ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 9, 2013-06-11 12:30

עמרם מצנע: טוב, ברוכים הבאים, מכובדי וידידי שר המדע יעקב פרי, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש המועצה המקומית ירוחם מיכאל ביטון.

יצחק הרצוג: מחליפך.

עמרם מצנע: ובאמת לכבוד לי באופן אישי, וכמובן כיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, לארח את הנבחרות של הרובוטיקה, שהביאו לנו הישג יוצא מן הכלל בתחרויות הבין-לאומיות.

עמרם מצנע: אבל מי שקצת מכיר את הפעילות של הרובוטיקה בשנים האחרונות יודע שההישגים הם בעצם תוצאתיים לתהליך ארוך ומתמשך של הכנסת התחום הזה של רובוטיקה לבתי-הספר בכלל, וכמובן המעורבות והליווי שאני עשיתי לקבוצה בירוחם.

עמרם מצנע: ואין ספק שזו פלטפורמה יוצאת מן הכלל לא רק ללימוד אלא לחינוך, לעשייה יצירתית, ואני חושב שכולם בסופו של דבר זוכים.

עמרם מצנע: נמצאים פה אתנו הרבה מאוד גורמים ואני מקווה שנצליח באמת לשמוע את רובם לפחות.

עמרם מצנע: אנחנו רושמים פרוטוקול, הפגישה דרך אגב גם מצולמת, כך שאיך נאמר היזהרו בדבריכם.

עמרם מצנע: זאת הפתיחה.

עמרם מצנע: כבוד השר, בבקשה.

יעקב פרי: חברי וידידי, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, אני רואה שאדוני יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה - - -

<קריאה: הוא תיכף - - -

יעקב פרי: אני אברך אותו בכל מקרה.

יעקב פרי: חברי חברי הכנסת, מנכ"ל משרדי, משרד המדע, מנחם, תלמידות ותלמידים, אורחים נכבדים.

יעקב פרי: קודם כול, תודה על ההזמנה וההזדמנות לדבר בפני שתי הוועדות על נושא קידום לימודי הרובוטיקה, וכמובן ברכות מאלפות לתלמידות ולתלמידים מהמשלחת הישראלית מירוחם.

יעקב פרי: אדוני יושב-ראש המועצה המקומית ירוחם, אכן ירוחם מעצמת רובוטיקה, כפי שהשקף מראה לנו.

יעקב פרי: ברכות על ההישגים שלכם בתחרות הבין-לאומית.

יעקב פרי: אני לא אלאה אתכם בנאומים ארוכים, אני רוצה לדבר ברשותכם על החשיבות בשילוב של נושא הרובוטיקה בחינוך ילדים ונערים בגיל הקדם אקדמי, מנקודת מבטו של משרד המדע, מנקודת מבטי.

יעקב פרי: לימודי הרובוטיקה, רבותי חברי הכנסת ויושבי-ראש הוועדות, הם דבר שמסייע בפיתוח מיומנות של חשיבה טכנולוגית.

יעקב פרי: והדבר החשוב יותר שהוא מפתח את המיומנויות האלה בצורה עצמאית, כך שאין תמיד צורך במורה או מדריך כל זמן הלימוד.

יעקב פרי: החינוך לרובוטיקה מעשיר את הידע של התלמידים בנושאים חשובים ומגוונים שחלקם, הייתי אומר: אולי אפילו רובם, אינם מצויים בתוכנית הלימודים הרגילה של בתי-הספר, ותחום הרובוטיקה מאפשר לימוד ברמה של תכנון כולל של כל הפרויקט, ובמקביל התמקדות והתמקצעות בתת-נושאים כחלק מאותו פרויקט.

יעקב פרי: לימודי רובוטיקה מהווים פלטפורמה מצוינת להגביר את המודעות לבעיות העולם המודרני, לקשר שבין פיתוחים טכנולוגיים, איכות הסביבה, וערכים חברתיים, כמובן לא פחות חשוב, כמו עזרה הדדית, כמו עבודת צוות, שותפות, התמדה, השקעה והתמודדות עם בעיות.

יעקב פרי: שיקול נוסף לעידוד לימודי הרובוטיקה בגילאים שלכם היא העובדה שכל האוניברסיטאות ומכוני המחקר במדינת ישראל, אשר נציגי חלק מהם, אני מקווה, נמצאים אתנו פה, פעילות מאוד בתחום הרובוטיקה ובתחומים שמשיקים, ונכון לנצל את היתרון הזה ולקדם את הקשר בין האקדמיה לקהילה, לילדים ונערים.

יעקב פרי: מביאים לי פתק עכשיו שנמצאים כאן עמנו גם חברי משלחת נוספים, נציגי בתי-הספר "רמות-חפר", "רופין" ו"מעיין-שחר", שגם הם זכו בתחרות ולא נמנו על המשלחת של ירוחם.

יעקב פרי: ברכותי.

יעקב פרי: אני מניח שחברי הכנסת ויושבי-ראש הוועדות מצטרפים לברכות הללו.

יעקב פרי: היתרון פה הוא כפול, מכיוון שמצד אחד אנחנו משתמשים במוקדי הידע ובמוקדי המצוינות כדי להנגיש את הנושאים האלה לאוכלוסייה, ומצד שני אנחנו גם מכינים ומעודדים את הילדים ואת הנוער להשתלבות באקדמיה, ולא פחות חשוב, להשתלבות במשק, ובנושאים חשובים, כמו שציינתי.

יעקב פרי: אחת ממטרות משרד המדע, כמובן בשנים האחרונות, הוא קידום ופיתוח של הון אנושי ללימודי הנדסה.

יעקב פרי: אני אגלה לכם פה שבשנים האחרונות ישנה ירידה די מדאיגה בלימודי ההנדסה, דבר שצריך כמובן לטפל בו.

יעקב פרי: בעוד שמשרד החינוך, ולענייננו מינהל המדע והטכנולוגיה בראשות ד"ר עופר רימון, אחראי על החינוך הפורמלי, הפעילויות החינוכיות שמתקיימות בשעות שבהן מתקיימים הלימודים, מקומו של משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, משרדי, הוא קידום הנושאים הללו במסגרת החינוך הלא פורמלי, או הא-פורמלי, בשעות אחר הצהריים ובשעות החופשיות.

יעקב פרי: ומבחינתנו העיסוק ברובוטיקה לאחר שעות הלימודים מהווה זרז להתמקצעות ולגיטימציה חברתית לעיסוק בתחום בשעות הפנאי, ומהווה כלי גיוס, עתודה נוספת של בני נוער שמתעניינים בנושא.

יעקב פרי: בימים אלה אנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך של חיזוק שיתוף פעולה בין משרד המדע לבין מינהל המדע והטכנולוגיה במשרד החינוך, כדי לקדם את החינוך בנושאים החשובים הללו בצורה מקיפה ותואמת.

יעקב פרי: ואני מאוד מקווה, עופר, ששיתוף הפעולה יישא פרי, הוא חשוב.

יעקב פרי: עד כה משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל פעל בתחום החינוך לרובוטיקה בכמה דרכים.

יעקב פרי: קידמנו הקמתם והפעלתם של 20 מרכזי מחשוב ורובוטיקה בישובים דרוזים ברחבי הארץ, ובכולם מתקיימים חוגי רובוטיקה באופן קבוע.

יעקב פרי: בנוסף המשרד תומך, כמיטב יכולתו, בחוגי מצוינות ברשתות של בתי-ספר תיכוניים וברשויות המקומיות, אשר חלק גדול מהם הינם חוגי הרובוטיקה.

יעקב פרי: המשרד גם העניק במה לפיתוחים בתחום הרובוטיקה במסגרת "הבית הפתוח" בבית הנשיא.

יעקב פרי: ובנוגע לירוחם.

יעקב פרי: משרד המדע אומנם סייע, אבל רוב האשראי על ההישג המרשים של הקבוצה הנפלאה הזאת שייך לד"ר רחל קנול.

יעקב פרי: אנחנו לא מכירים, ד"ר קנול.

עמרם מצנע: תרימי יד.

יעקב פרי: לא, ראיתי.

יעקב פרי: ראיתי מהעובדה שהיא הסמיקה.

יעקב פרי: אני הבנתי מאנשי משרדי שאת המשוגעת לדבר, ואת מהווה מנוע בלתי מתכלה של אדם אחד.

יעקב פרי: את יזמת, את דחפת ואת הובלת, בסיוע כמובן ידידי מצנע והיום ראש המועצה המקומית בירוחם, בסיוע משרד החינוך ובסיוע משרדי, ותוך גיוס של הקהילה המקומית, והבאת להקמתו של מרכז המדע, והפיכתה של ירוחם, כפי שאמרנו כבר קודם, למעצמת רובוטיקה אשר קבוצות ממנה קוטפות פרסים בארץ ובעולם.

יעקב פרי: התוכנית של משרד המדע והתוכנית שלי היא לקחת את המודל שלך, את המודל המוצלח של ירוחם, ולנסות להעתיקו, בשיתוף פעולה עם רשויות מקומיות נוספות ברחבי הארץ, לקחת מבנים ששייכים לרשות המקומית ואינם בשימוש, ויש כאלה רבים, למלא אותם בכלים ובציוד שדרושים, ולרתום את הקהילה מאותו אזור, כפי שעשית את, ד"ר קנול, כדי להביא את הניסיון ואת ההצלחה של ירוחם לכל רחבי המדינה.

יעקב פרי: מבחינה זו תהיו נושאי הדגל.

יעקב פרי: אני מבקש להודות לכם שוב גם על ההזמנה, ולברך את התלמידים ואת כל הנוכחים פה, את ראש המועצה, על ההישגים שלכם, ולאחל לכולנו שנת רובוטיקה מוצלחת.

יעקב פרי: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל.

עמרם מצנע: אני מציע, רחל, שתראו לנו עכשיו את הסרטון שהכנתם.

<רחל קנול: הכנו קצת יותר מסרטון, ואנחנו נתחיל.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: אוקיי, קדימה.

<טל ברקו: שלום.

<טל ברקו: אני טל, תלמיד כיתה י"א ב"אורט".

<טל ברקו: אני אספר לכם קצת על FIRST.

<טל ברקו: זה ארגון שהוקם בארצות-הברית על-ידי דין קיימן, ארגון שמורכב כולו ממתנדבים.

<טל ברקו: הוא בא לקדם ערכים של מדעים וטכנולוגיה בקרב בני נוער על-ידי תחרות רובוטיקה בכל העולם.

<יהודה עיטם: אני בוגר של הנבחרת ובוגר של הישיבה התיכונית בירוחם.

<יהודה עיטם: השנה הייתי עוזר מדריך של הקבוצה בירוחם ומדריך של קבוצת הרובוטיקה של הבנות בבאר-שבע.

<יהודה עיטם: אני אספר לכם טיפה על ההישגים של הקבוצה שלנו, ירוחם, במהלך ארבע השנים של הפרויקט.

<יהודה עיטם: התחלנו עם שנה ראשונה טיפה פחות מוצלחת, בשנה השנייה שלנו כבר הגענו להישגים יותר מרשימים, הגענו למשחקי הגמר וסיימנו בסופו של דבר בדירוג השמיני.

<יהודה עיטם: שנה לאחר מכן, בשנה השלישית, שנה שעברה, הצלחנו כבר לסיים את התחרות במקום השני.

<יהודה עיטם: השנה סיימנו במקום טיפה יותר נמוך, במקום שלישי-רביעי, אבל השנה זכינו בפרס היושב-ראש שהוא בעצם הפרס הנחשב ביותר בתחרות, פרס ה-Chairman.

<יהודה עיטם: הפרס הזה ניתן לקבוצה שמקדמת את ערכי FIRST בקהילה ותורמת לקהילה, הפרס מזכה בהשתתפות בתחרות העולמית.

<יהודה עיטם: בתחרות העולמית גם זכינו בפרס השופטים, שזה הפרס המקביל לפרס היושב-ראש, בחטיבה שבה השתתפנו.

<יהודה עיטם: בנוסף, מה שאתם רואים פה בתמונה משמאל, החבר'ה של הקבוצה הצעירה שלנו שהיום הם כבר בקבוצה הבוגרת, שנה שעברה השתתפו בתחרות יחד עם עוד 300 קבוצות מרחבי העולם, תחרות החדשנות הגלובלית.

