ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 22, 2013-06-03 12:00

עמרם מצנע: אנחנו פותחים את הדיון, דיון דחוף שמחוץ לסדר היום השגרתי של הוועדה.

עמרם מצנע: נדרשנו לכך משום גילויי גזענות בשבוע שעבר באתר ה"סופרלנד" שבראשון לציון.

עמרם מצנע: אני רוצה להדגיש שהוועדה, מהיום שכוננה בכנסת ה-19, שמה לה כנושא מרכזי את ההתמודדות עם תופעת הגזענות בחברה הישראלית בכלל והשלכותיה, כמובן, במערכת החינוך והצורך של מערכת החינוך לעשות הכול כדי להתמודד עם התופעה הזאת.

עמרם מצנע: בדיונים שקיימנו פה הוצגה תמונה מאוד מאוד קשה על היבטים שונים.

עמרם מצנע: לצערי הרב, מדי פעם אנחנו נחשפים באופן ממוקד, חותך ומכאיב לתופעה הזו.

עמרם מצנע: אנחנו, כמובן, מתכנסים בגלל האירוע של השבוע שעבר, שסוקר בהרחבה בתקשורת, נדרשו לו אנשי ציבור רבים.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה אולי הממד החיובי שבו נזעקו רבים וטובים במערכת הציבורית הישראלית, החברתית, הפוליטית, שהוקיעו ומוקיעים, וחלק גם נקטו פעילות של ממש.

עמרם מצנע: אני לא צריך להסביר שגזענות ותופעות הלוואי שלה היא מחלה ממארת, מחלה מסוכנת מאוד ופוגעת בסופו של דבר בחברה שבה לא מוקיעים, לא נלחמים ולא עוסקים בהדברת המחלה הזו.

עמרם מצנע: לכן מצאנו לנכון לקיים את הפגישה.

עמרם מצנע: נשמע את מנהל בית-הספר, המורה שיעדכן אותנו.

עמרם מצנע: נשמע את תגובת אנשי "סופרלנד", ואחר כך ניתן אפשרות להתייחס לחברי הכנסת ולנוכחים שביקשו להיות בדיון.

עמרם מצנע: אני מאוד מבקש שהדיון יהיה חלק מהחינוך לאנטי גזענות, חלק מהחינוך של שפה, ויכוח ודיון - - -

מסעוד גנאים: דוגמה חינוכית.

עמרם מצנע: ודוגמה חינוכית.

עמרם מצנע: וגם אם מישהו שומע – ואני אומר את זה לאו דווקא בדיון הזה - משהו שלא מוצא חן בעיניו, והוא גם חושב שזה לא נכון – להקשיב בסבלנות ולהגיב באם הינתן רשות הדיבור.

עמרם מצנע: אני חושב שזה חלק מהצורך שלנו והעניין שלנו להוות דוגמה אישית כי אנחנו ביושבנו כאן, כחברי כנסת וכנציגי ציבור, נותנים בעצמנו, בעצם התנהגותנו, דוגמה אישית ואין כמו דוגמה אישית לחינוך.

עמרם מצנע: מנהל בית-הספר, בבקשה.

<ג'לאל טוח'י: אני רוצה לברך על המפגש הזה.

<ג'לאל טוח'י: שמי ג'לאל טוח'י, אני מנהל תיכון ל"ב אג'יאל ביפו.

<ג'לאל טוח'י: זה אחד התיכונים שבו באופן מגמתי אנחנו מחנכים לערכים, כך שחלק מהצוות במערכת הוא מעורב.

<ג'לאל טוח'י: אנחנו מדברים על מחנכים שהם דוברי עברית – יהודים, נוצרים ומוסלמים, ואפילו דרוזים מלמדים בבית- הספר.

<ג'לאל טוח'י: מאוד הופתעתי מהתגובה.

<ג'לאל טוח'י: אני חייב לציין שאין לי שום כעס, שום טינה נגד "סופרלנד".

<ג'לאל טוח'י: אני לא יודע מי מייצג אותו פה, אני חושב ש"סופרלנד" זה סימבולי למה שקורה במדינה הזאת.

<ג'לאל טוח'י: הסיפור יכול היה להיגמר אצלי בחדר כשפנה אליי המורה חאלד, שנמצא לידי, אבל החלטתי שלא נוכל להעביר את הדבר הזה בשתיקה.

<ג'לאל טוח'י: זה המסר שרציתי להעביר דרך העשייה.

<ג'לאל טוח'י: התגובות שקיבלנו מהמדינה, מאנשי התקשורת ומכל האנשים שליוו את המקום הזה הן תגובות שדי מחממות ומראות שיש עדיין שפיות במקום שבו אנחנו נמצאים.

<ג'לאל טוח'י: החינוך שהעברתי לתלמידים, שהם חייבים להילחם על הזכויות שלהם, ושדרך החוק אפשר להגיע ולהעביר את המסרים בצורה נכונה.

