גמזו: מבחינתי כל מקום הוא שדה קליני סביר וטוב.

<רוני גמזו: שם הבעיה שלנו.

<רוני גמזו: באים הסטודנטים שלומדים בחוץ-לארץ, בין בהונגריה, בין באיטליה ובין במקומות אחרים, מה שאני עושה כרגע, אני נותן להם קבלת פנים טובה.

<רוני גמזו: זאת אומרת, אני רוצה שבשנה השישית, כשהם כבר הולכים לחפש את המקומות של ההכשרה הקלינית המעשית, שהם יקבלו את זה בישראל פה.

<רוני גמזו: הם מקבלים את זה כרגע 150 פר שנה, פחות או יותר.

<רוני גמזו: אני רוצה להגדיל את זה, כי אז אני מושך אותם ומדביק אותם למערכת הבריאות במדינת ישראל.

<רוני גמזו: הם נאלצים לשלם לכאן גם בחוץ-לארץ, ואז כשהם מגיעים לכאן – היום זה יהיה דרך האוניברסיטאות, כי היתה ועדה של מנכ"לית האוצר הנוכחית, שהחליטה איך זה יהיה, זו היתה ועדה משותפת של בריאות, אוצר והמל"ג, ויש איזה תוכנית איך לעשות את זה – אני רוצה ליצור מצב שהם לא יצטרכו לשלם כשהם באים לכאן לשנה השישית, כדי לחבר אותם בצורה טובה למערכת הבריאות במדינת ישראל.

<רוני גמזו: אנחנו כרגע ב-900-800 בוגרים ישראלים, אנחנו בערך ב-400-350 אנשים שהם גם ישראלים חוזרים, שאלה אותם סטודנטים שהולכים ללמוד בחוץ-לארץ וגם עולים חדשים.

<רוני גמזו: אז אנחנו מגיעים ל-1,300 בערך מקבלי רישיון בשנה.

<רוני גמזו: זה הכיוון שלנו.

<רוני גמזו: ועדת חורב – יושב כאן טוביה – בשנת 2010 זה מה שהיא תבעה.

<רוני גמזו: היא תבעה 1,200, אנחנו מגיעים ל-1,300.

<רוני גמזו: זה יוריד את שיעור הרופאים במדינת ישראל מ-3.4 בערך ל-2.93 תוך 15-10 שנה.

<רוני גמזו: למה זה יוריד?

<רוני גמזו: משום שכמות הפרישה היא עצומה בגלל גל העלייה של שנות ה-90.

<רוני גמזו: כרגע יש לנו גל פרישה.

<רוני גמזו: אנחנו מכינים את עצמנו.

<רוני גמזו: אבל אני מניח שמערכת הבריאות במדינת ישראל סביב השלושה רופאים ל-1,000 איש עדיין תתפקד בצורה טובה ב-15-10 השנים הקרובות.

<רוני גמזו: זה הכיוון שלנו.

<רוני גמזו: אני אגיד הערה אחת שלדעתי אלעזר אמר לגבי החולניקים שלומדים כאן ותופסים מקומות של הישראלים.

<רוני גמזו: זו תופעה בעייתית.

<רוני גמזו: ישבנו עם המל"ג - - -

יעקב ליצמן: רק בבית חולים אחד.

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: זה בשלוש פקולטות: באר-שבע, תל-אביב והטכניון.

<רוני גמזו: ביחד הם היו בסביבות 160, הורדנו אותם ל-120.

<רוני גמזו: קיבלנו את ה-120.

<רוני גמזו: אנחנו אוסרים על גידול מעל המספר הזה, וזה מספר שהוא מעבר לכמות שאמרתי כרגע, הכמות של ה-800 בוגרים.

<רוני גמזו: אבל כן, הם תופסים קצת שדות קליניים, עם קצת בעייתיות שאני מרגיש בנושא הזה.

אילן גילאון: רוני, תתייחס גם לאל-קודס, אם אתה יכול.

<רוני גמזו: אל-קודס זו אוניברסיטה שנמצאת באבו דיס, חלקה פה - -

יעל גרמן: ברשות הפלסטינית.

<רוני גמזו: - - וחלקה פה, ואז יש בעיה שהיא עוברת על חוק המל"ג בכל דרך שהיא.

<רוני גמזו: אם אני מסתכל עליה כאוניברסיטת חו"ל, חלקה בישראל, אם אני בא להסתכל עליה כאוניברסיטה ישראלית, היא לא קיבלה אישור מל"גי, ואז יש סיטואציה בעייתית.

<רוני גמזו: ולכן אמרנו להם, וגם בית המשפט אמר להם, וזו הכוונה, הם צריכים לפצל את הישות – ישות כאן וישות שם.

<רוני גמזו: הישות שם אז תוכל להיות מוכרת כאוניברסיטת חו"ל, והבוגרים שלהם יוכלו לקבל אישור לאחר שהם יעברו את הבחינות שלנו.

<רוני גמזו: זו הסיטואציה המשפטית.

<רוני גמזו: לבנו אתם, אנחנו רוצים אותם פה, אבל זו לא סיטואציה של משרד הבריאות, זו סיטואציה משפטית, מדינית, גבולות, אני לא יודע להיכנס לזה.

ראובן ריבלין: אפשר לפתור את זה.

ראובן ריבלין: זה הדבר הכי חשוב.

<רוני גמזו: בית המשפט נתן להם את הכיוון.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר אליך כמנכ"ל משרד הבריאות.

<רוני גמזו: נתנו להם את הכיוון – תפצלו את הישות.

<רוני גמזו: יש פתרון לזה.

<רוני גמזו: זה לגבי אל-קודס.

ראובן ריבלין: נקים בית חולים בחברון גם יהודים, גם ערבים.

ראובן ריבלין: למה לא?

<רוני גמזו: ניסיתי כאן לסגור את כל הנושאים של הרופאים.