<יהודה עיטם: בתחרות הם היו צריכים להמציא איזה פטנט שעוזר בשימור מזון, והם הגיעו למקום השני מבין 300 קבוצות מרחבי העולם.

<יהודה עיטם: אנחנו בשאיפה להתקדם ככה גם בשנים הבאות, ולהמשיך בטיפוס שלנו.

<אורי הילדסהימר: אני אורי הילדסהימר, תלמיד כיתה י"א בישיבה התיכונית בירוחם.

<אורי הילדסהימר: הקבוצה שלנו, הדבר המרכזי שמייחד אותה זה שהיא מורכבת משלושה בתי-ספר: בית-ספר תיכון "מקיף אורט", מדרשיה דתית לבנות ועוד ישיבה תיכונית.

<אורי הילדסהימר: השילוב הזה בין שלושת בת0י-הספר, שהם כולם גוונים שונים וילדים שונים, זה עושה את הקבוצה שלנו, יוצר שילוב מעניין שבאמת עוזר להצמיח את הקבוצה למעלה.

<ראובן שטל: שלום, לי קוראים ראובן.

<ראובן שטל: אני סיימתי י"ב לפני כשנתיים וחצי בירוחם, זכיתי ב"אות רמון" לפני שנתיים ממשרד המדע.

<ראובן שטל: היום אני משמש במרכז מדעים כאחד מהרכזים של תוכנית הרובוטיקה.

<ראובן שטל: אצלנו בירוחם אנחנו מאמינים שחינוך לא מתחילים בכיתה י', חינוך מתחילים בכיתה א' או אפילו לפני זה.

<ראובן שטל: אז לכן הקמנו תוכנית שאנחנו קוראים לה "תוכנית 12 השנים".

<ראובן שטל: הרעיון שלה שאנחנו חושפים את הילדים למדעים, לטכנולוגיות, לרובוטיקה, כבר בגיל כיתה א', ואתגרים כמובן, ותוכניות ורכיבים שמתאימים לקבוצת הגיל הזאת, וככל שהילדים גדלים כך אנחנו מעלים את הרמה, מעלים הילוך, עוברים לרכיבים יותר אמיתיים, לתוכנה יותר אמיתית.

<ראובן שטל: עד שבסוף מגיעים לנבחרת הבוגרת ואחר כך בתקווה לשירות משמעותי בצה"ל, לאוניברסיטה, לחיים מקצועיים מלאי טכנולוגיה ומדע.

<רחל קנול: טוב, אז אני רחל, ואני מנהלת אשכול הפיס מרכז המדעים בירוחם, וחלק מהפעילויות של המרכז מדעים, של אשכול הפיס, זו תוכנית הרובוטיקה, כפי שאתם שומעים עליה.

<רחל קנול: עכשיו, אחד הדברים שאני מקפידה עליהם, מתוך האני מאמין, זה שהרובוטיקה תפעל כמו תנועת נוער – המון המון עצמאות וחופש לחבר'ה לפעול.

<רחל קנול: ומה זה אומר?

<רחל קנול: זה אומר שחבר'ה ותיקים יותר מדריכים חבר'ה צעירים יותר, הבוגרים של הקבוצה הופכים להיות מדריכים צעירים.

<רחל קנול: כמו שאתם רואים פה, יש לנו כבר נציגים כאלה של הדור הבוגר.

<רחל קנול: וככה בעצם אני נותנת להם המון חופש, עם כל המקום לטעות, להתבלבל, אבל זה חלק מהעניין בשביל להעצים אותם ולבנות אותם בכל התהליך הזה, כי התהליך הוא מאוד מאוד חשוב והוא חלק מהעניין.

<דוד לוי חברוני: שלום, שמי ד"ר דוד לוי חברוני, ואני מקמ"ג, מהקריה למחקר גרעיני בנגב, תושב ירוחם.

<דוד לוי חברוני: ואנחנו שותפים מהשנה הראשונה בהקמה של הקבוצה של הבוגרים, הקבוצה של הילדים האלה.

<דוד לוי חברוני: בשביל קמ"ג זה באמת פרויקט מאוד משמעותי, אחד מפרויקטי הדגל שלנו בתרומה לקהילה, אחד מהפרויקטים הרבים שאנחנו עושים בקהילה.

<דוד לוי חברוני: אנחנו מלווים את הילדים בעיקר בפן המקצועי, נותנים להם יותר את הרקע ההנדסי, טכנולוגי.

<דוד לוי חברוני: אני בעיקר בוגר הנדסה מכונות, יש אצלנו מדענים מהנדסת חשמל, שבעצם נותנים את הרקע, את הדיסציפלינות השונות המקצועיות שקשורות בפרויקט.

<דוד לוי חברוני: וזה מאוד יפה לראות, שבשנים הראשונות היינו צריכים מאוד לתת הדרכה הרבה יותר מסיבית, היום הילדים פה מדריכים אחד את השני, בוגרים מדריכים צעירים, הפרויקט מתגלגל ככה והילדים מקבלים הרבה יותר מקצועיות ועצמאיות לבד, ואנחנו רק מלווים אותם היום מרחוק יותר ויותר.

<דוד לוי חברוני: אנחנו גם עוזרים להם בבתי המלאכה בקמ"ג בייצור של דברים שהם לא יכולים לייצר בגלל המגבלות, כי עדיין, הסדנא, כמו שאתם רואים פה, היא סדנא מאוד קטנה, מאוד צנועה בכסף ובכלים.

<דוד לוי חברוני: אז אם יש כלים או דברים מסובכים לייצר אז אנחנו עושים להם אותם אצלנו.

יעקב פרי: מהנדסי קמ"ג עוזרים גם חוץ מתחום הרובוטיקה במרכז למדעים?

<דוד לוי חברוני: כן.

<רחל קנול: מאוד.

יעקב פרי: באיזה תחומים?

<דוד לוי חברוני: יש תחום של חונכות, שרחל יכולה לציין, של מדעים, שהתחיל הפרויקט הרבה לפנינו, התחיל לפני עשר שנים, תחום של חונכות בפיזיקה, שרחל הקימה את המגמה לפיזיקה בירוחם.

<דוד לוי חברוני: אז זה תחום שעוזר להם בחונכות פעם בשבוע, מגיעים אחר הצהריים ועוזרים להם בחונכות.

יעקב פרי: גם מהנדסים שהם לא תושבי ירוחם?

<דוד לוי חברוני: כן, דווקא בפרויקט הזה יש הרבה מאוד חבר'ה צעירים שרובם לא מירוחם בכלל, ומגיעים פעם בשבוע.

יעקב פרי: תודה.

עמרם מצנע: רחל, שתי דקות טיים אאוט.

עמרם מצנע: חבר כנסת הרצוג פשוט צריך ללכת והוא רוצה להגיד משהו.

יצחק הרצוג: אני, אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר זכיתי לבקר במרכז למדעים הזה בהזמנתו של ראש המועצה, ידידי מיכה ביטון, והיה מאוד מאוד מרשים לראות את הפעילות.

יצחק הרצוג: עכשיו, זה היה מרשים מכמה בחינות.

יצחק הרצוג: קודם כול, התוצר הסופי, הרכב הזה שהם פיתחו, שלמי שבא מעולם הרווחה ומעורב בו, מבין את המשמעות של רכב שנועד לסייע לילדים עם צרכים מיוחדים בתוך גן ילדים.

יצחק הרצוג: חשבתי שזה פיתוח מבריק, ואני חושב שמעבר ליופי של המרכז ולפעילות שלו, גם המטרה שהוא פיתח כשלשמה היא דבר חשוב מאוד.

יצחק הרצוג: הדבר השני זה העובדה שזה שם את ירוחם בכפר הגלובלי במקום אחר.

יצחק הרצוג: ואני חושב ששיתוף הפעולה בין משרד החינוך, משרד המדע והרשות המקומית, צריך לזכות לברכה וגיבוי מכיוון שזה מניב תוצאות שהן חשובות מאוד לכולנו.

יצחק הרצוג: ודבר אחרון, אני רוצה להגיד תודה באמת לחבר'ה הנהדרים הללו.

יצחק הרצוג: חלקם ישבתי איתם, חבר'ה שלומדים פיזיקה.

יצחק הרצוג: עכשיו, פיזיקה לא היה התחום החזק שלי אף פעם.

יצחק הרצוג: אני רק יכול לומר שככה מתחילים לפתח את העתיד של המדינה.

יצחק הרצוג: ואני מברך את כל מי שיזם ואני מניח שגם אתה, עמרם, הייתה לך יד גדולה בפיתוח המרכז הזה, ומודה לשר פרי.

יצחק הרצוג: מאחל לכולכם המון המון הצלחה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שמעון, אתה גם רוצה?

שמעון אוחיון: כן, אני רוצה רק להצטרף, אל"ף, להתנצל - - -

יצחק הרצוג: לנו יש הצבעה.

שמעון אוחיון: בדיוק כך, משום שאני פשוט הולך גם לאיזושהי הצבעה שלא הייתה מתוכננת.

שמעון אוחיון: ואני מלא שמחה וגאווה לראות את הקבוצה הזאת, את המהפך הזה.

שמעון אוחיון: אני זוכר, בילדותי ביליתי שנים רבות במה שנקרא אז כפר ירוחם, תל ירוחם.

<קריאה: כפר.

שמעון אוחיון: גם תל ירוחם וכפר ירוחם.

שמעון אוחיון: ועם כל הסטראוטיפים והדעות הקדומות וכל מה שקרה מסביב לירוחם.

שמעון אוחיון: ומה אני יכול רק להגיד, אני באמת מלא שמחה וגאווה, לא רק בגלל המקצועיות, נהניתי מההבעה שהיא לא רובוטית דווקא, יש גם עושר – גם רובוטיקה, גם עושר בהבעה.

שמעון אוחיון: ותמשיכו בעניין הזה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כן, רחל, בבקשה.

<רחל קנול: אני רק רוצה להוסיף משפט למה שאמר ד"ר דוד חברוני.

<רחל קנול: הוא צנוע, הוא לא סיפר לכם, אבל לפני שבוע וחצי המתנדבים שלנו מקמ"ג, שזה קריית מחקר גרעינית, הכור בדימונה, קיבלו פרס עובד קהילתי מצטיין על התרומה שלהם לקבוצה.

<רחל קנול: ואתם צריכים להבין, שהם נמצאים אתנו ימים ושעות, זה יותר קשה ממילואים מה שהם עושים, והם מביאים איתם המון המון רוח צעירה וזה מדהים.

<רחל קנול: עכשיו, חוץ מזה באמת יש לנו מדענים שמשתלבים גם במגמת הפיזיקה, גם במגמת הכימיה.

<רחל קנול: אנחנו דואגים לחבור בשיתוף פעולה מאוד יפה גם לתעשייה מקמ"ג, וגם "פריגו" ועוד תעשיות באזור.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<רותם שטל: שמי רותם שטל, אני הקפטנית של הנבחרת, אני תלמידת י"ב ב"אורט ספיר".

עמרם מצנע: ואחות של ראובן שטל, ואת ברוך ראיתי גם כן פה, האבא.

<רותם שטל: רציתי לספר לכם קצת מעבר לרובוטיקה, לתחרות עצמה.

<רותם שטל: אנחנו כקבוצה מאוד חשוב לנו להחזיר חזרה לקהילה שסביבנו.

<רותם שטל: אנחנו מנסים לחשוף כמה שיותר אוכלוסיות נוספות לתחום הרובוטיקה.

<רותם שטל: סייענו בהקמת קבוצת הבנות בבאר-שבע, קבוצת FRC לבנות בלבד באולפנת "אמי"ת".

<רותם שטל: אנחנו מסייעים ומלווים קבוצות FLL בדואיות מישובי הסביבה, מרהט וישובים נוספים.

<רותם שטל: לקראת שנה הבאה אנחנו מסייעים בפתיחת קבוצת FRC, קבוצת רובוטיקה, בתחרות שלנו בעיר כסייפה.