<ג'לאל טוח'י: אני רוצה להגיד שמבחינתי המפגש הזה מסכם את ליבו של העניין, שדי בהפרדה על רקע של גזע, מין ודת.

<ג'לאל טוח'י: אנחנו נמצאים באותו מקום.

<ג'לאל טוח'י: לא הבנתי את הדרישה לעשות את ההפרדה הזאת.

<ג'לאל טוח'י: הרי אי-אפשר להגיד שבגלל שנוער יהודי וערבי יכולים לריב במקומות ציבוריים, שנוכל לקחת את זה ולהעביר את זה לכל המקומות.

<ג'לאל טוח'י: אנחנו נמצאים ביפו - באותם בניינים גרים גם יהודים וגם ערבים, באותה מערכת חינוך מלמדים מורים יהודים וערבים, וגם במפגשים היומיומיים אי-אפשר לעשות את ההפרדה הזאת.

<ג'לאל טוח'י: מה אנחנו רוצים להגיד לתלמידים, שאתם לבד והיהודים לבד ואי-אפשר לחיות יחד?

<ג'לאל טוח'י: אני פונה ל"סופרלנד" ולכל המקומות האלה, שמפה צריך לקחת את זה ולנתב לכיוון שדווקא במקומות האלה אנחנו צריכים להיות יחד.

<ג'לאל טוח'י: הרי אם לא נלמד אותם מהמקומות האלה ומהכיוון הזה שזה המקום שבו אנחנו צריכים ללמוד את הדרך הנכונה, מה עשינו?

<ג'לאל טוח'י: אני מחנך לדרך שפויה, וזה לא מה שאני רוצה לעשות במערכת החינוך שבה אני נמצא ובה אני משרת.

<ג'לאל טוח'י: אני רוצה לחנך את הנוער הזה שבסופו של דבר אתם יוצאים לשטח, אתם יוצאים למפגשים וצריכים להתמודד, לחיות יחד.

<ג'לאל טוח'י: לכן המסר, אני חושב שהוא עבר בצורה מאוד ברורה ומאוד נכונה.

<ג'לאל טוח'י: אני שוב מודה, אני אומר שהסימבוליקה של "סופרלנד" עשתה יותר תועלת מהנזק שנגרם לתלמידים.

<ג'לאל טוח'י: אותם תלמידים שלא הלכו ל"סופרלנד", נתנו מחיאות כפיים למורה, שנחשב לגיבור בעיניהם.

<ג'לאל טוח'י: מבחינת המסר, הביטחון והדרך שעליהם לעשות בהמשך זה שירת את המטרה שרצינו להגיע אליה.

<ג'לאל טוח'י: אז תודה גם לחאלד שפנה ולא לקח את הסיפור הזה לממד אישי ונפגע כערבי אזרח המדינה, אלא הוא נפגע כבן-אדם שנמצא במדינה הזאת, שהעניין של הגזענות וההפרדה - צריך להפסיק אותו.

<ג'לאל טוח'י: ואני חושב שזה לאו דווקא במקומות הבילוי, אני חושב שכל הנושא של ההפרדה, צריך להתחיל את הכיוון שאתם מתחילים אתו פה ולהפסיק עם זה כבר.

<ג'לאל טוח'י: תודה לכם.

עמרם מצנע: היה איזה מקרה שאתם, כבית-ספר, כשיצאתם לפעילות ביקשתם שבמקום ההוא יהיו רק ערבים, רק בתי-ספר ערבים?

<ג'לאל טוח'י: ממש לא.

<ג'לאל טוח'י: להיפך, אני אומר שאף פעם השאלה הזאת לא עלתה על דעתנו.

<ג'לאל טוח'י: גם האמירה שבחגים, בחג הקורבן, עושים את ההפרדות האלה בין יהודים לערבים מוזרה לי.

<ג'לאל טוח'י: אני שולח את הילדים שלי בחגים של היהודים שיהיו שותפים לפעילות שיש בלונה פארק, בבריכות שחייה.

<ג'לאל טוח'י: אנחנו יוצאים לשטח ונמצאים בכל הקניונים כשיש פעילות גם של החגים של היהודים, יש לנו חופשות בימים האלה.

<ג'לאל טוח'י: תארו לעצמכם שאגיד לבנים שלי, שאני מחנך אותם: במקום הזה היום זה היום של היהודים, מחר זה יום של הנוצרים ולמחרת יום של המוסלמים.

<ג'לאל טוח'י: איפה נרצה לחיות?

עמרם מצנע: יש לכם איזשהו חשש באירועים שונים להיווצרות עימותים ואלימות בין יהודים לערבים, כשאתה שולח את הילדים לטיול או מקום אחר?

עמרם מצנע: זה עולה?

עמרם מצנע: מדברים על זה?

עמרם מצנע: עוסקים בזה?

עמרם מצנע: זה קרה?