<רוני גמזו: אני מעודד ואני עוזר לרופאים שרוצים ללכת ללמוד בחו"ל, כי הם לא מוצאים כאן את המקום ללמוד והם רוצים להיות רופאים.

<רוני גמזו: אומרים: הייעוד שלי הוא רופא, אני אגיד לו: תישאר בארץ, תהיה ארכיטקט?

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: אני אומר לו: אם אין לך ברירה, תלמד רפואה.

<רוני גמזו: אני צריך לדאוג שכאשר הוא חוזר לכאן, לקבל אותו בקבלת פנים נאותה, להכניס אותו למערכת, להסתכל עליו כבוגר ישראלי ולא לקרוא להם "ההונגרים".

<רוני גמזו: כך אנחנו מטפלים בזה.

<רוני גמזו: הבחינה היא בחינה איכותית, לא יותר מדי קשה, עוברים אותה ב-45%.

<רוני גמזו: אלה שלומדים, לדוגמה בהונגריה, עוברים אותה ב-80%, אז מי שאמרה כאן שהממוצע, חבר הכנסת עליזה לביא, אם אני לא טועה, 10%, זה לא נכון.

<רוני גמזו: 40% הממוצע של המעבר, ואם תפצלו, יש כאלה שעוברים ב-8%, שלא ילכו ללמוד במקומות שמגיעים ל-8%, ילכו ללמוד במקומות שמגיעים ל-80%.

<רוני גמזו: זו ההצעה האישית שלי.

<רוני גמזו: הסל – סגן השר לשעבר ליצמן תיאר את זה.

<רוני גמזו: אין בסל, הרב ליצמן, שום שינוי מההגדרה שהיתה לנו ב-2011, 2012, 2013.

<רוני גמזו: בדיוק אותה הגדרה.

<רוני גמזו: ואכן זה איזון שלנו שנצטרך לדאוג שכל ההחלטות שם הן של הוועדה הציבורית.

<רוני גמזו: לא תהיה החלטה אחת שנכפה בסל.

<רוני גמזו: הוועדה הציבורית תצטרך לחשוב גם על חיסונים, תצטרך לחשוב גם על מכשירי שיקום, כפי שהיא עשתה בוועדה האחרונה.

<רוני גמזו: הוועדה האחרונה שמה 70 מיליון לטובת משרד הבריאות: גנטיקה, התמכרויות, חיסונים – 70 מיליון.

יצחק כהן: גמ"ח.

יצחק כהן: גמילות חסד.

<רוני גמזו: זה לא גמ"ח, זו ההחלטה.

<רוני גמזו: מה שהיה בעבר שהוועדה עשתה רק תוספת שנייה, ואז התוספת השלישית: פרוטזה, קידום טכנולוגי של מכשיר שיקום, חיסון – הכול נתקע, כי למשרד הבריאות לא היה שום פתרון בהקשר הזה.

<רוני גמזו: רפורמה לבריאות הנפש, חברת הכנסת סטרוק, אני רוצה להסביר – חוק ביטוח בריאות ממלכתי בשנת 1995-1994 קבע שהתוספת השלישית נמצאת שם בחניה, היא תעבור לקופות החולים, כי זה המקום הטבעי לחבר גוף לנפש, והיא אמרה: לא צריך כנסת.

<רוני גמזו: החוק אמר: חובתו ואחריותו של שר הבריאות לבצע העברה כמות שהיא מהתוספת השלישית לתוספת השנייה בלי לשנות זכאות.

<רוני גמזו: חס וחלילה שייגע ושאין לה זכאות.

<רוני גמזו: זו היתה דרך המלך.

<רוני גמזו: לצערי שרי הבריאות לאורך 17 שנה לא עשו את המוטל עליהם.

אורית סטרוק: למה?

<רוני גמזו: מכיוון שהם לא היו מספיק אמיצים למול האוצר ולהביא את הכסף למול האוצר ולמול המערכת, והמערכת מלאת אינטרסים.

<רוני גמזו: בסופו של דבר זה הגיע בדרך לא דרך לחקיקה בכנסת.

<רוני גמזו: מה עושה החקיקה?

<רוני גמזו: כאן ועדת הבריאות דנה.

<רוני גמזו: כשהיא דנה בחוק היא דנה בהגבלת זכאויות.

<רוני גמזו: היא אמרה: כן זה, לא זה, כן במרפאה הזאת, איך הוא יתקבל לבית חולים, והכנסת השתרכה עם זה והשתרכה עם זה שלוש וארבע שנים ובג"ץ בא ואמר לממשלה: רבותי, אחריותכם היא בצו, למה אתם נתלים בכל מיני פטנטים של כנסת?

<רוני גמזו: זו האחריות שלכם.

<רוני גמזו: בא סגן השר ליצמן ואמר: אני לוקח את זה, ועם האוצר, לאחר שרבנו אתם, השגנו למערכת הזאת תוספת של 400 מיליון שקל, וכל שנה תוספת קרוב ל-80 מיליון שקל מעצם העובדה - -

יעקב ליצמן: לא הייתי צריך בכלל ללכת לוועדה.

<רוני גמזו: - - מעצם העובדה שזה גדל ביוקר הבריאות, מעצם העובדה שיש לזה סוף-סוף דמוגרפיה, זה גדל, מעצם העובדה שמחר אפשר להגיש לוועדת הסל טכנולוגיות של בריאות הנפש.

<רוני גמזו: זה נכנס למקום הטבעי שלו, שמחבר גוף ונפש למקום הנכון, יחד עם פיתוח של מרפאות.

<רוני גמזו: מה נתן משרד הבריאות?

<רוני גמזו: "פקקט", סליחה שאני אומר את זה, 30 נקודות ברחבי הארץ.

<רוני גמזו: מה שצריך לעשות זה להרחיב את הנקודות האלה.

<רוני גמזו: 30 שזה מבוגרים וילדים, אז אפשר לספור אותם 60 או 50, אבל זה הכול, זה מה שהיה.