<רותם שטל: פתחנו קבוצת ג'וניור FLL חרדים בבית-ספר יסודי בירוחם, שזה אוכלוסייה שעדיין לא הגיעה אליה הקדמה של הטכנולוגיה, ולאט לאט אנחנו מנסים לפתוח קבוצות נוספות בבתי-ספר החרדים האלה.

<רותם שטל: ורציתי להראות לכם את פרויקט הדגל שלנו.

<רותם שטל: פרויקט הדגל שלנו בא אתנו.

<רותם שטל: זוהי ה"בימבה".

<רותם שטל: לפני תחילת התחרות של השנה ישבנו כקבוצה וחשבנו מה אנחנו יכולים לעשות כדי באמת לנצל את כל הידע שלמדנו ואת כל היכולות שרכשנו, חברי הקבוצה, במהלך השנים הקודמות, במהלך התחרויות, ולהחזיר חזרה.

<רותם שטל: בעזרת שיתוף פעולה עם רשת גני אלי"ע לילדים בעלי צרכים מיוחדים וליקויי ראייה, פיתחנו עבורם את הרכב הזה.

<רותם שטל: הרכב הזה הוא בעצם רכב טיפולי, הוא משולב בטיפולי הפיזיותרפיה בגן, שמותאם לילדים האלה, שהם חלקם עיוורים, חלקם בעלי בעיות מוטוריות.

<רותם שטל: הוספנו אפשרות לחיבור כפתור שכל ילד בגן, יש ילדים שלא יכולים להזיז את הגפיים התחתונות או את העליונות או יש להם בעיות נוספות, שיוכלו להשתמש ברכב הזה ולנוע, וללמוד תפיסה מרחבית.

<רותם שטל: הוספנו שלט לגננת בשביל להקנות בטיחות נוספת, שהגננת תוכל לעצור את פעילות הרכב, או לנהוג עבור ילדים שלא יכולים לנוע בעצמם, השלט נמצא כאן גם כן.

<רותם שטל: לא נדגים כרגע כי אין מקום ואין זמן.

<רותם שטל: החוויה הזאת של לבנות משהו שבאמת עכשיו משולב בטיפולי הפיזיותרפיה בגן, ולראות איך אנחנו, חבורה של 25 ילד, באמת עשינו איזשהו שינוי בגן הספציפי הזה – הנה, הרכב הזה כבר עוזר, ולשנה הבאה אנחנו מתכננים לעשות עוד הרבה רכבים כאלה ולהפיץ אותם לעוד גנים ברשת אלי"ע – זה חוויה מדהימה עבורי, ואני בטוחה בשביל הקבוצה.

<רותם שטל: כעת אנחנו רוצים להראות לכם סרטון קצר שמסכם את הפעילות שלנו, הפעילות הקהילתית שלנו כקבוצת רובוטיקה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: (הוקרן סרטון)

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כדי - - -

<רותם שטל: רגע, יש לנו עוד קצת קצת.

עמרם מצנע: אה, בבקשה.

עמרם מצנע: סליחה.

<לידור קמרלקר: קוראים לי לידור, אני תלמיד כיתה י"א, לומד ב"אורט ספיר" בירוחם.

<לידור קמרלקר: לפני הרובוטיקה לא חשבתי ללכת לאקדמיה, לחשוב על אוניברסיטה.

<לידור קמרלקר: כשהצטרפתי לרובוטיקה ראיתי עולם אחר ושונה שאהבתי אותו מאוד, ואני רוצה ללכת בעקבותיו ולהיות מהנדס ולהמשיך עם הקריירה הזאת.

<לידור קמרלקר: ההורים שלי בכלל לא חשבו שאני יכול, ואז הם ראו מה אני מסוגל לעשות והם גם חושבים שזה טוב.

<לידור קמרלקר: בעקבות זה גם אחי הקטן הולך לזה, הוא הולך לתוכנית הרובוטיקה, וההורים שלנו מאוד גאים בנו.

עמרם מצנע: כל הכבוד.

<רחל קנול: אחד מהדברים שאני יכולה להגיד לכם, בתור מורה, אני מורה ותיקה לפיזיקה, זה שאני מנסה תוך כדי השיעור לגרום לתלמידים בצורה חווייתית למידה עם מוטיבציה פנימית.

<רחל קנול: ואני עושה כל מיני שיטות וכל מיני דרכים כדי לגרום לזה, ופה ברובוטיקה מבחינה מסוימת גיליתי את הסוד.

<רחל קנול: וכל השיטות הפדגוגיות האחרות שאנחנו מדברים עליהן ואני מעבירה עליהם בהשתלמויות מורים וכו', פגשתי אותן פה, וזה עובד וזה מדהים.

<רחל קנול: אז אם אנחנו מדברים על למידת חקר, משאילת השאלה והחקירה ועד הסקת המסקנות; ואם אנחנו מדברים על למידה באמצעות פרויקטים שבו יש לי איזה משהו שאני צריכה להתמודד אתו ולפתור אותו תוך כדי תנועה; ואם זה למידה שהיא למידת עמיתים, שבה תלמיד מלמד תלמיד ותוך כדי זה הוא לומד בעצמו המון; למידה בקבוצות, שיתוף פעולה, עבודת צוות.

<רחל קנול: כל הערכים, כל הפדגוגיות האלה שאני מאוד מאמינה בהן, אני מאוד הייתי רוצה, אם הייתי יכולה, מה שגילינו ברובוטיקה ובעצם בחינוך הבלתי פורמלי, עכשיו להביא אותן לתוך הכיתה ולמערכת הפורמלית, כי בעצם מה שזה גורם, זה גורם ללמידה שהיא למידה אמיתית.

<רחל קנול: אני מטפחת לומד עצמאי שלומד מתוך איזושהי מוטיבציה פנימית עם הרבה הנאה באל"ף ובעי"ן, ומבחינתי זה הפרס האמיתי.

<רחל קנול: כלומר לחבר'ה אני מספרת שהפרס זה לטוס לארצות-הברית ולזכות, אבל מבחינתי זה הדבר.

<אורטל בקר: שלום, אני אורטל בקר, תלמידת כיתה י"א, וזו השנה השנייה שלי ברובוטיקה, ולהלן התפתחות וצמיחת הרובוטיקה בירוחם.

<אורטל בקר: כפי שאתם יכולים לראות פה את מספר חברי הנבחרת שלנו, שהמספר הלך וגדל במשך השנים, אתם יכולים לראות מאיפה התחלנו וכמה אנחנו עכשיו.

<אורטל בקר: וליד זה התרשים של התפתחות קבוצות הרובוטיקה בירוחם, שגם הלך וגדל באופן משמעותי.

<אורטל בקר: חשוב להדגיש גם שיחס האוכלוסייה למספר המשתתפים ברובוטיקה בירוחם הוא נורא ייחודי, מיוחד וגדול, הכי גדול בעולם, וזה מה שהופך אותנו בעצם למעצמה.

<רחל קנול: אז כמובן, צריך להזכיר את כל מי שבעצם יחד אתנו בכל התוכנית המדהימה הזאת.

<רחל קנול: אז יש לנו את המועצה המקומית ירוחם, מי שהתחיל את זה היה מצנע כשהיה ראש המועצה ועכשיו מיכאל, וקרן ירוחם ומתנ"ס ירוחם, רשת "אורט" ורשת "אמי"ת", יחד עם בתי-הספר התיכוניים ובתי-הספר היסודיים בישוב.

<רחל קנול: שותפים אתנו גם משרד החינוך בתוכנית הרובוסטאר וה-FLL, גם משרד המדע בתמיכה בנבחרת של ה-FRC – אל דאגה, אין כפל תמיכות, למי ששאל – וגם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, במסגרת "מצוינגב".

<רחל קנול: יש לנו גם חברים מהמגזר העסקי והתעשייה, את קמ"ג ו"רותם תעשיות", כמו ששמעתם כבר, וגם מפעל "פריגו", מפעל התרופות בירוחם.

<רחל קנול: בפילנתרופיה יש לנו את קרן רש"י שגם מסייעת לנו הרבה, וארגון FIRST זה הארגון שבעצם מארגן את התחרויות בארץ ובעולם.

<רחל קנול: אוקיי, לירון.

<לירון גורביץ: אהלן, אני לירון גורביץ.

<לירון גורביץ: אני בן 25, אני סטודנט שנה א' להנדסת מכונות באוניברסיטת בן גוריון בנגב.

<לירון גורביץ: אני בוגר של התוכנית כתיכוניסט בעצמי ב-2006 מחדרה, וכיום אני המדריך של הקבוצה הבוגרת, של ה-FRC בירוחם.

<לירון גורביץ: ואני רוצה קצת, עכשיו שהצגנו את מה שהתוכנית כבר השיגה, לדבר על הדברים שהיא עוד יכולה להשיג בעתיד.

<לירון גורביץ: אז קודם כול, אנחנו שואפים להקים מרכז הדרכת רובוטיקה בירוחם ולשים עוגן טכנולוגי חזק בדרום.

<לירון גורביץ: כמו שכבר יש מרכז הדרכת רובוטיקה בצפון בטכניון, אנחנו רוצים מרכז בדרום שיכשיר מדריכים לכל ישובי הדרום, לכל התוכניות שקשורות לרובוטיקה, הפצת יידע שנרכש במהלך השנים בירוחם בכל התוכניות שיש לכמה שיותר אנשים, כמו גם הגדלת מספר המשתתפים בירוחם.

<לירון גורביץ: אומנם המספרים כרגע טובים, אנחנו רוצים מספרים עוד יותר טובים.

יעקב פרי: כמה יש היום?

<לירון גורביץ: כרגע תוכנית הרובוטיקה מקיפה 300 ילד בירוחם, מתוך 1,200 ילד שיש.

<לירון גורביץ: ובנוסף על להגיע לעוד ילדים, אנחנו רוצים להגיע בעזרת עוד תחומים לילדים.

<לירון גורביץ: מעבר לרובוטיקה קיימת כיום מצוקה גדולה מאוד בשוק בעבודה מכנית, באנשים שיודעים לעבוד עם כלי עבודה בתעשייה, אם זה מחרטות, כרסומות – יש מחסור עצום בתעשייה.

<לירון גורביץ: ואפשר לקחת את הילדים, לא את הילדים של הפיזיקה והילדים של המחשבים אלא את הילדים שפחות קשורים לתחומים האלה, ולעשות להם הכשרות של לעבוד עם כלים, לשרטט במחשב, לשחרר אותם מהתיכון בכיתה י"ב עם תעודה של בן-אדם שמוסמך לעבוד עם הדברים האלה.

<לירון גורביץ: וכיום הם מבוקשים בשוק יותר ממהנדסים וגם מקבלים שכר יותר גבוה ממהנדסים, ואם נצליח בזה זה יהיה נפלא.

<לירון גורביץ: כמו גם רובוטיקה במסגרת חינוך פורמלי, שואפים גבוה – שכבה שלמה שלומדת רובוטיקה, שכבה שלמה שלומדת 5 יחידות ומסיימת עם פרויקט גמר.

<לירון גורביץ: זה יכול להיות משהו שימנף לא רק את ירוחם אלא כל מקום שהוא קדימה המון המון, זה נותן כלים מדהימים.

<לירון גורביץ: ותוכנית 12 השנים שהצגנו, אנחנו שואפים לקדם אותה ל-20 שנים, להתחיל מגני הילדים, שכבר אפילו התחלנו איתם, ולהמשיך עד י"ג, י"ד והאוניברסיטאות במודל של תנועת נוער שהבוגרים עוזרים לצעירים.

<לירון גורביץ: מבחינת האתגרים שעומדים בפנינו בשביל להגיע לזה.

<לירון גורביץ: כוח אדם מקצועי ומיומן – חסרים המון המון מדריכים.

<לירון גורביץ: בירוחם המצב עוד טוב, במקומות אחרים בארץ המצב קשה, אין מדריכים.

<לירון גורביץ: יש ילדים שרוצים, יש בתי-ספר שרוצים, אין מי שידריך אותם.

<לירון גורביץ: יש מדריכים אבל הם מעדיפים דברים אחרים, וקל לי להבין אותם, יש אנשים טובים שקשה לשמר, וקשה להביא אנשים אחרים וחדשים למקומות האלה.

<לירון גורביץ: מחסור בציוד באיכות גבוהה.