<ג'לאל טוח'י: מבחינה הצהרתית אולי זה לא קורה כל כך.

<ג'לאל טוח'י: אבל מבחינת התחושה, שאין לנו שליטה עליה, לפעמים ההבעות בעיניים וההסתכלות של האחר עלינו כזרים, כאנשים שלא צריכים להיות באותו מקום באותו זמן – אם זה בחגים, בקניונים או במקומות בילוי – זה לפעמים הרבה יותר פוגע מאשר האמירה של "סופרלנד" שאנחנו לא צריכים להיות שם ביום מסוים.

<ג'לאל טוח'י: לזה צריך לחנך בגיל מאוד צעיר.

<ג'לאל טוח'י: אני חושב שמערכת החינוך הישראלית שוגה אם לא תעשה את הטיפול בצורה נכונה, מהגנים עד י"ב ולשלב את ההורים בצורה נכונה.

<ג'לאל טוח'י: נכון, אנחנו מחנכים בתוך המסגרת הבית-ספרית עד השעה 14:00–15:00.

<ג'לאל טוח'י: אבל הילדים האלה הולכים הביתה, יש חינוך אחר בבית, וצריך שנעשה את שיתוף הפעולה בצורה נכונה – אתכם, עם השקעה נכונה, עם תקציבים נכונים, וגם לקרב בין האנשים.

<ג'לאל טוח'י: לא יכול להיות שביפו, כשיש בתי-ספר מעורבים, או בכל מקום אחר, נפגשים אחת לכמה שנים רק במפגשים כאלה עם האוכלוסייה היהודית מבתי-ספר אחרים.

<ג'לאל טוח'י: בבית-הספר שלנו אני דואג שמדי פעם תהיה פעילות משותפת אתנו ועם בתי-ספר מהמגזר היהודי כדי שהילדים יוכלו להבין שזו לא מפלצת.

<ג'לאל טוח'י: זה מה שצריך להוביל הלאה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: כבוד המורה, בבקשה.

<חאלד שקרא: נראה לי שסיכמת את רוב הדברים בצורה טובה וברורה, אדוני המנהל.

<חאלד שקרא: אני חאלד, אני מורה לאנגלית.

<חאלד שקרא: זו השנה הראשונה שלי בתיכון ל"ב אג'יאל.

<חאלד שקרא: קודם חינכתי בבית-ספר יהודי במשך שש שנים.

עמרם מצנע: אתה תושב יפו?

<חאלד שקרא: אני תושב יפו.

<חאלד שקרא: אני רוצה להתייחס לתגובה של הנהלת "סופרלנד".

<חאלד שקרא: אני חושב שהיא מאמצת לה מדיניות של אפרטהייד.

<חאלד שקרא: ברשותכם, אני רוצה להתייחס לשתי נקודות מאוד חשובות.

<חאלד שקרא: דבר ראשון, אם אנחנו תומכים בתגובה של "סופרלנד" אנחנו נותנים לגיטימציה למקומות ציבוריים אחרים ורשויות או ארגונים אחרים לעשות את הדבר הזה - להפריד בין ערבים ליהודים.

<חאלד שקרא: דרך אגב, זה יתחיל בערבים ויהודים ואחר כך זה ימשיך לקבוצות אתניות אחרות, לדעתי.

<חאלד שקרא: נקודה שניה, שהיא מאוד חשובה, טווח הגילאים שמגיעים ל"סופרלנד" הוא בין 12 ל-18.

<חאלד שקרא: אני מגנה בחריפות את זה שהם אומרים שהם מנסים למנוע חיכוכים והתנגשויות בין בני נוער.

<חאלד שקרא: לפי דעתי זה גיל מאוד תוסס, זה גיל ההתבגרות, אז שיגבירו את כוח העבודה שלהם, יכניסו יותר עובדים כדי למנוע קטטות וויכוחים.

<חאלד שקרא: כמחנך בבית-הספר הערבי שאני מלמד בו, מתוך אמונה שצריך דו-קיום בין ערבים ליהודים, עמדתי מולם והנחלתי להם ערכים הכי בסיסיים שיש, הכי הומניסטיים שיש, ובסופו של דבר, כשאני יוצא החוצה למציאות אני נתקל בדבר הכי גזעני והכי קשה שיש.

<חאלד שקרא: היה לי נורא קשה להתמודד עם התלמידים, זה לא מובן מאליו.

<חאלד שקרא: צריך לאגור הרבה כוחות נפשיים.

<חאלד שקרא: אני מקווה שיחד אתכם, בשיתוף פעולה אתכם, לפחות נקטין את הגזענות שאנחנו נתקלים בה.

עמרם מצנע: מדובר על הכיתה שלך בלבד?

<חאלד שקרא: כיתת החינוך שלי, כיתה ז'.

עמרם מצנע: יש גם יהודים בכיתה שלך?