<רוני גמזו: אל תטעו את כולם.

<רוני גמזו: זו רפורמה טובה.

<רוני גמזו: אני מאוד שמח שסגן השר ליצמן לקח את זה ואנחנו נמשיך את הרפורמה הזאת.

ניסן סלומינסקי: רב יצחק, עכשיו אני מבין מה שאמרת על ההיפריות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני מתחיל להבין.

יצחק כהן: היפריות חיוביות.

יעקב ליצמן: רוני, שיניים.

אילן גילאון: למה לכנסת אין שיניים?

<רוני גמזו: על השיניים תענה שירה.

<רוני גמזו: היא ביקשה לענות.

<רוני גמזו: מד"א – אני רוצה לומר בצורה ברורה.

<רוני גמזו: במנות דם טיפלנו בוועדה האחרונה.

<רוני גמזו: נושא ההסעות נמצא על שולחננו, זה מאוד-מאוד רגיש, כי אם אני מעלה את מחירי ההסעות, זה בכיס הפרטי של האזרחים.

<רוני גמזו: זה לא פשוט לי.

<רוני גמזו: אני צריך לחשוב היטב לפני שאני עושה את זה, וזה יגיע לוועדת הבריאות.

<רוני גמזו: הדרכות והתכוננות לשעת חירום – אתם כמו כל גוף במערכת הבריאות, יהיה מוכן לשעת חירום, יעשה, ידריך, יתרגל, והכול בלי להתנות את זה בכסף.

<רוני גמזו: בין אם זה קופת חולים, בין אם זה בית חולים, זה חלק מחובות הליבה שלכם להיות מוכנים לשעת חירום, לער"נים, לכל דבר שהוא, ולא תקבלו על זה כסף, כמו שאני לא נותן לשום בית חולים ולשום קופת חולים.

יצחק כהן: מה הם כן יקבלו?

<רוני גמזו: מילים טובות בעניין הזה.

ראובן ריבלין: אם אין להם יסודות?

<רוני גמזו: חבר הכנסת ריבלין, יש להם יסודות.

<רוני גמזו: הם כל הזמן מוכנים, והם עושים עבודה טובה, וזה טוב שהם מבקשים ותמיד זה טוב שיהיה לתת, אבל כשאנחנו מסתכלים על זה בסופו של דבר, ברגע שאני מסמן להם כסף לשעת חירום ולתרגולים, באותו רגע בתור יש לי 30 בתי חולים, ארבע קופות חולים, אף אחד לא יתרגל, כולם יגידו: תן לי כסף.

<רוני גמזו: זה מה שאנחנו רוצים?

<רוני גמזו: לא במשמרת שלי.

ראובן ריבלין: אנחנו לא באים לעזור להם לקבל כסף בעד התרגילים, אנחנו רוצים שבזמן חירום תהיה להם כל המערכת מוכנה, שתהיה מוכנות, אם זה אמבולנסים, אם זה חדרים מוגנים של בנק הדם – כל הדברים האלה.

ראובן ריבלין: לא שהם מבקשים כסף בשביל להיות מוכנים מבחינת תרגול, מדובר פה בתשתיות.

<רוני גמזו: בקשה של תוספת או בעיות של תשתיות שלהם, אני שומע את הנושא הזה פעם ראשונה.

<רוני גמזו: תמיד טוב לשמוע.

אילן גילאון: זה מתקציב משרד הביטחון - - -

<רוני גמזו: זבולון העלה את הנושא של לשכת אשקלון.

<רוני גמזו: היה לנו רופא, שהוא היה גם רופא בריאות הציבור וגם מנהל בית החולים ברזילי.

<רוני גמזו: מנהל בית החולים ברזילי כרגע הוא לא רופא בריאות הציבור.

<רוני גמזו: אני צריך להכפיף את זה לרופא המחוזי של הדרום.

<רוני גמזו: הנפה והלשכה באשקלון תמשיך להיות שם, אבל זה שינהל אותה, רופא שמנהל את המסגרת הזאת באופן רחב, לא פוגע באף אחד.

<רוני גמזו: אני עם ארגוני העובדים בעניין הזה בלי שאני אכתיב משהו, הכול יהיה בשיתוף פעולה וזהות אתם, מבלי שזה יפגע, לא בשירותי המזון, לא בשירותי בריאות התלמיד.

<רוני גמזו: אם תרצה, אני אשב אתך.

זבולון כלפה: כל השירותים נשארים כרגיל?

<רוני גמזו: אותו דבר.

יעקב ליצמן: למה לא?

<רוני גמזו: קידום בריאות צוין כאן על-ידי עמותת "בשבילך".

<רוני גמזו: הרי בנובמבר 2011 העברנו החלטת ממשלה חסרת תקדים על השקעה של מערכת הבריאות בקידום בריאות: ברפואה מונעת, במניעת מחלות, עם השקעה שלנו, מתוך משרד הבריאות.

<רוני גמזו: עקרנו 40 מיליון שקל מתוך משרד הבריאות לתוך התחום הזה.

<רוני גמזו: יכולתי לתת את זה לחולים, אבל אני מבין את מה שאתם אומרים, ואנחנו מכירים ודוחפים את הנושא הזה של קידום בריאות – יש תוכנית לאומית משותפת גם לחינוך, גם למשרד הספורט, ואם יש עוד משהו לעשות, תמיד אני אשמח לשמוע.

ניסן סלומינסקי: רוני, זה מגזר מיוחד שדורש טיפול מיוחד, ואני מציע לא בפורום הזה.

יעל גרמן: אנחנו ניפגש.

יעל גרמן: אני מסכימה שזה מגזר מיוחד וראוי לתשומת לב.

<רוני גמזו: אני חושב שעניתי על הכול.

<רוני גמזו: לגבי אחיות - - -

יצחק כהן: לגבי השר"פ לא ענית לי.

<רוני גמזו: לגבי השר"פ שרת הבריאות תענה.