<לירון גורביץ: הטכנולוגיה בעולם הולכת ומתקדמת – מדפסות תלת-מימד, אני בטוח שכולכם שמעתם על הטכנולוגיה.

<לירון גורביץ: קשה לעמוד בסטנדרטים שהעולם מציע, קבוצות מארצות-הברית מדפיסות את כל הרובוטים שלהם בטכנולוגיה הזאת.

<לירון גורביץ: עם התקציבים שיש לנו אנחנו לא יכולים לתת להם fight אמיתי.

<לירון גורביץ: אני בטוח שכולכם שומעים את זה הרבה, אבל מה שצריך זה סיוע במשאבים, כסף, כסף וכסף.

<רחל קנול: אני אוסיף, רק ככה כדי לסבר את האוזן: ילד בירוחם כדי להשתתף בתוכנית משלם עד 500 שקל בשנה, כשחלק מהילדים מקבלים מלגה, כשבמרכז הארץ ילד כדי להשתתף בתוכנית רובוטיקה משלם 5,000 שקל.

<רחל קנול: אז כמובן שזה לא יכול לבוא מהשתתפות עצמית של המשתתפים, וגם מכל השותפים עדיין ההשתתפות היא תמיד חד-פעמית ולא מובטחת לשנה הבאה, ובעצם אין לנו איזושהי תמיכה מסודרת לאורך שנים.

<רחל קנול: ולכן כל הזמן אנחנו עוסקים בגיוס משאבים כדי לקיים את התוכנית הזאת, והתוכנית גדלה והמשאבים גם שצריכים לקיים אותה גדלים.

<רחל קנול: עכשיו, כמו שראיתם פה, זו בעצם תוכנית שמשנה חיים.

<רחל קנול: ואתם יכולים לראות את זה על החבר'ה שיושבים פה – לא דומה מי שהתחיל אותה למי שנמצא כבר אחריה.

<רחל קנול: מה שזה עושה לדימוי העצמי, לתפיסה העצמית, לאופק העתידי, למקומות שאליהם מסמנים הילדים את האופק שלהם, אני חושבת שזה הדבר האמיתי ולשם אנחנו מכוונים.

<רחל קנול: ולכן זה כל כך משמעותי.

<רחל קנול: מעבר לזה, יש גם את המיתוג של ירוחם.

<רחל קנול: למתג את ירוחם כמעצמת רובוטיקה זה דבר מאוד משמעותי ומאוד חשוב.

<רחל קנול: ולכן אנחנו מביאים את זה לפתחכם, כדי בעצם להיות אתנו ולחשוב ביחד איך אנחנו הופכים את זה גם לחלק מהתוכנית הפורמלית.

<רחל קנול: עם כל הכיף והחוויה של הבלתי פורמלי, אבל לעשות את זה חלק אינטגרלי מהמערכת הפורמלית כי זה בעצם למידה עצמית אמיתית.

<רחל קנול: וגם איך עושים תמיכה שהיא תמיכה באמת לאורך שנים בצורה מסודרת, ובלי כל הזמן הצורך הזה לחפש ספונסרים ולגייס כספים.

<רחל קנול: ואני מאוד מקבלת את ההצעה שירוחם תהפוך למודל חיקוי מבחינת תוכנית 12 השנים או 20 השנה.

<רחל קנול: אנחנו נשמח להפוך את זה לתוכנית שתהיה השראה לעוד הרבה ישובים בארץ, כי אנחנו מאוד מאמינים בה.

עמרם מצנע: תודה לרחל.

עמרם מצנע: מיכאל, בבקשה.

<מיכאל ביטון: אני לא אחזור על דברים אבל אני אדגיש כמה נקודות.

<מיכאל ביטון: קודם כול, זה כבוד עצום שבני הנוער מירוחם ומתנדבים מירוחם בהנהגה החינוכית והציבורית של ירוחם מתארחים בוועדת החינוך של הכנסת, אדוני היושב-ראש, שלבך ונפשך לירוחם ואתה מוכיח את זה גם היום.

<מיכאל ביטון: אדוני שר המדע, שאנשים כמוך מצטרפים לעשייה הציבורית בישראל זה נכס, ויש גל של אופטימיות באנשים טובים בכנסת ישראל.

<מיכאל ביטון: חברי הכנסת, מנכ"ל משרד המדע, אורחים נכבדים, ההישג הזה של נבחרות הרובוטיקה מוכיח שאפשר לנצח את האתגרים הסוציו-אקונומיים של מדינת ישראל ולצמצם פערים.

<מיכאל ביטון: עם הנהגה והשקעה נכונה, וליווי גם ציבורי וגם מקצועי ואמונה שמקום כמו ירוחם יכול להיות המצוין ביותר ברובוטיקה, אבל לא רק ברובוטיקה.

<מיכאל ביטון: הדבר הזה הוא אפשרי והוא תלוי רק בנו.

<מיכאל ביטון: הרובוטיקה היא בעצם הזדמנות לילד ירוחמי להיות חלק מהעולם הגלובלי.

<מיכאל ביטון: כל החבר'ה האלה טסו בגיל, לא יודע, 14, 15, 16, ואנחנו לא שמענו על אמריקה לפני גיל 30.

<מיכאל ביטון: אז החבר'ה האלה הם כבר חלק מהעולם הגלובלי, מדברים שפה גלובלית, דוברי אנגלית, ומוכנים להשתלב בעולם היצירה והעשייה של עולם שטוח שמתפתח.

<מיכאל ביטון: אבל הדבר הזה הוא אתגר, כי כל ניצחון שלהם זה להטיס 30 חבר'ה לחוץ-לארץ, וכל צמיחה של קבוצה זה השקעה כספית.

<מיכאל ביטון: משרד המדע, משרד החינוך, שותפים למהלך, צריך לנסות ולהגיע לסדירות, שהדבר הזה לא יהיה תלוי ב"קולות קוראים", באי-ודאות, אלא איזושהי סדירות של סיוע למשלחות שיוצאות ולכוחות ההדרכה ולתשתיות הפיזיות והציוד, למסד את זה כתוכנית השקעה רב-שנתית עם ודאות.

<מיכאל ביטון: זה דבר מאוד מאוד משמעותי.

<מיכאל ביטון: ברגע הזה אני דווקא מאוד רוצה להודות לאדם שלא נמצא פה.

<מיכאל ביטון: קוראים לו רמי אטיאס, הוא מהנדס בקמ"ג.

יעקב פרי: רק אני אפריע לך.

יעקב פרי: אני ב-25 ביוני אהיה אורח של ירוחם, אני מקווה שאתה יודע מזה.

<מיכאל ביטון: ברוך הבא, אנחנו מחכים לך.

יעקב פרי: אז תכינו לי בבקשה - - -

עמרם מצנע: "בימבה" אחת, שהוא יוכל להתנייע ברמזורים של ירוחם.

יעקב פרי: תכינו לי, אדוני ראש המועצה, את הדרישות שלכם, את ההצעות שלכם, אבל בעדינות.

<מיכאל ביטון: בעדינות.

<מיכאל ביטון: אני גם אציב פה אתגר נוסף, כי משהו שקראתי היום ב"דה-מרקר", רק אסיים.

<מיכאל ביטון: רמי אטיאס הוא מהנדס בקמ"ג.

<מיכאל ביטון: מסיבותיו לא קיבל את הוויזה לארצות-הברית והיום הוא הולך לעבודה, כי הוא בסך הכול מנהל צוות בקמ"ג.

<מיכאל ביטון: אבל שישה שבועות בשנה הוא לא רואה את האישה ואת הילדים – כל ערב מ-17:00 באוטובוס למחסן הרובוטיקה.

<מיכאל ביטון: הוא לא נמצא פה, הוא הוביל ארבעה מהנדסים להתנדב בקמ"ג, דל"ח, ד"ר לוי חברוני, הוא אחד מהם.

<מיכאל ביטון: והדבר הזה שמהנדסי ירוחם, תושבי ירוחם, עובדים שישה שבועות עם בני ירוחם זה כל הסיפור.

<מיכאל ביטון: יש לאן לשאוף, יש עתיד, יש איפה להשתלב מקצועית.

יעקב פרי: תיזהר, כשאומרים יש עתיד בכנסת - - -

<מיכאל ביטון: אתה יודע, זה כמו לבחור את המילים הנכונות.

<מיכאל ביטון: אבל הנה למשל ראובן שטל שהוא בוגר הרובוטיקה ישתלב, בעזרת השם, בקמ"ג.

<מיכאל ביטון: אני רוצה להודות לכולם ולהגיד משהו על "דה-מרקר".

<מיכאל ביטון: היום קראתי על החברות שמשקיעות בקהילה.

<מיכאל ביטון: יש חברות טובות מאוד וחזקות מאוד שלא משקיעות ויש כאלה שמשקיעות.

<מיכאל ביטון: כל הנבחרות הגדולות של ישראל שיצאו לחוץ-לארץ ברובוטיקה מלוות בחברה עסקית גדולה וחזקה, מכל הסוגים, היי-טק ותעשייה.

<מיכאל ביטון: החבר'ה מירוחם עוד לא הגיעו למצב הזה, אין חברה עסקית ישראלית שאומרת: נבחרות ירוחם זה הסיפור שלי.

<מיכאל ביטון: אני מציב את האתגר הזה בפני כולנו גם להשיג את הדבר הזה לצד המימון הממשלתי.

<מיכאל ביטון: ותודה לך, עמרם, על ההזדמנות המיוחדת הזאת.

<מיכאל ביטון: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: כדי לא לשכוח את הישובים האחרים, האם יש מישהו מהישובים האחרים שרוצה?

עמרם מצנע: בבקשה.

<אלי ברק: צהריים טובים.

<אלי ברק: אלי ברק, אני מנהל את קבוצת הרובוטיקה של עמק חפר.

<אלי ברק: אז קודם כול, ברכות לירוחם, באמת על עונה מופלאה.

<אלי ברק: אנחנו עוסקים פה בחינוך ובהשכלה, וחבר הכנסת הרצוג שעזב את הישיבה קודם, אתו אנחנו עובדים, בכובע אחר שלי אני יושב-ראש המכללה הטכנולוגית ברופין, ושם יש לנו בעיות אחרות של טכנולוגיה, של חבר'ה שהם אחרי צבא.

<אלי ברק: אני חושב שהפרויקט הזה בעיני, מעבר לצד האנושי המאוד חשוב בו, מאוד חשוב בו, יש בו הזדמנות יוצאת מהכלל, פרויקט FIRST מגיע בשנה הבאה לעשר שנים פה בישראל, עשור לפרויקט הזה.

<אלי ברק: הרובוטיקה בעיני היא תירוץ.

<אלי ברק: תירוץ מאוד מהנה, תירוץ שמאוד נחמד לעסוק בו, אבל הוא תירוץ.

<אלי ברק: והוא תירוץ נפלא אם אנחנו נצליח לשלב כוחות ברמה של מדינה, ומשרד המדע מעורב ומשרד החינוך מעורב.

<אלי ברק: הנה, משרד החינוך השנה פעם ראשונה יצא ב"קול קורא" בסיוע לקבוצות שנסעו לחו"ל – ירוחם נסעו, אנחנו נסענו, היו שש קבוצות שנסעו, השתתפות בהוצאות הנסיעה שהן באמת מאוד גבוהות.

<אלי ברק: משרד המדע תומך.

<אלי ברק: אם נצליח לחבר מדינה, אם נצליח לחבר שלטון מוניציפאלי – ויש מועצות שעושות את זה, יש מועצות שעושות פחות – אם נצליח לחבר את הקהילה.

<אלי ברק: דיברו פה על מנטורים.

<אלי ברק: בכל הקבוצות, יש 47 קבוצות FRC בארץ, בכולן המנטורים, אין מילה אחרת להגדיר, אלה אנשים פסיכיים שמוכנים להקדיש הרבה יותר משישה שבועות, זה שישה שבועות ואז יש עוד שבועיים וחצי עד התחרות.

<אלי ברק: אנשים מקדישים חודשיים-שלושה מהחיים שלהם, לא רואים את הילדים, כי הם אוהבים את זה.

<אלי ברק: אז את מה הם אוהבים?