<חאלד שקרא: אין יהודים בכיתה שלי.

<חאלד שקרא: יש ערבים מוסלמים ונוצרים.

עיסאווי פריג': יש ערבים, עזוב את הדת.

עיסאווי פריג': מה אמרת לילדים?

עיסאווי פריג': כשרצית להעביר להם את התשובה של ה"סופרלנד", איך העברת להם את זה?

<חאלד שקרא: ניסיתי להיות עדין כמה שיותר.

<חאלד שקרא: באתי מזווית ראייה אחרת ואמרתי שלא צריך להכליל.

<חאלד שקרא: קיבלנו הרבה טלפונים מכל מיני מקומות שונים בארץ שהציעו לנו תחליף למקום הבילוי הזה.

<חאלד שקרא: באתי מזה שאנחנו צריכים לשמור על הערכים הבסיסיים שאנחנו מנסים להנחיל להם ושלא צריך ליצור שנאה.

<חאלד שקרא: לפחות מבחינתנו, צריך לנסות לעדן את הדברים כמה שיותר ולהגיע לפתרון.

<חאלד שקרא: הם הביעו הרבה זעם, הרבה תסכול.

<חאלד שקרא: בכיתת החינוך שלי תלמידה אחת היתה ממש עם דמעות, תלמידה שאני מחנך.

<חאלד שקרא: זה מקרה מצער ביותר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נציגות "סופרלנד", בבקשה.

<חני ברוך: אני סמנכ"לית "סופרלנד".

עמרם מצנע: יש איזו סיבה שהמנכ"ל לא הגיע?

<חני ברוך: המנכ"ל הוא הבעלים.

עמרם מצנע: הוא דאג לשלוח לנו מכתב, אבל אני מבין שהוא שלח אותך לקו האש.

עיסאווי פריג': ה"סופרלנד" זו חברה פרטית, בבעלות פרטית.

<חני ברוך: אני לא מרגישה בקו האש, אם תשמעו את מה שיש לי להגיד.

<חני ברוך: קודם כול, אני מברכת את מה שאמר המנהל ג'לאל.

<חני ברוך: אני מרימה את הכפפה הזאת מכיוון שבאותה נשימה הוא גם אמר שהילדים שלו מגיעים בשבתות.

<חני ברוך: בכל ימות השנה, שזה כמעט 200 יום בשנה בהם אנחנו פתוחים, ה"סופרלנד" פתוח לכל הדתות – ערבים, יהודים, חרדים, חילונים – כולם מגיעים אלינו יחד.

<חני ברוך: אני בטוחה שכל מי שיושב פה היה בשבת, ואני מזמינה אתכם לבוא בשבת הקרובה, ביולי כשפתוח כל יום, ולראות.

<חני ברוך: 50% מהיושבים פה בטח חוו את זה שרואים משני המגזרים, וזה כיף והכול בסדר כשבאות משפחות.

<חני ברוך: אבל יש בעיה כשבאים בני נוער, שהם בגיל קצת בעייתי.

<חני ברוך: זה נוער של תיכון והם באים בחודש יוני לעשות מסיבות סוף שנה.

<חני ברוך: בסך הכול מדובר על ימים בודדים, פחות מאצבעות כף היד, כשהם מגיעים לעשות את המסיבה שלהם.

<חני ברוך: זה מקום שבו פעם ראשונה נפגש נוער ערבי עם נוער יהודי וזה יוצר קצת חיכוכים.

<קריאה: היו לכם מקרים?

<חני ברוך: בוודאי שהיו מקרים.

<חני ברוך: אני רוצה לציין את זה בפורום הזה שמשני המגזרים פנו אלינו - יש לנו יומיים של מגזר כזה ויומיים של מגזר כזה ביוני.

<חני ברוך: על זה מדובר.

<חני ברוך: פעם ראשונה שנוצרה סיטואציה כזו, וברגע שהבנו שיש מי שנפגע נתנו הוראה חד-משמעית לכל אנשי המכירות שלנו להפסיק עם זה.

<חני ברוך: יצרנו קשר עם משרד החינוך.

<חני ברוך: לפני משרד החינוך - יושב כאן מר אריאל כהן, שהוא מנהל בחברה למתנ"סים.

<חני ברוך: הבאתי אתי קלסר שלם של ניירות ומסמכים שמראים שיום אחרי יום ביולי מגיעות קבוצות של ערבים עם יהודים יחד.

<חני ברוך: זה בכלל דבר שאנחנו לא רואים בו משהו לא בסדר בגיל מסוים.

<חני ברוך: מדובר על יומיים בגיל בעייתי.

<חני ברוך: אבל - - -

עמרם מצנע: מה זאת אומרת יומיים בגיל בעייתי?

עמרם מצנע: תסבירי את עצמך, בבקשה.

<חני ברוך: הסברתי קודם.

עמרם מצנע: אני לא הבנתי.