אורית סטרוק: לגבי הפריפריה.

<רוני גמזו: לגבי הפריפריה – אנחנו ממשיכים בהשקעה שלנו בפריפריה, היא עובדת במספר רמות.

<רוני גמזו: קודם כול, צריך לזכור שאנחנו צריכים לשפר את המשאבים.

<רוני גמזו: שיפור המשאבים זה דרך פיזור יותר טובה של הרופאים.

<רוני גמזו: את זה אנחנו עושים על-ידי תוספת תקנים, שזה בא מתוך הסכם הרופאים וגם על-ידי מענקים.

<רוני גמזו: את כל תקציבי הפיתוח שלנו לבתי החולים אנחנו מעבירים רק לבתי החולים בפריפריה, אנחנו לא נותנים תקציבי פיתוח לבתי חולים במרכז, לא רוצה לתת.

<רוני גמזו: עדיין יש מבחני תמיכה לקופות החולים להשקעה בפריפריה.

<רוני גמזו: צריך לזכור שב-2010 שינינו את נוסחת ההקצאה לקופות החולים ואמרנו להן: אתן תקבלו כסף על-פי המרחק של התושב שלכן, המבוטח שלכן, ממרכז המדינה.

<רוני גמזו: קופות שיש להן יותר מבוטחים בפריפריה מקבלות יותר כסף.

<רוני גמזו: אני לא יודע אם זה מביא את הכסף לשם, זו עבודה שנצטרך לעשות.

<רוני גמזו: זו בעיה לא פשוטה.

<רוני גמזו: כל העולם מתמודד עם פריפריה.

<רוני גמזו: למזלנו, הבעיה של ישראל עם פריפריה היא קצת יותר קטנה מכל העולם בגלל הרפואה הציבורית.

זבולון כלפה: בגלל שהיא קטנה.

אורית סטרוק: בגלל שאנחנו קטנים.

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: לא.

<רוני גמזו: בגלל הרפואה הציבורית, שהרפואה הציבורית היא רפואה שמחויבת להיות פרוסה בכל הארץ.

<רוני גמזו: אחיות – יש לאחיות במדינת ישראל כרגע שלושה מקורות: אקדמיה, והגענו כמעט להכפלה סביב ה-1,400 כסאות באקדמיה; דיפלומה זה בתי ספר לסיעוד שמלמדים היום שנתיים, שנתיים וחצי, כמעט כמו י"ג-י"ד, בתי ספר לסיעוד שפרוסים בכל המדינה.

<רוני גמזו: היתה מדיניות בעבר של משרד הבריאות לעצור את בתי הספר לסיעוד, אפילו לסגור אותם, זה היה בתיאום עם האוצר וכו'.

<רוני גמזו: המדיניות שלי, גם בגלל המדיניות של סגן השר ליצמן, היתה להכפיל את לימודי הסיעוד ברמה, אני לא קרא לזה הנמוכה, אבל לא האקדמית, והיתה השאלה האם גם אורט נכלל בזה, כן או לא.

<רוני גמזו: כרגע אורט לא נכלל בזה.

<רוני גמזו: אמרתי לאורט, כדי לפתור את הבעיה הזאת: לך, תעשה את זה במסגרת מכללה , כי יש לך מכללה, אתה לא חייב דווקא להיכנס במסגרת של הי"ג-י"ד.

<רוני גמזו: הם בודקים את זה.

<רוני גמזו: אני מקווה מאוד שנמצא לזה פתרון; המקור השלישי של האחיות זה הסבות אקדמיות.

<רוני גמזו: יש לנו כ-500-400 הסבות כרגע, והדבר הזה נמשך על-ידי תקציב שאנחנו ממשיכים לתת.

<רוני גמזו: אנחנו מגיעים כרגע ל-2,500 אחיות.

<רוני גמזו: אני לא חושב כמו שושי.

<רוני גמזו: אם שושי אמרה שזה מספיק, אני לא תומך בדעה הזאת.

<רוני גמזו: יש בעיה לבתי חולים או למסגרות שבהן צריך אחיות בדרגה קצת יותר נמוכה, ורוני מתאר את האזורים שלו, שאלה בתי החולים הגריאטריים.

<רוני גמזו: הוא צודק.

<רוני גמזו: אין לי עדיין פתרון למקום הזה.

<רוני גמזו: ביקשתי להמשיך דיון.

<רוני גמזו: לא ידעתי על הדיון שהיה לך אצל שושי.

<רוני גמזו: תחזור אלי יחד עם שושי ונחשוב על דרכים אחרות.

<רוני גמזו: צריך להיות יצירתי פה.

<אלבז מאיר: מה עם הרפורמה בנושא הסיעוד?

<רוני גמזו: סגן השר ליצמן הרים, בתיאום עם הגורמים המקצועיים, רפורמה שהיא מחויבת.

<רוני גמזו: אנחנו חייבים אותה, מכיוון שאנחנו נמצאים כרגע בצומת שבו מספר הקשישים הולך וגדל, והמצבים הסיעודיים הולכים ומתרבים, ואם אתה לא נותן תמיכה קהילתית טובה, הם מידרדרים לאשפוז.

<רוני גמזו: הדבר הזה עולה סביב - - -

יעקב ליצמן: האם משרד הבריאות יתמוך בהצעת חוק פרטית?

<רוני גמזו: - - - הדבר הזה עולה סביב מיליארד שקל לפחות, אולי ברמה הקהילתית אפשר להגדיר את זה כ-700-600 מיליון שקל, אבל זה עדיין המון כסף, שאני לא יודע מאיפה להביא.

<אלבז מאיר: עשינו סקר – 81% מהציבור תומך בזה.

<רוני גמזו: אתם צודקים, אני לא אכחיש.

<רוני גמזו: זה נושא שעדיין לא מטופל ונזרק לתוך ביטוחים סיעודיים עם אקטואריות קשות, עם אקטואריות שבכל פעם מתמוטטות מחדש, עם ביטוחים קבוצתיים שהממונה היה צריך לבטל.