<אלי ברק: הם אוהבים קודם כול קצת את האתגר, יש בזה אתגר, זה מעניין, וזה הגאוניות האמריקנית, בוא נודה, בהמצאה של בוא נעטוף את זה באיזה תחרות ספורט וזה יהיה מאוד נחמד.

<אלי ברק: אבל בסופו של דבר יש הזדמנות, ואני אומר את זה כמתנדב, יש לנו פה הזדמנות לעצב נוער ולכוון אותו לעסוק גם במדע וטכנולוגיה.

<אלי ברק: הילדים לומדים פה הרבה יותר ממדע וטכנולוגיה – תפקוד תחת לחץ.

<אלי ברק: אנחנו, עמק חפר, נותנים להם הכשרה לפני העונה שמעביר מישהו שזאת ההתמחות שלו, מפקד צוללת שעובד היום ב"צ'ק פוינט", לא מבין ברובוטיקה כלום, אבל הוא מבין בתפקוד תחת תנאי לחץ.

<אלי ברק: הם לומדים לעבוד בקבוצה.

<אלי ברק: אני יכול להגיד לכם שהסטטיסטיקה שלנו אומרת שמי שמצליח בקבוצה הם לא ה"גיקים", אם מישהו חושב פה שזה רק חבר'ה שלומדים פיזיקה – לא נכון.

<אלי ברק: קודם כול, בנות.

<אלי ברק: אנחנו מושכים בנות, ואני רואה בקבוצה בירוחם בנות.

<יהודית גידלי: גם בנות יכולות ללמוד פיזיקה.

<אלי ברק: לא, פיזיקה זה נהדר, אבל הרעיון הוא למשוך אנשים, לחשוף אותם למדע וטכנולוגיה, וכל אחד מוצא בזה את הזווית שלו.

<אלי ברק: יושבים פה אנשים נכבדים, פרופסורים נכבדים מהטכניון - - -

משה גפני: אם נשים יכולות להיות חברות בוועדה למינוי דיינים, הן יכולות ללמוד פיזיקה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גפני, אם לא שמתם לב.

<אלי ברק: אז ברשות חבר הכנסת הנכבד, אני אדלג על המהמורה הזאת ולא אתייחס לנושא הזה.

משה גפני: זה הומור.

עמרם מצנע: הומור שחור.

<אלי ברק: אבל בעיני הנקודה החשובה, יושבת פה מאחורי שלי סלומון שהיא ראש צוות תוכנה שלנו, מסיימת י"ב, קיבלה מלגה מהטכניון, זו דוגמה שאפשר לעשות.

<אלי ברק: עכשיו, צריך לשלב כוחות.

<אלי ברק: הפרויקט הזה מגיע לעשור, הישגים נפלאים, קבוצות ישראליות באמת נפלאות, אנחנו מוכיחים שיש לנו מה להציע גם ברמה עולמית.

<אלי ברק: אבל אפשר לקחת אותו, אמרה רחל קודם, אני מסכים, אי-אפשר להסכים יותר, לאמירה שאומרת, מודל הרובוטיקה מראה לנו איך אפשר לחנך אחרת, ואני לא מחנך, אני לא מורה.

<אלי ברק: אומרים לנו את זה כל מנהלי בתי-הספר, בדיוק את אותו מסר שאומר, שכל הילדים שמסכמים את תקופת התיכון שלהם אומרים: פרויקט הרובוטיקה היה הדבר הכי מרשים שעשינו.

<אלי ברק: צריכה לחשוב מערכת החינוך על כל רבדיה איך לוקחים את זה ומנסים לשכפל את זה ללימוד חווייתי, לשילוב קהילה.

<אלי ברק: יש לנו פה גרעין שהוא גרעין יוצא מן הכלל.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יש פה עוד בית-ספר?

עמרם מצנע: שלא נקפח חס וחלילה, כי באמת אני מכיר היטב את ירוחם וזו באמת מהפכה של ממש, אבל יש הרבה מאוד בתי-ספר בארץ, דרך אגב ערבים ויהודים, שמגיעים להישגים מדהימים.

עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך.

<עופר רימון: קודם כול, שלום לכולם.

עמרם מצנע: אני מבקש מהדוברים הבאים בתמציתיות, כדי שנוכל לשמוע - - -

<עופר רימון: כמה שאפשר.

<עופר רימון: עופר רימון, מנהל מינהל מדע וטכנולוגיה.

<עופר רימון: נאמר כאן שמשרד החינוך צריך לחשוב איך לקחת את הרובוטיקה ולהשתמש בה ככלי, כמנוף, לעידוד לימודי מדע וטכנולוגיה.

<עופר רימון: אז קודם כול, את החשיבה הזאת עשינו, הצגנו אותה כאן ב-2009.

<עופר רימון: היו בערך 1,500 ילדים שנחשפו לחינוך בתחום הרובוטיקה, היום בעקבות מהלכים שעשינו מא' עד י"ב אני חושב שבערך 15,000 תלמידים נחשפים לחינוך לרובוטיקה.

<עופר רימון: אתם ראיתם כאן את הפעילות המדהימה בירוחם, אנחנו רוצים ש-150,000 תלמידים ויותר יעסקו בחינוך לרובוטיקה.

<עופר רימון: אני מאוד מאוד שמח ותולה תקוות גם בשיתוף הפעולה עם שר המדע והטכנולוגיה יעקב פרי, ואנחנו כבר קבענו פגישות בעניין הזה, איך למנף את התוכנית הלאומית לחינוך ברובוטיקה, כי תראו, רובוטיקה זה מכונות, זה אלקטרוניקה, זה מחשבים, זה כל מה שאנחנו רוצים, והילדים עושים את זה תוך כדי משחק.

<עופר רימון: אז ככה בקצרה, מה אנחנו עושים.

<עופר רימון: קודם כול, בוא נגיד שב-2009 אני הצגתי תוכנית שהפוקוס היה בחטיבות הביניים, כי אתם יודעים שבכיתה ט' הילדים עושים את הבחירה, מה הם הולכים ללמוד בחטיבה העליונה.

<עופר רימון: אנחנו בכלל הצגנו כאן, גם בוועדת החינוך וגם בוועדת המדע והטכנולוגיה, תוכנית אסטרטגית לחיזוק החינוך המדעי טכנולוגי, שהחינוך הרובוטי הוא חלק ממנה.

<עופר רימון: והתוכנית עובדת לא רע, אנחנו הגדלנו בשלוש שנים האחרונות בערך ב-20,000 את כמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי במגמות כמו מגמת אלקטרוניקה שעוסקים בה הרבה ברובוטיקה, במגמת מכטרוניקה פתחנו, יש לנו ב-70 בתי-ספר שלומדים רובוטיקה מכיתה י' עד י"ב.

<עופר רימון: במסגרת החינוך הלא פורמלי אנחנו נותנים מענקי תמיכה לתלמידים לעיסוק ברובוטיקה בחטיבת ביניים, גם לקניית ציוד וגם ללימוד רובוטיקה.

<עופר רימון: אנחנו רואים את זה דרך תחרות ה-FLL שגדלה, אני חושב באמצעות התמיכות האלה, ביותר מפי חמש פי שש.

<עופר רימון: עכשיו התחלנו להשתתף במענקי תמיכה באמת לנסיעות לחו"ל.

<עופר רימון: ב-200 בתי-ספר פתחנו קבוצות מצוינות למדע וטכנולוגיה, מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

<עופר רימון: אנחנו לראשונה מלמדים מדעי המחשב מכיתה ז'.

<עופר רימון: בכיתה ח' הכנסנו מודולה של רובוטיקה בתוך החינוך הפורמלי, זו חשיפה של עוד 6,000 תלמידים לתחום הזה במסגרת החינוך הפורמלי.

<עופר רימון: בנינו מודולה ללמוד רובוטיקה מכיתה ד' עד כיתה ו' במסגרת חינוך פורמלי.

<עופר רימון: זה צומח, אנחנו מכניסים את זה בשעות תל"ן.

<עופר רימון: וכל הפעולות האלה הן טובות, הן חשובות.

<עופר רימון: מה שחשוב באמת, חבל לי היה שהתחלנו – אולי זה טוב, אתה יודע, שראינו את ירוחם וראינו כמה זה מלהיב, וכמה זה טוב וכמה אנחנו רוצים את זה, זה טוב, אבל זה כאילו שהראינו את קצה הזרת של איזה משהו מאוד גדול ולא הראינו את התמונה הגדולה.

<עופר רימון: אז אני אשמח אם תמצא לנכון להזמין אותנו ולהציג תוכנית רובוטיקה לאומית, ואנחנו צריכים הרבה מאוד התגייסות של כל הגורמים כדי שהחגיגה הזאת תימשך, במיוחד בעידן של קיצוצים תקציביים, שבוא נגיד אנחנו אפילו לא חולמים עכשיו על גידול אלא נאבקים כדי לשמר את הקיים.

עמרם מצנע: תודה, עופר.

עמרם מצנע: בסוף צריך נבחרות מצוינות ומצליחות כדי לגרור אותנו ולמשוך אותנו כלפי מעלה.

עמרם מצנע: זה נכון בספורט וזה כמובן גם נכון בחינוך.

עמרם מצנע: ולכן ייחדנו את הפגישה הזו, קודם כל לכבד את מי שהצליחו ועשו והגיעו באמת להאיר תשומת לב ומוקד על מה אפשר, עם באמת חשיבה נכונה ומשקיעים.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך.

משה גפני: האמת היא שהיוזמה היא שלך ואני הצטרפתי אליה, אני חושב שזה חשוב מה שאתה עושה.

משה גפני: אדוני שר המדע, הטכנולוגיה והחלל, השר יעקב פרי, ראש המועצה בירוחם מיכאל ביטון, אורחים נכבדים ותלמידים מירוחם, כל הכבוד לכם, וגם נבחרת עמק חפר.

משה גפני: אני רואה שגם יש מבית-ספר "רופין".

<אלי ברק: זה שלושת התיכונים בעמק חפר, מחוברים.

משה גפני: בסדר, אני מתכוון אליהם, באמת כל הכבוד לכם.

משה גפני: אני התוודעתי לעניין הזה כשהתחלתי את התפקיד שלי כיושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

משה גפני: מתברר שאנחנו נמצאים בעיצומו של עידן טכנולוגי מאוד מואץ, מאוד מתפתח, וזה יהיה בכל תחומי החיים.

משה גפני: מי שיישאר מאחור, יישאר מאחור.

משה גפני: בוועדת המדע אנחנו עוסקים במו"פ.

משה גפני: מתברר שמדינת ישראל, המדינה כממשלה, כמדינה, משקיעה פחות במחקר ופיתוח.

משה גפני: היא סומכת יותר על העסקים הפרטיים, שהם באמת משקיעים ואנחנו נמצאים באחד המקומות הגבוהים בעולם בהשקעה במחקר ובפיתוח, אבל אנחנו תלויים על בלימה, מכיוון שאם הממשלה לא נמצאת בעניין והממסד לא מקושר לעניין הזה באופן דרמטי, אז היום אנשים משקיעים בזה ומחר לא משקיעים, זה תלוי בחשבון המסחרי שלהם, ומתברר שאותו דבר יקרה ברובוטיקה.

משה גפני: אנחנו נמצאים בפתחו של עידן שגם בחיים האזרחיים וגם בחיים הצבאיים והביטחוניים אנחנו הולכים לתהליך של רובוטיקה מוחלטת.

משה גפני: אני קראתי בעיתון, אני לא כל כך מתמצא בעניין הזה, להוציא את המזל"טים שאנחנו כולנו יודעים, יש מטוס קרב היום בארצות-הברית שמפתחים אותו, שהוא הולך להיות מטוס ללא טייס, מטוס קרב.

משה גפני: אנחנו כולנו מתפללים שלא נגיע למלחמה, אבל אם חס וחלילה נגיע למלחמה זאת לא תהיה מלחמה שהכרנו.

משה גפני: זאת לא תהיה מלחמת טנקים, זאת תהיה מלחמה שמי שיידע - - -

עמרם מצנע: אני מבקש לא לזלזל בטנקים.

<קריאה: אבל האימהות ישמחו.

משה גפני: רגע, לא צריך כל כך לשמוח, מכיוון שהמשמעות של העניין שזו הולכת להיות מלחמה מאוד קשה, אבל מי שינצח בה יהיה מי שהראש שלו יעבוד יותר טוב ויידע להפעיל את המחשבים טוב יותר מאחרים.