<חני ברוך: בקשות של בתי-ספר תיכוניים – בבית-הספר הם במשמעת, בסדר, וכשמגיעה סוף השנה הם קצת יוצאים מהמשמעת.

עמרם מצנע: ומה את עושה כשבית-ספר יהודי אחד מתחכך עם בית-ספר יהודי שני?

<חני ברוך: אני לא יכולה למנוע הכול.

<חני ברוך: יש לנו אנשי ביטחון - - -

מסעוד גנאים: שם זה לא על רקע לאומי, כנראה.

מסעוד גנאים: זו מלחמה על רקע חברתי.

<חני ברוך: זה גם לא בא מאתנו, זה בא מבקשה של בתי-הספר.

עמרם מצנע: מה זאת אומרת זה לא בא מאתכם?

עמרם מצנע: אתם, באותה שיחת טלפון או שיחות טלפון ידועות - - -

<חני ברוך: נענינו לבקשות של הלקוחות שלנו, אבל הפסקנו את זה לחלוטין אחרי המקרה הזה.

<חני ברוך: פנינו למשרד החינוך, בהנהלת המנכ"לית ששוחחתי אתה אתמול, וסגרנו וגיבשנו אמנה כתובה.

עמרם מצנע: את לא מרגישה צורך להתנצל על המקרה?

<חני ברוך: אני מתנצלת.

עמרם מצנע: אני לא שמעתי את זה.

<חני ברוך: התנצלתי בתקשורת ואני מתנצלת שוב ואני אומרת שזה לא יקרה שוב.

עמרם מצנע: את מבינה מה קרה אצלכם?

<חני ברוך: ודאי.

עמרם מצנע: מה זה בוודאי?

<חני ברוך: כי הדבר האחרון שאפשר להגיד על "סופרלנד" שהוא גזעני.

<חני ברוך: כל השנה זה המקום שיש בו - - -

ג'מאל זחאלקה: אתם לא גזענים, אתם סתם רוצים להפריד בין ערבים ליהודים.

ג'מאל זחאלקה: ככה, מתוך - - -

<חני ברוך: אלה ימים ספורים בחודש יוני, שיש לנו בקשה מבית-הספר.

<חני ברוך: אני אומרת שוב, ברגע שגילינו שזה מפריע למישהו הפסקנו את זה לחלוטין ואתמול גיבשנו אמנה כתובה - יש לי אותה כאן - עם מנכ"לית משרד החינוך, בשיתוף פעולה של "סופרלנד", שפונה לכל מנהלי בתי-הספר והרכזים שיכינו את התלמידים מראש למפגש הזה.

<חני ברוך: אולי מזה באמת יצא טוב ויכינו אותם מראש שיבואו למפגשים האלה עם הבנה, עם פתיחות, עם הכרת האחר.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

<קריאה: מה התפקיד שלך?

<דודו ביטס: אני המפקח הארצי על הקייטנות ועל פעילות הקיץ.

<דודו ביטס: כשאני שומע את הדברים האלה עכשיו אני עוד יותר מתקומם.

<דודו ביטס: באופן עקרוני, משרד החינוך מצר על האירוע ומוטב היה שלא יקרה, בעיקר כשלאורך כל השנה אנחנו עסוקים במפגשים ובתוכניות שמקדמות את הנושא הזה של מפגשים בחברה רב-תרבותית, שבה אנחנו חיים.

<דודו ביטס: אני יכול לתת דוגמה.

<דודו ביטס: לפני שבוע קיימנו בעילוט שבגליל מפגש בין 800 בני נוער יהודים וערבים, מפגש מקרב, מלבב, מרגש.

<דודו ביטס: זו רק דוגמה אחת קטנה ממה שאנחנו עושים לאורך כל השנה.

עמרם מצנע: השאלה היא האם למשרד החינוך יש הנחיות לאילו מקומות הולכים ולאילו מקומות לא הולכים.

<דודו ביטס: משרד החינוך נותן מאוד הנחיה מאוד ברורה בפעילות הקיץ - ללכת לכל מקום שאפשר, שאתם רוצים, ובתנאי שלמקום יש את כל האישורים הרלוונטיים מבחינת ביטחון ובטיחות.

<דודו ביטס: אם להעדיף מקום כזה או מקום אחר - אין לנו הנחיה כזאת.

<דודו ביטס: אבל במקום שיש, למשל, אירוע שבו תלמיד נפגע - אתמול קרה אירוע באיזשהו פארק מים, שם אנחנו הולכים להיכנס לעובי הקורה לראות למה פעם אחר פעם האירועים התרחשו.

<דודו ביטס: בעקבות האירוע הזה מנכ"לית משרד החינוך יצאה בהנחיה למנהלי בתי-הספר לקיים פעילות הנחיה לקראת החופשה, שבה נכין את התלמידים לקראת המפגשים האלה, נדגיש חזור והדגש את הנושא של ערכים, סובלנות, קבלת האחר, ואולי בעקבות ריענון השיחות האלה נוכל להימנע מהמקרים האלה.