<רוני גמזו: וכולנו כאן במצב של פתרון לקוי שלנו.

<רוני גמזו: גם השרה מאוד מודאגת בהקשר הזה.

<רוני גמזו: אין לנו כרגע משהו אחר לומר בעניין.

ניסן סלומינסקי: תודה.

יעל גרמן: קודם כול, אני מודה למנכ"ל, גם על הידע הרחב וגם על התשובות, ואני רוצה להתייחס בגדול.

יעל גרמן: אני אתחיל דווקא בחוק סיעוד ממלכתי.

יעל גרמן: להערכתי כדי לפתור את בעיית הסיעוד, לא די שמשרד הבריאות ייקח את זה על עצמו.

יעל גרמן: צריך להקים כוח משימה ממלכתי שידון בזה, בשיתוף משרד האוצר, משרד הרווחה, המשרד לגמלאים ומשרד הבריאות – אלה המשרדים שצריכים לטפל.

יעל גרמן: אני רואה את הפתרון, דרך אגב, לא היום, אבל בעתיד, בתוך תמלוגי הגז.

יעל גרמן: כבר דיברתי על זה כמה פעמים.

יעל גרמן: למדינת ישראל יש תמלוגי גז שיתחילו לזרום - -

זבולון כלפה: יש לך הרבה שותפים.

יעל גרמן: רק רגע.

יעל גרמן: - - ב-2025-2020 יהיו לנו תמלוגי גז שמיועדים לרווחה, לחינוך ולבריאות.

יעקב ליצמן: האם את מתואמת עם שר האוצר בעניין הזה?

יעקב ליצמן: אני לא צוחק.

יעקב ליצמן: זו לא דקירה.

יעקב ליצמן: אני שואל ברצינות.

יעקב ליצמן: האם משרד האוצר מוכן לתמלוגים?

יעל גרמן: הרב ליצמן, כידוע לך הקרן הוקמה, כידוע לך התמלוגים מיועדים לבריאות, לחינוך ולרווחה, לא ידעו אותם בצורה מפורטת, ועדיין לא יודעים.

יעל גרמן: זה יבוא לפה.

יעל גרמן: הנה, זה המקום שבו אני מבקשת גם מיושב-ראש ועדת הכספים לשים לב לכך שכל הנושא הגריאטרי, כל נושא הסיעוד, יהיה בנושא התמלוגים – יש בזה גם רווחה וגם בריאות.

יצחק כהן: כל שקל שתקבלי משם ינוכה לך מהתקציב.

אילן גילאון: את לוקחת על עצמך קיטבג, יעל.

אילן גילאון: זה יכשיל אותך בסוף.

אילן גילאון: הנושא הזה לא צריך להיות מותנה.

אילן גילאון: אם לא היה גז, אז - - -

יעל גרמן: אילן, נכון לעכשיו, כמו שאמר רוני, אין לנו, לא 600 מיליון, לא 700 מיליון ולא מיליארד.

יעל גרמן: אין.

יעל גרמן: בואו נשים את זה פה על השולחן.

אילן גילאון: את לא צריכה להצביע על המקורות - - -

יעקב ליצמן: הצעתי 0.5%, אמרו לי שלא רוצים להעלות מסים.

יעקב ליצמן: היום זו בדיחת השנה שלא רוצים להעלות מסים.

יעקב ליצמן: איזה מסים לא העלו?

יעל גרמן: הרב ליצמן, זוהי משימה לאומית שהבריאות לא יכולה לקחת את זה על עצמה לבד.

יעל גרמן: צריך לאחד כוחות.

יעל גרמן: האוצר צריך להיות פה, משרד הרווחה, המשרד לגמלאים ומשרד הבריאות, וביחד צריך לפתור את זה.

יעל גרמן: אני רוצה להתייחס לנושא של שר"פ, כן או לא.

יעל גרמן: אני לא יודעת למה יש כאלה שחושבים ששר"פ זה פתרון הקסם לבעיית הבריאות הציבורית.

יעל גרמן: יש לנו היום בעיה.

יעל גרמן: יש לנו מערכת בריאות נפלאה, יש לנו רופאים נהדרים, ואני לא יודעת אם זה היה ברק אובמה שהמליץ לבוא וללמוד מאתנו, אבל בטוח שה-OECD נתן מחמאות מאוד-מאוד גדולות למערכת הבריאות שלנו, ודירג אותנו במקום החמישי בעולם, אז בהחלט יכול להיות שגם ברק אובמה רוצה ללמוד מאתנו, אבל אין ספק שיש לנו בעיה.

יעל גרמן: היום הרופאים הטובים עוזבים אחר-הצהרים את בתי החולים, חדרי הניתוח שלנו עומדים ריקים, חדרי ניתוח שהם state of the art, ואנחנו רואים איך עוברים למערכת הרפואה הפרטית לביצוע ניתוחים פרטיים.

יעל גרמן: זו בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.

יעל גרמן: לשם כך הקמתי את הוועדה.

יעל גרמן: היתה לנו פגישה ראשונה לפני שבוע, אנחנו מתחילים לעבוד השבוע, ביום חמישי, הוועדה לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית.

יעל גרמן: ועדה שיושבים בה גם כאלה שמאמינים בשר"פ וגם כאלה שמתנגדים לו בכל כוחם.

יעל גרמן: ועדה מאוד-מאוד מאוזנת.

יעל גרמן: אני באה לוועדה הזאת, כמו שאני נוהגת לומר, באוזן ניוטרל.

יעל גרמן: לא, אני לא בטוחה, ואפילו מפקפקת ששר"פ זה הפתרון, אבל אני אשמע את אלה שבעד שר"פ ואשמע את אלה שנגד שר"פ, ובסופו של דבר אני בטוחה שנגיע להחלטה.