משה גפני: מדינת ישראל היא מדינה יהודית גם, יש לנו יתרון בעניין הזה, יש לנו יתרון בגנים, יש לנו יתרון של חשיבה יותר מפותחת.

משה גפני: אנחנו מקבלים פרסי נובל, אנחנו מקבלים יותר ממה שמקבלים אומות אחרות הרבה יותר גדולות מאתנו.

משה גפני: ומדינת ישראל הייתה חייבת להשקיע בזה, להשקיע בהון האנושי, בחשיבה, בפיתוח הנושא של המחקר ופיתוח בכלל ושל הרובוטיקה בפרט.

משה גפני: אני מברך אתכם התלמידים על ההצלחה שלכם.

משה גפני: אני מברך אותך, אדוני ראש המועצה, על זה שבעיר שלך יש הצלחה כזאת.

<מיכאל ביטון: אני מחליף אותו.

משה גפני: אה, אני מברך אותך, עמרם מצנע.

עמרם מצנע: במה התברכתי?

משה גפני: שהיית ראש מועצה בירוחם.

עמרם מצנע: אה, אוקיי.

משה גפני: ואני מברך את ירוחם כולה.

משה גפני: בכל מקרה, אנחנו בוועדת המדע והטכנולוגיה עוסקים עכשיו, מחר אנחנו ממשיכים את הדיון - - -

עמרם מצנע: אתה, דרך אגב, לא שמעת את הילדים, אבל אני רוצה לספר לך, שזה שילוב של ילדים מהתיכון הכללי עם הישיבה התיכונית, עם אולפנת בנות.

עמרם מצנע: ושמענו על הכנסה ושיתוף גם עם בית-הספר החרדי.

משה גפני: נכון, הוא אמר לי.

משה גפני: אני מברך על כך, אני חושב שזה הליך מבורך וחשוב מאוד.

משה גפני: התהליך הזה הוא תהליך באמת שצריך לקדם אותו.

משה גפני: אני אמרתי, ובזה אני מסיים, אנחנו דנים בחוק של הקמת הקרן לרווחי הנפט והגז, שהמשמעות של העניין, אנחנו מדברים בשנים הבאות על סדרי גודל של 500 מיליארד שקל.

משה גפני: אנחנו כולנו מקווים שזה באמת יצליח, מדינת ישראל הופכת להיות מעצמת גז, היא הופכת להיות מדינה מאוד עשירה מבחינת העניין הזה.

משה גפני: זה לא פותר את הבעיה של התעסוקה, זה לא פותר את הבעיה של מה שהיה בהולנד עם המחלה ההולנדית, זה תלוי עכשיו איך אנחנו נעשה את זה.

משה גפני: ואני מתכוון בתוך החוק הזה להכניס גם את הנושא של המחקר ופיתוח.

משה גפני: וגם עכשיו, מה שאני מתוודע על העניין הזה של הרובוטיקה, אני חושב שאם אנחנו מדברים על הדורות הבאים, ואנחנו יודעים מה הולך להיות גם בחיים האזרחיים וגם בחיים הביטחוניים, במדינה מסודרת ושהיום אני מופקד על העניין הזה, צריך לחשוב על הטווח הארוך ולהיכנס לתוך העניין.

משה גפני: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, אני מאוד סומך עליך.

עמרם מצנע: הבנתי, אתה הולך לאיזשהו מקום.

משה גפני: כן, אבל שר האוצר, אני צריך לריב אתו על הכסף בוועדת הכספים.

עמרם מצנע: על הכסף או על הרבנים?

משה גפני: הרבנים – עזוב.

משה גפני: איזה רבנים?

עמרם מצנע: הרבניות, סליחה.

משה גפני: לא, הרבניות זה לא נוגע לשר האוצר.

עמרם מצנע: טוב.

משה גפני: אני מברך אתכם ותודה רבה.

משה גפני: תודה.

עמרם מצנע: תודה לחבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

עמרם מצנע: האם יש פה נציג מ-FIRST?

עמרם מצנע: בבקשה.

<בני קדר: אני אחד מהיבואנים של הארגון הזה.

<בני קדר: ובהזדמנות זו אני רוצה לברך את היזם האמיתי, זה אלוף במילואים אביהו בן-נון, שיחד אתו הבאנו את הדבר הזה.

<בני קדר: ומיותר לציין שאני שומע את כולם מדברים על זה כאילו זה דבר כל כך חופשי וכבר טבוע אצלנו הרבה שנים, וזה נחת לא נורמלי.

<בני קדר: אני רוצה לומר בכמה מילים מה ההבדל, בכלל את ההיקף.

<בני קדר: השנה היו לנו 47 קבוצות כדוגמת בית-הספר בירוחם של התיכונים.

<בני קדר: היו לנו 285 קבוצות FLL של חטיבות הביניים, ושנה שנייה שאנחנו עושים את הפיילוט עם ילדים בבתי-ספר יסודיים, 120 קבוצות.

<בני קדר: להערכתי בסביבות 4,500 ילד מעורבים מעורבות ישירה בפרויקט, ועוד כמה עשרות אלפים שמסתכלים מסביב מה קורה בבית-ספר.

<בני קדר: ואני רוצה בכמה מילים, באמת אני אקצר, אלי ברק, שזכה אצלנו כמנטור השנה, אמר פה דבר מאוד עקרוני.

<בני קדר: בעינינו הרובוט הוא בסך הכול כלי.

<בני קדר: אם היינו מוצאים משהו יותר סקסי, יותר מעניין ויותר מושך את הילדים, היינו מביאים את זה.

<בני קדר: מצאנו שהרובוט זה הדבר האולטימטיבי.

<בני קדר: זה עושה טוב, בנות מצטרפות לזה, בנים מכל הגילאים.

<בני קדר: אני אתן לכם דוגמה.

<בני קדר: בשבוע שעבר ישבתי בכסייפה, ואנחנו הולכים להקים קבוצה בדואית שנה הבאה, שלושה בתי-ספר שם.

<בני קדר: ומפקד נבטים, דיברתי אתו בשבוע שעבר, והוא אמר: הזדמנות נדירה לעבוד עם החבר'ה האלה, במירכאות הם פעם ישבו באדמות של החבר'ה מנבטים היום, אז נעשה פה אולי איזה תיקון היסטורי קטן.

<בני קדר: אנחנו הולכים לדחוף את זה בכוח, בעינינו זה חשוב מאוד.

<בני קדר: עד כמה שאני יודע כבר פנו גם לירוחם לנסות לעזור בקטע הזה אחרי הדיון.

<בני קדר: אני רוצה לומר: יושבים פה משני צדי פרופסורים מכובדים מהטכניון, כפתורי ואלון וולף, אנחנו פה 60% מהוועד המנהל של FIRST, אביהו ועוד דוקטורית אחת מהמכללה הטכנולוגית בחולון.

<בני קדר: יש לנו למעלה מ-300 מתנדבים, אנחנו מרימים את כל הארגון הזה עם שלושה אנשים בתשלום, שלוש בנות מקסימות שהם מכירים אותן היטב בירוחם, חוגגים עשור.

<בני קדר: יש סיכוי שהשנה גם נקיים את התחרות האירופית בארץ.

<בני קדר: האירופים רוצים את זה, זה חשוב לנו מאוד, אם נצליח להרים כסף.

<בני קדר: אני רוצה לומר בכמה מילים, מה החסמים להגדיל את זה.

<בני קדר: אנחנו עם עופר, יש לנו חלום שבכל חטיבות הביניים יהיה FIRST.

<בני קדר: זה יביא אותנו לכמעט 1,000 בתי-ספר, מבחינתנו זה משהו מטורף לגמרי.

<בני קדר: החסמים זה מורים, אין מספיק מורים.

<בני קדר: ונאמר פה על-ידי ראש מועצת ירוחם דבר מאוד חשוב: הפילנתרופיה בארץ זקוקה לבעיטה רצינית בישבנה.

<בני קדר: לעומת מה שאנחנו רואים בארצות-הברית, כל בית-ספר שם בא מאחוריו עם "ג'נרל מוטורס" עם "ג'ונסון אנד ג'ונסון", כנופיות חזקות, אנחנו מאוד מתקשים עם התעשייה.

<בני קדר: השנה החלטנו בוועד אצלנו שאנחנו מתנפלים על התעשייה – מאוד קשה.

<בני קדר: אנחנו מגייסים כל שנה 1.3 מיליון דולר.

<בני קדר: הרוב זה, אגלה לכם סוד, מהחברים שלי יוצאי חיל האוויר – ככה זה נראה.

<בני קדר: משרד החינוך מזה שנתיים באמת מעלה את התקציבים, אבל עדיין חלק יחסית קטן אצלנו.

<בני קדר: רוב הכסף, אני אתן לכם דוגמה: ראש עיריית תל-אביב נותן לנו את היכל הספורט בעלות של כ-400,000 שקל שאנחנו לא צריכים לשלם, מממן חמש קבוצות.

<בני קדר: עכשיו, ובזה אני מסיים, ההבדל הגדול בין קבוצה מצליחה ולא זה לא הילדים, אני אגיד לכם את האמת.

<בני קדר: אני רואה ילדים טובים בכל מקום.

<בני קדר: בקריית-שמונה מדהימים, בירוחם, בכל מקום.

<בני קדר: הנהלת בית-הספר והרשות המקומית עושים את כל ההבדל.

<בני קדר: מה שנקרא אצלנו בעסקים מחויבות הנהלה.

<בני קדר: איפה שיש מחויבות הנהלה זה רץ מדהים.

<בני קדר: ובירוחם ראיתם דוגמה – מצוין.

<בני קדר: נשיא הטכניון החליט לפני כמה שבועות להכיר בתוכנית שלנו כתוכנית פורמלית של הטכניון.

<בני קדר: אנחנו FIRST פורמלית היום כפופים לנשיא הטכניון, מקבלים את כל השירותים מהטכניון.

<בני קדר: מי שתורם ל-FIRST מוכר לצרכי מס כי הוא תורם בעצם לטכניון, ואני מקווה שזה ייתן boost מאוד גדול גם ברמת תמיכות.

עמרם מצנע: החיבור בין חיפה לירוחם הוא חיבור טוב.

<בני קדר: ואני אומר לראש העיר חיפה לשעבר, שאם יש שתי ערים בארץ שמאוד מאכזבות אותי בנושא FIRST זה העיר שאנחנו יושבים בה עכשיו וחיפה.

<בני קדר: בעיני חיפה, שמת"ם למרגלותיה, הייתה צריכה להחזיק לפחות חמישה בתי-ספר.

<בני קדר: אני יכול להגיד לכם שאני מרעות, לקחתי החלטה עם ראש העיר, אנחנו בתוך שלוש שנים עוברים את תל-אביב, החלטנו כל שנה עוד FRC.

<בני קדר: היום יש לנו שתי קבוצות, שנה הבאה יש שלוש.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: תודה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל, יש לי ב-14:00 פגישה.

יעקב פרי: תודה רבה לכם.

יעקב פרי: בהצלחה.

עמרם מצנע: אני זוכר באמת את הפגישה הראשונה עם אביהו שסיפר לי על הפרויקט הזה, ובאמת התחברנו.

עמרם מצנע: זה המקום דרך אגב להודות לאיש חשוב שהיה בתחילת הדרך בירוחם ואחר כך עבד גם אצלכם, יהבי שגיב זכרונו לברכה, שהיה מאוד פעיל בתחום הזה ובעצם אני חושב שהוא גם זה ששכנע אותי בתחילת הדרך בכלל להיכנס לנושא הזה.

<בני קדר: הוא זכה באירוע מאוד מכובד בתחרות, שנפרדנו, הזמנו את אשתו וכבדנו אותו מאוד.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אנחנו עוד נשמע כמה אנשים ואנחנו נסכם.

עמרם מצנע: פרופ' צבי שילר, יושב-ראש האיגוד הישראלי לרובוטיקה.

<צבי שילר: זהו, זה כובע אחד שבו אני משמש.

<צבי שילר: כובע אחר זה יושב-ראש הכנס הישראלי לרובוטיקה שיתקיים בעזרת השם בנובמבר.