<דודו ביטס: בנוסף לזה, מנכ"לית משרד החינוך נפגשה עם יושב-ראש מועצת - - -

עפו אגבאריה: לא הבנתי.

עפו אגבאריה: אמרת להימנע ממפגשים?

<דודו ביטס: מאירועים כאלה, שאנחנו דוחים אותם מכול וכול, כמובן.

<דודו ביטס: מנכ"לית משרד החינוך נפגשה עם יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער, יובל כחלון.

<דודו ביטס: כפי שהוזכר פה, תצא אמנה שעליה יחתמו בני הנוער במדינת ישראל, שקוראת שוב לסובלנות ולא לתת יד לגזענות.

עמרם מצנע: קצת מפריע לי שעכשיו מתנפלים על בני הנוער – אמנה לבני הנוער.

עמרם מצנע: צריך אולי אמנה לאותם מוסדות שמשווקים את עצמם לבני הנוער על ההתנהגות שלהם.

עמרם מצנע: מה שאני רוצה לשאול זה האם שקלתם ברשימה של הדברים שאתם בודקים – בטיחות, סמכות, אחריות - גם הדרה של משרד החינוך ממקומות שאינם מצהירים בפירוש שהם לא מדירים אף אחד בגלל גזע, מין, דת או לאום?

<דודו ביטס: להוציא את המקרה הזה - - -

עמרם מצנע: לא היה מקרה דומה לזה בשום מקום?

<דודו ביטס: בשנים האחרונות, בהן אני מוביל אני הנושא הזה, לא פגשתי מקרה כזה ולכן לא מצאנו לנכון לעשות את זה.

<דודו ביטס: אם זו היתה תופעה צריך לעשות משהו וגם לבדוק את ההיבטים המשפטיים של הדבר הזה.

<דודו ביטס: כדי להגיד לא לצאת לאתר כזה או אחר – צריך לבדוק את זה מבחינה משפטית.

<דודו ביטס: ללא ספק, לא ניתן יד להביא תלמידים למקום שמתנהג כפי שהוא התנהג.

יצחק הרצוג: אתה יכול להתייחס לטענה שהועלתה לגבי אלימות אפשרית?

יצחק הרצוג: לפחות בוא נשים את זה על השולחן.

<דודו ביטס: אני דוחה אותה מכל וכול.

יצחק הרצוג: ויש לכם כללים ונהלים איך להתמודד עם מצבים כאלה ולהסביר לתלמידים ולמורים איך להתמודד עם מצבים כאלה?

<דודו ביטס: אני באופן אישי מוביל במשך שנים רבות את נושא המנהיגות הצעירה.

<דודו ביטס: אנחנו מקיימים סמינרים וקורסים משותפים, מפגשים משותפים, אירועים משותפים, ולכן מפגש כזה, שלכאורה יכול ליצור עימות בין יהודים לערבים יכול להיות בין שני בתי-ספר יהודיים או בין שני בתי-ספר ערבים, והיינו שם.

<דודו ביטס: לכן אני לא מקבל את הטענה הזאת.

עפו אגבאריה: אז אולי האמנה צריכה להיות לבתי-הספר ולא לבני הנוער.

חנין זועבי: אפשר לשאול שאלה?

עמרם מצנע: חברים, אני רוצים להתחיל בדיון.

עמרם מצנע: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

שמעון אוחיון: אפשר לשאול קודם?

עמרם מצנע: אני מציע, בואו ניכנס - - -

שמעון אוחיון: אבל אנחנו רוצים לברר.

חנין זועבי: מתי התחיל הנוהל הזה של ההפרדה ב"סופרלנד"?

<חני ברוך: זה לא נוהל, זו פנייה.

חנין זועבי: מתי התחלתם לעשות את ההפרדה הזו?

<חני ברוך: משהו כמו שנתיים-שלוש.

עמרם מצנע: שמעון, שאלה חשובה?

עמרם מצנע: כי אני מציע שניכנס לדיון.

שמעון אוחיון: אמרת שקיבלת פניות משני המגזרים.

שמעון אוחיון: את יכולה לפרט?

שמעון אוחיון: היתה פניה משני המגזרים לעשות הפרדה?

<חני ברוך: בוודאי.

<חני ברוך: גם מחרדים, יש לי ימים של חרדים, שרוצים רק אותם.

<חני ברוך: יש לי פנייה מכל המגזרים.

שמעון אוחיון: האם קיבלת פניה מהמגזר הערבי שהוא רוצה רק - - - ?

<חני ברוך: בוודאי.

עמרם מצנע: ומה עשית עם הפנייה של החרדים, למשל?

עמרם מצנע: יש לכם יום חרדים?

<חני ברוך: כן.

עמרם מצנע: ואז יהודים לא חרדים לא נכנסים?