יעל גרמן: או שזו תהיה החלטה מאוזנת או שזו תהיה החלטה כזאת או אחרת, אבל זו לא תהיה החלטה שלי.

יעל גרמן: זו תהיה החלטה לאחר שגם נדון בנושאים, ודרך אגב גם יופיעו בפנינו כל הגורמים של מערכת הבריאות: מנהלי בתי החולים, מנהלי הקופות, אלה שעומדים היום בראש בתי החולים - - -

יצחק כהן: אלה שיש להם ואלה שאין להם.

יעל גרמן: אלה שיש להם ואלה שאין להם, הסטודנטים - - -

יעקב ליצמן: היום זה רק אלה שאין להם ואלה שאין להם.

יעל גרמן: לא, יש גם כאלה שיש להם, והראיה שיש לנו ביטוחים פרטיים - -

יעקב ליצמן: רק אלה שיש להם גז.

יעל גרמן: - - ואני מייד אגע גם בעניין הביטוחים הפרטיים.

יעל גרמן: אין ספק שברגע שאנחנו דנים בנושא הזה של חיזוק המערכת של הרפואה הציבורית, אנחנו חייבים לדון גם בנושא הביטוחים.

יעל גרמן: הרב ליצמן, אני מסכימה אתך, ובקטע הזה אנחנו חושבים ממש זהה.

יעל גרמן: יש לנו בעיה רצינית מאוד עם הביטוחים הפרטיים.

יעל גרמן: הביטוחים הפרטיים הם כפל על השב"ן.

יעל גרמן: הציבור הרחב לא יודע מה הוא קונה.

יעל גרמן: הוא קונה את השב"ן, שזה שירות הביטוח הנוסף, שזה מה שאנחנו קוראים "המשלימים", הוא קונה את הביטוח הפרטי.

יעל גרמן: פעמים רבות הוא משלם בכפל, פעמים רבות הוא משלם מיותר.

יעל גרמן: תאמרו לי, איזה סיכוי יש כאן אפילו סביב השולחן שמישהו שיצטרך השתלת כבד?

יעל גרמן: יש, כן.

יעל גרמן: אחד ל-100,000 או 200,000 שצריך השתלת כבד, אז בשביל זה הולכים ומשלמים מאות שקלים לחודש?

יעל גרמן: אלה דברים מיותרים שצריך קודם כול להציף אותם לציבור, להאיר אותם ולשקף אותם.

יעל גרמן: הציבור צריך לדעת על מה הוא משלם, וגם על זה אנחנו נדון בוועדה הזאת שהקמתי.

יעל גרמן: תיירות מרפא זו בעיה.

יעל גרמן: היום רב הנסתר על הנגלה.

יעל גרמן: משה כבר לא נמצא כאן וגם הראל לא נמצא, אבל אין ספק שתיירות מרפא, אני אומרת שהיום היא כמו זרם תת-קרקעי, שאף אחד לא יודע מתי זה יצוף לנו מתחת לפני הקרקע ונגלה - - -

יעקב ליצמן: זה קיים היום בבתי חולים, שזה נגד הנוהל, אפילו נגד החוק.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: תיירות מרפא כרגע לא מבוקרת, לא מנוטרת, לא מפוקחת.

יעל גרמן: מן הראוי לתת את הדעת, לבקר, לנטר, זאת אומרת, לדעת מי בא על חשבון מה בא, וכמובן, כמובן, להחיל עליה רגולציה.

יעל גרמן: זה ברור, וגם את זה בהחלט אנחנו לוקחים על עצמנו לעשות.

יעל גרמן: הנושא האחרון שאני רוצה לגעת בו הוא נושא קטן, אבל אני חושבת שהוא מאוד-מאוד חשוב.

אילן גילאון: סל התרופות והעדכון שלו.

יעל גרמן: על סל התרופות דיברנו.

יעל גרמן: 300 מיליון שקל תוספת.

יעל גרמן: אין כל כוונה לגרוע.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: אני מדבר על מנגנון קבוע.

יעל גרמן: כרגע אנחנו לא נמצאים במנגנון קבוע.

יעל גרמן: אתה צודק שעל סל התרופות יש ויכוח בכל שנה או בכל שנת תקציב, שנה וחצי, שנתיים.

יעל גרמן: זה ויכוח עם משרד האוצר, ובהחלט מן הראוי שזה ייכנס באופן קבוע על-פי פרמטרים מאוד-מאוד אובייקטים, כדי לעדכן.

יעל גרמן: נכון לעכשיו אני חושבת ש-300 מיליון שקלים תוספת זו תוספת ראויה ביותר.

יעל גרמן: הנושא האחרון שאני רוצה לדון בו, שהעלו אותו, ואני חושבת שהוא נושא מאוד-מאוד חשוב, שנוטים לא לדבר עליו, זה נושא ההתאבדות.

יעל גרמן: במדינת ישראל, מעטים יודעים, שבין 400 ל-500 איש מתאבדים.

יעל גרמן: קרוב ל-6,000 מנסים להתאבד.

יעל גרמן: אלה נתונים שלא יודעים.

יעל גרמן: אלה נתונים שיותר גבוהים מנתוני תאונות הדרכים שלנו.

יעל גרמן: על תאונות הדרכים מדינת ישראל מוציאה קרוב ל-40 מיליון, אם אני לא טועה.

<שירה גרינברג: 430 מיליון.

יעל גרמן: 430 מיליון על מניעת תאונות בדרכים, וזה טוב ויפה.

יעל גרמן: הגיע הזמן שמדינת ישראל תיתן את הדעת גם לנושא האובדנות.

יעל גרמן: אנחנו במשרד הבריאות יחד עם משרד הרווחה ומשרד החינוך – אנחנו נגיש לממשלת ישראל תוכנית לאומית למניעת אובדנות.

ראובן ריבלין: כמה ער"ן מתוקצבת?

<רוני גמזו: יש על זה דיון השבוע.

יעל גרמן: הובטח להם 3 מיליון.