<צבי שילר: כל הוועדה, חברי הוועדה של ועדת החינוך וועדת המדע, מוזמנים, כמובן גם השר.

<צבי שילר: משרד החינוך ומשרד המדע הביעו את תמיכתם בכנס, אני מאוד מקווה ששני המשרדים האלה יצטרפו ביחד ויוציאו אותנו מהאי-ודאות שאנחנו כרגע נמצאים בה.

<צבי שילר: והכנס הזה למעשה יציג את כל התוצאות או תוצרים של תעשיית הרובוטיקה הישראלית, בנוסף לתוצרים של מערכת החינוך הישראלית, שאנחנו מקווים מאוד שיציגו וכל העולם יבוא ויראה את זה.

<צבי שילר: עכשיו, הכובע השני, אני פרופ' באוניברסיטת אריאל, האוניברסיטה הצעירה בארץ, שבה הקמתי את המחלקה להנדסת מכונות ומכטרוניקה, שלמעשה המיקוד שלה הוא רובוטיקה.

<צבי שילר: והקמתי את המחלקה כדי שתכשיר את כוח האדם למהפכת הרובוטיקה הישראלית.

<צבי שילר: עכשיו, כיושב-ראש האיגוד הישראלי לרובוטיקה אני מסתכל על נושא הרובוטיקה בזווית קצת יותר רחבה, ולמעשה בקלות אפשר לזהות שאנחנו נמצאים בעיצומה של מהפכת רובוטיקה בעולם.

<צבי שילר: התפקיד שלנו באיגוד זה למעשה להפוך את ישראל למעצמת רובוטיקה עולמית.

<צבי שילר: מה שראינו כאן זה קצה הקרחון של מצוינות בתחום הרובוטיקה במערכת החינוך, והרבה תודה ליזמים של מערכת FIRST וכל העושים במלאכה.

<צבי שילר: וזה לא פלא שהתלמידים הישראלים מצטיינים בעולם אבל גם התעשייה הישראלית מצטיינת במה שהיא עושה.

<צבי שילר: גם התעשייה וגם האקדמיה.

<צבי שילר: הבעיה מכיוון התעשייה זה שהתעשייה מאוד קטנה.

<צבי שילר: זאת אומרת אנחנו עושים את זה בצניעות רבה, אבל כל מה שאנחנו עושים זה מצוין.

<צבי שילר: עכשיו, כדי שנצטרף למהפכת הרובוטיקה העולמית ונהפוך למעצמת רובוטיקה צריך להגדיל את כל התפוקות האלה.

<צבי שילר: זאת אומרת, מתעשייה שכרגע מונה סדר גודל של בין 10 ל-20 חברות שעוסקות ביצירת מוצרים רובוטיים, אני חושב שזה צריך לגדול ל-50 או 100 כדי שנהיה על המפה במפה העולמית.

<צבי שילר: עכשיו, מה צריך לעשות בשביל זה?

<צבי שילר: כמובן, חינוך זה השלב הראשון.

<צבי שילר: וכשמדברים על חינוך או לימודים ברובוטיקה, אני הייתי רוצה להסתכל יותר על צד החינוך.

<צבי שילר: זאת אומרת, אנחנו רוצים לחנך אנשים לתחום הרובוטיקה, וזה אומר תוכניות לימודים שמשלבות את כל התחומים שד"ר עופר רימון הזכיר אותם.

<צבי שילר: זאת אומרת, רובוטיקה זה לא רק פיזיקה, זה לא רק מתמטיקה.

<צבי שילר: זה גם מכונות וגם אלקטרוניקה, וגם מחשבים, גם תכנות, וזה בכלל לא פשוט.

<צבי שילר: צריך להתארגן, להיערך, כדי לחנך את התלמידים, כדי שיוכלו להתעסק בבעיות מורכבות כאלה.

<צבי שילר: צד אחר בנושא החינוך, זה בשביל מה אנחנו צריכים רובוטיקה.

<צבי שילר: זאת אומרת, כאן דיברו שרובוטיקה משמש כדי להכניס תלמידים או לעודד אותם לחינוך טכנולוגי, אבל לא רק.

<צבי שילר: הרובוטיקה מתפתחת בעולם כי יש לה צורך.

<צבי שילר: ואחד הצרכים שהוא, ואני שמח שהתלמידים בירוחם קלטו את זה, זו למעשה אחת הסיבות או אחת המטרות ברובוטיקה, זה לעזור לאוכלוסיות חלשות.

<צבי שילר: זאת אומרת, אני לא מכיר תחום אחר שיכול לעזור כל כך לאוכלוסיות חלשות או נזקקות כמו תחום הרובוטיקה, ואני חבר בוועדה בין-לאומית של IEEE, שזה איגוד האלקטרוניקה העולמי או נגיד האמריקני, וקמה שם ועדה לנושא של humanitarian robotics, ואני רוצה את הפעילות הזאת לחזק בארץ.

עמרם מצנע: תודה לפרופ' שילר.

עמרם מצנע: פרופ' פיקארד, בבקשה.

<נח דנא-פיקאר: אני הנשיא של בית-הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, בית-ספר שמכשיר מהנדסים למקצועות ההיי-טק, ואני רוצה לברך את כל היוזמים של הפעילויות האלה, את כל הארגונים הוולונטריים או הלא וולונטריים, וכל הצעירים והמורים והמדריכים שלהם, כי זה משהו מאוד מאוד חשוב.

<נח דנא-פיקאר: אם לפני כשנה וחצי סטף ורטהיימר פרסם מאמר שבו הוא אמר שבמדינת ישראל חסרים כ-5,500 מהנדסים, אני לא יודע אם המצב השתפר הרבה בשנה וחצי, אבל על מנת שכן נוכל לשפר את המאזן הזה אנחנו צריכים לעשות משהו כדי שאנשים יבואו ללמוד.

<נח דנא-פיקאר: הייתה גם סטטיסטיקה שהתפרסמה באיזשהו מקום לפני כמה חודשים, שמראה לפי הישובים שלהם לאיזה לימודים הולכים.

<נח דנא-פיקאר: אז יש ישובים שהולכים לכל מיני מקצועות, אני לא מזלזל בהם – עריכת-דין או ראיית חשבון, מינהל עסקים וכו'.

<נח דנא-פיקאר: אבל יש ישובים שמתמחים דווקא בלשלוח את התלמידים, את הילדים, את הצעירים שלהם, ללמוד הנדסה וללמוד לקראת מקצועות שתורמים גם לתל"ג של מדינת ישראל.

<נח דנא-פיקאר: והישובים האלה הם דווקא ישובים כמו ירוחם והישובים של הצפון או של הנגב, ישובים אחרים.

<נח דנא-פיקאר: אני חושב שצריכים לעשות הרבה, והרבה יותר ממה שאנחנו עושים.

<נח דנא-פיקאר: לקחת תלמידים בגילאים של חטיבת הביניים ושל התיכון זה חשוב, כי ככה נותנים להם חשק לדברים האלה, ואני מתחבר מאוד למה שאמרת לגבי האינטרדיסציפלינריות של הדבר.

<נח דנא-פיקאר: לדוגמה בכל מחלקה בהנדסת תעשייה וניהול מלמדים רובוטיקה.

<נח דנא-פיקאר: אצלנו הקמנו מעבדה לרובוטיקה בתקציב גדול מאוד על מנת שהתלמידים ייחשפו, ילמדו את מה שהם צריכים ללמוד, ולא משנה אחר כך באיזה סוג חברה הם יעבדו, אבל הם צריכים להכיר את התחום הזה ולשלב אותו בצורה נורמלית בעבודה שלהם אחר כך.

<נח דנא-פיקאר: יש גם תלמידים שבאים ממחלקות אחרות שהפרויקט שלהם, הם לומדים לקראת תואר מהנדס בתחום אחר, אלקטרוניקה או תוכנה וכו', אבל הם עושים את הפרויקט שלהם במעבדה לרובוטיקה והדבר הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

<נח דנא-פיקאר: אני רוצה רק להוסיף מילה אחת.

<נח דנא-פיקאר: אולי תופתעו, זאת הפעם הראשונה שאני בפורום שמדברים כל כך הרבה על רובוטיקה ואף אחד לא הזכיר את החוקים לרובוטיקה של אסימוב.

<נח דנא-פיקאר: פלא פלאים.

<נח דנא-פיקאר: ואני צריך לומר שיש לנו עוד added value לכל הדברים האלה, וזה הוזכר במצגת שלכם, ואולי מוזר שאני כראש מוסד להשכלה גבוהה שדוגל במדע יישומי אגיד: הערכים החברתיים שיש כאן הם עצומים בשביל מה שאנחנו צריכים לעשות במדינה הזו.

<נח דנא-פיקאר: השילוב של אוכלוסיות שונות, העובדה שמדינת ישראל שקבעה לעצמה וחרטה על דגלה שצריכים להביא אוכלוסיות מסוימות לעבודה ולתעשייה וכו', אולי עוד לא הפנימה שככה עושים את העבודה על מנת לשלב ולשלב מוקדם כמה שיותר, וככה השילוב הזה יביא את האנשים להכיר ולהוקיר אחד את השני ולפתח.

<נח דנא-פיקאר: אז אומנם כשאנשים חושבים רובוטיקה הם חושבים בדרך כלל על אלקטרונים ממוחזרים ובסיסי גרובנר כדי לתאר את המשוואות, אבל בסופו של דבר יש added value עצום למדינה.

<נח דנא-פיקאר: הממשלה צריכה להירתם, ועדת החינוך, ועדת המדע, יכולות להיתרם ולעשות הרבה כדי לעזור לנו לעזור להם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מהטכניון אני מבין, בבקשה.

<מנחם כפתורי: שמי מנחם כפתורי, אני כבר פרופ' אמריטוס כך שאני יכול קצת להסתכל מלמעלה על הדברים.

עמרם מצנע: אתה יכול להגיד את מה שאתה חושב באמת.

<מנחם כפתורי: אני אגיד.

<מנחם כפתורי: שני דברים.

<מנחם כפתורי: קודם כול, אני רוצה להזכיר לעמרם, אני לא יודע אם הוא זוכר, בתחרות הראשונה של FIRST אני הזמנתי אותו בתור שופט, כי רצינו להראות לילדים שהאנשים החשובים שמנהלים את המדינה משתתפים יחד איתם בדברים האלה, מקדישים לזה חשיבות.

<מנחם כפתורי: לצערי הרב נמנע ממנו, מכיוון שהוא לא מצא מישהו לקזז אותו בהצבעות באותו יום בכנסת.

<מנחם כפתורי: זה סיפור, אבל אני זוכר ויש לי האימיילים.

<מנחם כפתורי: אבל השתתף שר המדע בתור שופט וגם המנכ"לית של משרד המדע.

<מנחם כפתורי: זאת הייתה התחרות הראשונה שהייתה בחיפה.

<מנחם כפתורי: עכשיו, אני רוצה להזכיר עוד דבר אחד.

<מנחם כפתורי: בני, ידידי, דיבר על הבאת הפרויקט.

<מנחם כפתורי: אני לא יכול שלא להעיר לו רק דבר אחד, וזה אני חושב היה השילוב המנצח, היה כאן שילוב בין שתי מוסדות שכל אחד ראה אולי את הצד שלו אבל לכולם הייתה מטרה אחת משותפת.

<מנחם כפתורי: וזה היה "GM", הצד של התעשייה, עם הקשר עם מי שדחף אותנו להביא את זה, אני מהצד של הטכניון באותו זמן בתור אחד מנושאי התפקידים שהיה לי, וכך הצלחנו לעשות את זה ביחד.

<מנחם כפתורי: והתחרות הראשונה הייתה באמת בחיפה עם 12 בתי-ספר.

<מנחם כפתורי: כשאני רואה היום לאן הגענו – אני את שלי עשיתי.

<מנחם כפתורי: אני אמשיך להתנדב, אבל אני חושב שכולנו יכולים פשוט לטפוח על השכם.

<מנחם כפתורי: עכשיו, דבר נוסף.

<מנחם כפתורי: שוב, אני באמת מדגיש את מה שאלי ומה שבני אמרו.