<חני ברוך: לא.

עמרם מצנע: זה מעניין לשמוע.

<חני ברוך: אני רוצה להסביר.

<חני ברוך: גם קרוב שלי רוצה לבוא ליום שבו בתי-ספר עושים מסיבה, הוא לא יכול להיכנס.

עמרם מצנע: זה אם סוגרים את כל המקום, לכולם.

עמרם מצנע: זה דבר אחר.

<חני ברוך: על זה מדובר, מדובר על אירוע סגור.

עמרם מצנע: אירוע סגור זה דבר אחר.

עמרם מצנע: לא דובר פה על אירוע סגור.

עמרם מצנע: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

<חני ברוך: צריך לבין שה"סופרלנד" סגור בימים האלה לקהל הרחב.

ג'מאל זחאלקה: "סופרלנד" הוא דוגמה והוא לא ממצה את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה היא לא "סופרלנד" – לאו דווקא "סופרלנד" ולא רק "סופרלנד".

ג'מאל זחאלקה: יש הרבה "סופרלנדים" ומקומות כאלה שעושים את זה, וישנה שתיקה.

ג'מאל זחאלקה: הדיון הזה חשוב משני טעמים.

ג'מאל זחאלקה: האחד, הרתעה - חשוב מאוד שיראו, ישמעו וייראו.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, יעודד אנשים להגיש תלונות.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שיש הרבה מקרים.

ג'מאל זחאלקה: חאלד והחבר'ה מבית-הספר, הוא הלך ובדק פשוט.

ג'מאל זחאלקה: אם הוא לא היה עושה את הבדיקה המקרה הזה לא היה מתגלה.

ג'מאל זחאלקה: והוא החליט אחר כך לתת לזה פרסום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחשוב מאוד לעודד.

ג'מאל זחאלקה: האויב הכי גדול שלנו במאבק נגד גזענות זו השתיקה.

יצחק הרצוג: נכון, חד-משמעית.

ג'מאל זחאלקה: השתיקה, שאנחנו מקבלים בהכנעה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, אנחנו יודעים על עשרות של מקרים, אני באופן אישי יודע.

ג'מאל זחאלקה: בחור יש לו את כל הכישורים והוא לא מתקבל לעבודה רק בגלל שהוא ערבי, או שהיא לא מתקבלת בגלל שיש לה כיסוי ראש.

ג'מאל זחאלקה: אלה מקרים של גזענות שקטה, עצורה, יום-יומית, שלא מרגישים אותה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לתת לנושא הזה חשיפה כמה שאפשר וצריך לגנות את זה ולפעול, עם בשיניים.

ג'מאל זחאלקה: החוק נגד גזענות, אחת הבעיות היא שהוא לא מופעל.

ג'מאל זחאלקה: כמה פעמים הורשעו אנשים על פי החוק נגד גזענות?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך, זה קרוב לאפס.

ג'מאל זחאלקה: פשוט לא מופעל.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מכירה את הסעיף הזה בחוק.

ג'מאל זחאלקה: גם כשיש תלונות זה אף פעם לא מגיע.

ג'מאל זחאלקה: אפילו במקרים של צפת, שהיתה גזענות חצופה, ברורה, חד-משמעית, הדברים האלה לא הגיעו לידי ענישה ולכן זה מעודד.

ג'מאל זחאלקה: השתיקה על הגזענות מעודדת גזענות.

ג'מאל זחאלקה: ולכן ב"סופרלנד" חשב מי שחשב שבאווירה שישנה בארץ אפשר לעשות את זה, אחרת הוא לא היה מגיעה להחלטה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: אין בארץ מצב שדבר כזה לא יעלה על הדעת.

ג'מאל זחאלקה: זה כן עולה על הדעת.

ג'מאל זחאלקה: להפריד זו לא גזענות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהטענות שהועלו כאן מצוצות מן האצבע.

ג'מאל זחאלקה: הרי ברור שכאשר מוציאים כיתה כלשהי למקום כלשהו המורה מסביר לתלמידים קוד התנהגות: אתם נכנסים למסגד אז אתם צריכים להתנהג כך וכך; אתם נכנסים לכנסייה, בבקשה שקט, ללכת ככה, לתת כבוד; אתם נכנסים למוזיאון; אתם הולכים לבריכה, אסור להתחכך, אסור כך ואסור כך.

ג'מאל זחאלקה: כל מקום.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר טבעי, לא צריך הוראות של משרד החינוך בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: לכן הטענה הזאת שהילדים לא יודעים, אז מסבירים להם מה יש ב"סופרלנד".

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שמורה לא ייקח תלמידים שלו ל"סופרלנד" בלי שיסביר להם - - -

<דודו ביטס: וזו רק כיתה אחת.