יצחק כהן: כבוד השרה, כמה מתים מזיהומים בבתי חולים?

יעל גרמן: 5,000 איש.

יצחק כהן: וכמה שם משקיעים?

יצחק כהן: את מדברת על 300 מתאבדים ועל 400 בתאונות דרכים.

יעל גרמן: כבוד סגן שר האוצר לשעבר, אנחנו מתכוונים לתת את הדעת, למרות ש-5,000, וזה המספר שפורסם על-ידי מבקר המדינה, זה מספר שצריך לסייג, מפני שחלק מהזיהומים הם גם על אנשים שחולים ממילא.

יעל גרמן: אין ספק שצריך לתת את הדעת גם לכך, לכל נושא הזיהומים, ורוני עומד לטפל בנושא בצורה מקצועית.

<רוני גמזו: בתוך שבועיים תשמעו על תוכנית בנושא.

יצחק כהן: עם מספרים, רוני.

<רוני גמזו: עם כסף.

יעל גרמן: בוודאי.

יעל גרמן: עם כסף.

יעל גרמן: אני רוצה לסיים ולומר שמערכת הבריאות שלנו היא מערכת נפלאה.

יעל גרמן: היא חרתה על דגלה שוויון, צדק וערבות הדדית.

יעל גרמן: ואנחנו נעשה הכול כדי שמערכת הבריאות תלך לאורו של החזון של שוויון, צדק וערבות הדדית.

אילן גילאון: אמן.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: שירה, אגף התקציבים.

זבולון כלפה: עם האוצר, עדיף שזה יהיה ארוך.

ניסן סלומינסקי: רק צריך להגיד מספרים, לא נאומים.

יעקב ליצמן: אני צריך לקבל תשובה גם על ההסכם.

ניסן סלומינסקי: שירה.

<שירה גרינברג: אני אענה בקצרה.

<שירה גרינברג: רציתי רק לתת תשובה לחבר הכנסת ליצמן שביקש את התייחסותנו בתחילת הדיון, ולא שכחתי זאת.

<שירה גרינברג: אני אתחיל ואומר שמערכת הבריאות מקבלת תוספות תקציביות גדולות ונכבדות, הציג אותן בפירוט מנכ"ל משרד הבריאות.

<שירה גרינברג: אנחנו מדברים על כ-3 מיליארד שקלים בתקציב הדו-שנתי, כאשר על מערכות אחרות משיתים המון קיצוצים.

<שירה גרינברג: התקציב הוא תקציב לא פשוט.

ראובן ריבלין: כמה מזה להסכם הרופאים?

ראובן ריבלין: התוספת של 3 מיליארד זה נוקשה?

יעקב ליצמן: כמה שכר?

<שירה גרינברג: הסכם הרופאים מקבל ביטוי במדד השכר בתוך ההתייקרויות - -

יעקב ליצמן: כמה כסף?

<שירה גרינברג: אני מתייחסת.

<שירה גרינברג: אני מתארת את המצב.

<שירה גרינברג: - - ובמסגרת המענקים, והדבר הזה מתכנס בשנה הזאת לכדי כמה מאות מיליוני שקלים בשנה הזאת מבחינת המחירים והמענקים.

<שירה גרינברג: לגבי התוספות – כמו שאמרתי אני לא אפרט, אבל חשוב לזכור שהמצב הפיסקלי של מדינת ישראל בתקציב 2014-2013, בתקציב הדו-שנתי הזה, הוא מצב לא פשוט כלל.

<שירה גרינברג: אנחנו מדברים בשנת 2014 על קיצוצים, התאמות בצד ההוצאה, בהיקפים של כ-17 מיליארד שקלים, אנחנו מדברים על התאמות בצד ההכנסה, על מנת להתכנס לחוקים הפיסקליים של מדינת ישראל – אנחנו מדברים על 14 מיליארד שקלים.

<שירה גרינברג: עם זאת, מערכת הבריאות, באמת בהובלת משרד הבריאות, העומדים בראשו, באמת אפשר להגיד שנלחמו קשות לטובת מערכת הבריאות ולטובת התקציבים שאכן יגיעו למערכת הבריאות.

<שירה גרינברג: אכן, אני חייבת להגיד שיש כאן הצלחה של כולנו.

יעקב ליצמן: לא אמרת מילה אם הסכם צריך לקיים או לא.

יעקב ליצמן: אני לא יודע עברית, אני יודע יידיש.

יעקב ליצמן: פיסקלי שפיסקלי, אני לא יודע את כל הדברים.

יעקב ליצמן: תגידי מה התכלס.

יעקב ליצמן: אדם חתם - - -

ניסן סלומינסקי: ליצמן, היא כבר היתה יכולה להגיע לדברים האלו.

ראובן ריבלין: צריך, בטוח.

<שירה גרינברג: אני מייד מגיעה לזה וכמובן שהדברים קשורים אחד בשני בהקדמה שאני מתארת.

יעקב ליצמן: אם את נותנת תוספת, זה לא קשור.

יעקב ליצמן: אם את אומרת: זה קשה לי, אין לי כסף, בסדר.

יעקב ליצמן: אם את מוסיפה 3 מיליארד שקל, ל-80 מיליון שקל אין לך כסף, עם כל הכבוד - - -

ניסן סלומינסקי: רב יעקב, אנחנו בפיגור של חצי שעה.

יעקב ליצמן: גם הכנסת בפיגור קל.

יעקב ליצמן: ..

ניסן סלומינסקי: לא כולם.

<שירה גרינברג: אני אשמח לענות אחרי ההסבר על כל שאלה שתהיה.

<שירה גרינברג: כפי שאמרתי, המצב הפיסקלי הוא מצב לא פשוט, ומשרד הבריאות מקבל המון תוספות תקציביות.

<שירה גרינברג: ואכן, דרך אגב, מבחינת ההפחתות, מבחינת הקיצוצים של המשרד, אכן מה שחבר הכנסת ליצמן מתאר, זה אכן נכון.