<מנחם כפתורי: זה לא הרובוטיקה, אני בכלל כימאי, מה לי ולרובוטיקה.

<מנחם כפתורי: ותשימו לב, מה הם זכו, ילדי ירוחם, הם זכו במה שנקרא פרס ה-Chairman.

<מנחם כפתורי: זה לא פרס על הרובוטיקה, זה פרס על עבודה בקהילה.

<קריאה: ובכימיה.

<מנחם כפתורי: גם לא בכימיה.

<מנחם כפתורי: כימיה בין אנשים – כן.

<מנחם כפתורי: זאת השנה התשיעית שזוכים בזה, כל שנה זוכה קבוצה בפרס ה-Chairman, וכל שנה אנחנו נחשפים לדברים שהם הרבה מעבר לרובוטיקה.

<מנחם כפתורי: ואני מחזיק פה מכתבים של ילדים שכותבים על FIRST, איזה משמעות זה עשה להם בחיים שלהם, כמה הדבר שינה את גישתם לחיים, את הנושא של העבודה בקבוצה.

<מנחם כפתורי: זה לא לימוד באוניברסיטה או בטכניון לקראת מומחה לרובוטיקה, זה משהו אחר לגמרי.

<מנחם כפתורי: ואני חושב שזה הדגש שאנחנו צריכים באמת להסתכל עליו ולהעריך את התוכנית.

<מנחם כפתורי: אני כמובן מדבר בשם התוכנית שלי, של רובוטיקה.

<מנחם כפתורי: זה מה שרציתי להוסיף.

עמרם מצנע: טוב, תודה רבה.

עמרם מצנע: מישהו שחשוב שיאמר משהו שפספסנו?

עמרם מצנע: בבקשה, תציג את עצמך.

<איגור ורנר: אני פרופ' איגור ורנר מהטכניון מהמחלקה לחינוך.

<איגור ורנר: אני רוצה לדבר על נושא הכשרת מורים.

<איגור ורנר: מורים פה הוזכרו כמישהו שחוסם.

<איגור ורנר: אני רוצה לספר לכם על תוכנית "מבטים" שהוקמה בטכניון לפני כשנה וחצי.

<איגור ורנר: נשיא הטכניון החליט שכל בוגר הטכניון יכול לחזור וללמוד, לעשות תואר נוסף בחינוך ולתרום לחינוך בארץ.

<איגור ורנר: כתוצאה - - - אני מרכז מגמה טכנולוגית, לומדים עכשיו 50 סטודנטים שהם מהנדסים, מהנדסי מכונות, מהנדסי תעשייה וניהול, אנשים מאוד מוכשרים, מאוד נאמנים לתרום לקידום החינוך הטכנולוגי בארץ.

<איגור ורנר: אז לגבי התוכנית הזאת, יש לנו גם אנשים שכבר מלמדים בבתי-ספר, יש אנשים שרוצים ללמוד, עכשיו בודקים את זה.

<איגור ורנר: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך עזרה כדי לשלב את האנשים האלה במערכת.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<רפאל ערבות: שמי רפי ערבות, אני בשני כובעים כאן.

<רפאל ערבות: קודם כול כנציג של ועדת החינוך של התאחדות התעשיינים אני רוצה לומר כמה מילים.

<רפאל ערבות: התאחדות התעשיינים פעילה כעשור בתחום הזה, בשנים האחרונות בצורה מאוד הדוקה עם משרד החינוך ועם עופר רימון שיושב כאן מולנו.

<רפאל ערבות: אנחנו מאמצים בתי-ספר בתוכניות שונות, לא רק ב-FIRST, וקמים היום שני מרכזים להדרכה שרובוטיקה יושבת בתוכם, גם בבאר-שבע וגם בחיפה דרך אגב.

<רפאל ערבות: וצוות של אנשי תעשייה עזר למשרד החינוך להגדיר צרכים, והדברים האלה קורים ויש שיתוף פעולה עם התעשייה.

<רפאל ערבות: בכובעי השני אני יושב-ראש מועצת המנהלים של חברה בשם "רובוגרופ", חברה ישראלית שקמה במדינת ישראל לפני 31 שנה.

<רפאל ערבות: אנחנו מעסיקים בארץ 70 עובדים, במנצ'סטר בניו-המפשייר בארצות הברית עוד 20 אנשים.

<רפאל ערבות: דרך אגב, דין קיימן בא ממנצ'סטר בניו-המפשייר.

<רפאל ערבות: אנחנו פעילים בארגון FIRST בחוץ-לארץ.

<רפאל ערבות: הנבחרת כאן בירוחם, נבחרת 3211, אנחנו תומכים בנבחרת 54, 19 שנה במנצ'סטר, ומיום ראשון במדינת ישראל, תשע שנים במדינת ישראל ובפעילות הזאת.

<רפאל ערבות: התעשייה מעורבת.

<רפאל ערבות: בוודאי יש כאן היבטים שהם לא רק לימודי רובוטיקה, אבל היום רובוטיקה זה לא מה שהיה פעם, זה לא רק בתעשייה.

<רפאל ערבות: היום רובוטיקה זה ברפואה, זה בסיעוד, זה בצבא – גם בטנקים יש רובוטיקה היום, ומי כמוך יודע את זה, בוודאי עוד באמצעים אחרים.

<רפאל ערבות: ולכן מתן איזשהו ידע כללי בתחום של הרובוטיקה מכין את הנוער ומכין את האנשים לדור הבא של הטכנולוגיה כדי שיהיו מעורים ושתהיה אוריינות כללית בנושא הזה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

עמרם מצנע: אחרונה חביבה.

<גל דורון: אני אהיה מהירה כי אני רואה שכולם כאן מאוד מאוד ממהרים.

עמרם מצנע: לא, לא ממהרים, אבל כל דבר טוב צריך גם להסתיים.

<גל דורון: אני גל דורון מכיתה י' מקבוצת הרובוטיקה של עמק חפר.

<גל דורון: רציתי להעיר כאן משהו לגבי תחום הטכנולוגיה שעובר בבתי-הספר בארץ.

<גל דורון: אני חלק מבית-הספר "רופין" שבו יש תוכנית שמתחילה מכיתה ז' ללימוד מדעי המחשב ולפתיחת התלמידים לתחום הרובוטיקה, תחום הטכנולוגיה.

<גל דורון: אני חושבת שצריך לשים לב שיש לנו כאן FIRST נוסחה מנצחת, ושהיא לא נמצאת מספיק בבית-ספר בלימודים הפורמליים כמו שהם מוצגים בכיתות ז', ח' וט', חטיבות הביניים, ושצריך לקחת את מה שיש לנו כאן ולהשתמש בו.

עמרם מצנע: מאה אחוז.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אבל קצר, בבקשה, ובאמת אחרון.

<דן קדרון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

<דן קדרון: דני קדרון, יושב-ראש העמותה לנכים למען נכים ולחרש וארצנו החברתית.

<דן קדרון: כל הכבוד לפורום הזה של הילדים שממציאים והכול, ואני מאוד מקווה שהם גם יוכלו לעזור לכל המוגבלים, הנכים שיש במדינת ישראל.

<דן קדרון: תבורכו.

<דן קדרון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: תודה על הדברים ועל הקיצור.

עמרם מצנע: אני רוצה לסכם.

עמרם מצנע: קודם כול, להודות לכולכם שבאתם.

עמרם מצנע: אני חושב שזה רגע של נחת במציאות הישראלית, שאנחנו עוסקים בדרך כלל בחלק החסר של הכוס, אז כיף לעסוק בחלק המלאה של הכוס.

עמרם מצנע: אני דרך אגב טוען שהוא תמיד יותר מחצי, אנחנו רק שוכחים את זה בעוונותינו ובחיי היום-יום.

עמרם מצנע: לי אישית זה באמת מביא נחת, כי אני חושב שליוויתי, הייתי שותף במהפכה הזו בירוחם, בכלל במהפכת החינוך בירוחם, אבל באמת בנושא הרובוטיקה.

עמרם מצנע: צריך להזכיר פה שהתומכים הראשונים של המרכז למדעים זה בית חרושת "פריגו" בראשותו של גם כן מי שהלך לעולמו רפי לבל, שליווה ועזר, ובכסף די גדול לאורך שנים סייע לירוחם להתבסס בנושא הזה באמת של המדעים בכלל, של פיזיקה, ובהמשך גם של רובוטיקה.

עמרם מצנע: זה באמת נחת.

עמרם מצנע: כי אני חושב, ודיברו על זה רבים, אני לא רוצה לחזור, הרובוטיקה במקרה הזה של FIRST והתחרויות היא בעצם כלי.

עמרם מצנע: היא כלי חינוכי ממדרגה ראשונה ואני חושב שלא היה צריך להוסיף הרבה למי ששם לב, קודם כול, איך הם הכינו את ההצגה עבורנו, בצורה מקצועית, מסודרת, רצינית, האנגלית כמובן, וכמובן ההישגים.

עמרם מצנע: ואין ספק שהיא כלי חינוכי ממדרגה ראשונה.

עמרם מצנע: אנחנו מדברים כל כך הרבה בשנים האחרונות על חדשנות בחינוך, על כיתת הלימוד שצריכה להראות אחרת, על אופן הלימוד שצריך להראות אחרת, על החוויה שצריכה להיות בעצם העוגן של החינוך ולא ההרצאה הפרונטלית, ונדמה לי שפה יש דוגמה יוצאת מן הכלל והיא דוגמה שצמחה מחוץ למערכת על-ידי אנשי FIRST, על-ידי כמובן פילנתרופיה ועל-ידי משוגעים לדבר.

עמרם מצנע: ובהמשך כמובן המערכות הכבדות הגדולות יותר – משרד החינוך, משרד המדע וקרנות נוספות הצטרפו.

עמרם מצנע: ואני חושב שזו גם כן דוגמה חשובה להבין אותה, כיצד יוזמות וחדשנות מחוץ לקופסה, מחוץ למערכות, מחוץ למעגל שבו אנחנו פועלים בדרך כלל בשמרנות בלתי רגילה, יכולים לעורר, ליצור מציאות חדשה.

עמרם מצנע: והחובה שלנו, של מי שיושבים בעמדות השונות שיכולים להשפיע, זה לקחת את זה, לחבק את זה ולעודד את זה, כי בסופו של דבר זה היכולת ליצור את החיבור בין השטח, הדרישות של השטח, הציפיות, לבין קובעי התהליכים והמדיניות.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך וגם בוועדת המדע, אני מדבר בשמם, כמובן נמשיך לעקוב, נמשיך לעסוק בנושא, זה דיון ראשון אבל לא אחרון.

עמרם מצנע: אני מוכן להרים יוזמה משותפת שלכם, אנשי FIRST, של התאחדות התעשיינים, אולי לשכת המסחר, לארגן איזשהו מפגש שמטרתו, ואני מוכן גם כן להיות, נזמין גם את יושב-ראש ועדת המדע, את שר המדע, שר החינוך אגב הוזמן רק לא יכול היה לבוא, כדי לעודד את החיבור הזה של הפילנתרופיה לטובת החינוך בכלל ולטובת כמובן הרובוטיקה בפרט, כי אני חושב שהשילוב הזה הוא בסוף שילוב מנצח.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם גם מעמק חפר, אנחנו מצטערים שקצת האפלנו.

<אלי ברק: הכול בסדר.

עמרם מצנע: אני תמיד אומר שיכולתי לצאת מירוחם אבל את ירוחם קשה להוציא ממני, כי זה באמת חוויה מרתקת, אנושית, להיות שם, לראות ולומר את מה שנדמה לי אחד מהאנשים פה אמר, אני חושב שאתה אמרת את זה: הילדים הם חומר ביד היוצר, זה אנחנו שנושאים באחריות ואנחנו שיכולים לעשות את השינוי, לסגור פערים בחברה הישראלית ולהביא את כל הילדים, כל אחד על-פי כישוריו ויכולותיו, למקום אחר לגמרי בחזית העשייה, כאזרח טוב, כבן משפחה וכאדם מועיל לעצמו, לסביבה ולמשפחתו.

עמרם מצנע: אז תודה שעשיתם לנו חוויה באין-ספור שעמום שיש לנו בכנסת.

עמרם מצנע: אז תודה רבה לכם ולהשתמע.