<שירה גרינברג: היתה החלטת ממשלה שדיברה על תוכנית עד גילאי 14 שייכנסו לגבי השיניים, שזה ייכנס לסל הבריאות, ואכן בתקציב של שנת 2014-2013 נאלצנו להפסיק את זה בגיל 12 - -

יעקב ליצמן: לא בגלל כסף.

יעקב ליצמן: הוספתם.

<שירה גרינברג: - - בהחלט בשל מגבלות פיסקליות.

אילן גילאון: ממשלה שלא מקיימת חוקים, אתה רוצה שתקיים הסכמים?

יעקב ליצמן: אז איך עשו הסכם - - -

ניסן סלומינסקי: חבר'ה.

<שירה גרינברג: ברור לי שהרבה יותר פופולרי לדבר על התוספות ולא לדבר על ההפחתות.

<שירה גרינברג: אכן, תקציב מערכת הבריאות מקבל הרבה מאוד תוספות, אבל יש מספר הפחתות, ואני חייבת להגיד שמספר הפחתות מצומצם מאוד.

<שירה גרינברג: אנחנו מדברים על הנושא של הפחתת השיניים, אנחנו מתקצבים בתקציב 2013 40 מיליון שקלים לטובת השיניים, על מנת להשלים את הכניסה של שני המחזורים של גילאי 11 ו-12, ולאחר מכן אנחנו לא נמשיך לתקצב, לאחר החלטת הממשלה שהתקבלה בערב התקציב.

<שירה גרינברג: לגבי העצירה של הרפורמה, זה נכון לשלב זה.

<שירה גרינברג: בעתיד, אם יהיה כסף לדבר הזה, ייתכן ותחליט הממשלה להמשיך עם הרפורמה.

יצחק כהן: יש שאלה של מדיניות לגבי השיניים?

<שירה גרינברג: לא.

<שירה גרינברג: זה לגמרי עניין של אילוץ תקציבי.

אילן גילאון: יהיו שיניים, יהיה כסף.

אילן גילאון: ..

<שירה גרינברג: האוצר רצה ומשרד האוצר לא רצה.

אילן גילאון: ליצמן, היא אומרת יהיו שיניים, יהיה כסף.

אילן גילאון: זה מה שהיא אמרה.

יצחק כהן: האם זה קשור לחרדים או לא קשור לחרדים?

<שירה גרינברג: זה לא נוגע - -

יעקב ליצמן: השרה רצתה, שר האוצר לא רצה.

אילן גילאון: אל תסכסך.

יעקב ליצמן: אני לא מסכסך, אני אומר אמת.

יעקב ליצמן: למה אני מסכסך?

<שירה גרינברג: - - אני גורם מקצועי.

<שירה גרינברג: יש פה עניין תקציבי של כסף.

יעקב ליצמן: אסור להגיד אמת בכנסת?

יעקב ליצמן: אתה תשכנע אותי אילן שבכנסת לא צריך לקיים הסכם כתוב וחתום?

יעקב ליצמן: אם כך, למה אני מכבד את ההסכם של האוצר?

יצחק כהן: אם היית חרדי, מה היית אומר?

ניסן סלומינסקי: רבותי, עזבו.

ניסן סלומינסקי: זה לא יעזור אם תעלו את זה עוד פעם ועוד פעם.

ניסן סלומינסקי: היא אמרה מה שהיא אמרה.

יעקב ליצמן: היא לא אמרה כלום.

ניסן סלומינסקי: אז היא לא אמרה.

ניסן סלומינסקי: זו היכולת שלה להגיד.

ניסן סלומינסקי: גם אל תשאלו אותה שאלות שיספקו רק - - -

יעקב ליצמן: אני רוצה רק תשובה אחת מהאוצר, האם צריך לקיים הסכם או לא.

ניסן סלומינסקי: צריך.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: היא תגיד, לא אתה.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

ניסן סלומינסקי: תמשיכי.

<שירה גרינברג: אני יכולה לענות לחבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: זכותך להגיד שאתה לא רוצה שהיא תענה לי, זכותך המלאה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אתה שואל עשר פעמים.

יעקב ליצמן: זכותי להשתולל כאן.

יעקב ליצמן: אין דבר כזה שמשרד לא עונה, שהיא תגיד את האמת, מה קורה כאן.

<שירה גרינברג: אני ממשיכה ואומרת שיש הפחתות גם בתחומים אחרים.

<שירה גרינברג: יש הסכמי שכר, כמובן כתוצאה מהמצב התקציבי והפיסקלי גם שם יש שינויים שנעשו, גם בשיניים יש שינויים שנעשו.

<שירה גרינברג: יש נושאים נוספים שיש שינויים שנעשים.

<שירה גרינברג: הדבר הזה הוא אילוץ של המצב הפיסקלי - -

יעקב ליצמן: אסור לרופאים להאמין לממשלה.

<שירה גרינברג: - - וצריך לקבל את זה שברגע שיש אילוצים פיסקליים, צריך לעתים לעשות שינויים שהם אכן שינויים כואבים, אבל חייבים לבצע אותם.

יצחק כהן: השאלה אם זה פיסקלי או מדיניות של שר האוצר.

אילן גילאון: כדי לקיים הסכמים - - -

ניסן סלומינסקי: תודה, רבותי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להודות לשרת - - -

יעקב ליצמן: לא קיבלתי תשובה, אבל אני מודה.

ניסן סלומינסקי: כולנו יודעים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להודות לשרת הבריאות, למנכ"ל, ובאמת להגיד לכם שיש לכם מערכת נפלאה מצד אחד, מצד שני יש המון מה לעשות כדי לשפר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו סומכים עליכם גם בגלל הידע ויכולת ההנהגה, ובעיקר בגלל הלב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו סומכים עליהם שתוכלו לפתח את המערכת לטובת כל האזרחים.

יעל גרמן: תודה רבה.