ג'מאל זחאלקה: - - בלי שיסביר להם מה הם צריכים לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אם יהיו קטטות בין יהודים לערבים או בין יהודים ליהודים או בין ערבים לערבים, אני חושב שזו אחריות המקום לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לדבר אחד - לא רוצים להפריד, אסור להפריד, ההפרדה הזאת פסולה ולא לקבל בקשות.

ג'מאל זחאלקה: יש לי השערה איך דבר כזה התגלגל.

ג'מאל זחאלקה: "סופרלנד" היא הרי גוף מסחרי, הגיעה למסקנה שגזענות זה מוכר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה מציע לבתי-ספר יהודים, ואולי בתי-ספר יהודים מסוימים, הצעה: ניתן לכם מתקן בלי ערבים – הם יבואו.

ג'מאל זחאלקה: זה כל העניין, והם לא רוצים לחשוף את זה.

ג'מאל זחאלקה: נתקלים בכל מיני דברים שהם לא לעניין.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: זיאד מג'אדלה, יושב-ראש המחלקה לתכנון ותיאום של הסתדרות המורים, ואחר כך חבר הכנסת פריג'.

<זיאד מג'אדלה: שלום לכולם, אני מברך על קיום הישיבה הזאת.

<זיאד מג'אדלה: אחריה אני מקווה שיהיו הרבה אנשים במדינה שיגידו לעצמם שצריך לשנות דיסקט בראש.

<זיאד מג'אדלה: אתמול בישיבה החודשית של הנהלת הסתדרות המורים פתחנו את הישיבה בנושא שקרא לאחינו וחברינו בבית-ספר אג'יאל ביפו, שגם הם חברי הסתדרות המורים.

<זיאד מג'אדלה: ההודעה היתה שזאת היתה התנהגות גזענית נלוזה ומכוערת, היות שזה נעשה עם אזרחים ותושבים של מדינת ישראל.

<זיאד מג'אדלה: אנחנו, כתנועת מחנכים, בדרך כלל מחנכים לאחווה, סובלנות, סבלנות וקבלת האחר.

<זיאד מג'אדלה: תרשו לי לצטט מה שאמר המדינה המנוח עזר ויצמן כשביקר פעם ביישוב שלי: נגזר עלינו לחיות יחד.

<זיאד מג'אדלה: לא נגזר עלינו לחיות יחד, אני משנה רק מילה אחת - נולדנו לחיות יחד.

<זיאד מג'אדלה: צריך לחנך לזה שכולנו, במדינת ישראל, אזרחים שווים במדינה נאורה ודמוקרטית.

<זיאד מג'אדלה: מדינה שחורתת על דגלה שהיא מדינה נאורה ודמוקרטית לא צריך שנשמע על דברים ומקרים כאלה.

<זיאד מג'אדלה: כבר ביום שישי יצאה הודעה ל"סופרלנד" על-ידי הסתדרות המורים ועל-ידי אגף תרבות ואירועים שלא יתקיימו שום פעילויות, לא ב"סופרלנד" ולא בלונה פארק - שזה אותה בעלות - עד שתהיה התנצלות ברורה וכתובה לתקשורת ולבית-הספר בנושא הזה.

<זיאד מג'אדלה: חוץ מזה אני רוצה להגיד לך, כבוד הסמנכ"לית של ה"סופרלנד", אני לא כל כך שוכנעתי בתשובות שנתת.

<זיאד מג'אדלה: אני מקווה ומאמין, היות שיושבים פה גם אנשי חינוך, אנשים נאורים, שמפה תצא הודעה גם ממשרד החינוך שלא יתקיימו פעילויות נפרדות, לא בפארקים ולא במקומות אחרים.

<זיאד מג'אדלה: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת פרי'ג ואחר כך נציג קרן אברהם.

עיסאווי פריג': שלום רב לכולם, לכל החברים וליושב-ראש.

עיסאווי פריג': לא אחזיר את הגלגל אחורה, יש עובדה שהיא עובדה ישנה-חדשה.

עיסאווי פריג': חברת ישראל, ואני חלק מהחברה הזו, היא חברה גזענית, מה לעשות?

עיסאווי פריג': זאת עובדה.

עיסאווי פריג': 65 שנה הגזענות הזו הפכה להיות מחלה.

עיסאווי פריג': המחלה מורדמת מדי פעם וקמה לה פתאום.

עיסאווי פריג': בשנים האחרונות יש עובדות – המחלה הזו מתפרצת בצורה כל כך מפחידה שהיא מאיימת על הקיום המשותף שלנו.

עיסאווי פריג': ולמה זה קורה?

עיסאווי פריג': הדג מסריח מהראש - ברגע שחוק אנטי ערבי, אנטי דמוקרטי, עובר בקלילות כזו ומתייחסים אליו, אז זה משדר למטה, לאזרח הפשוט – מותר לי לתת כאפה.

עיסאווי פריג': אלו עובדות, זה מתחיל מאתנו, זה מתחיל מהראש - מהממשלה, מתחיל מבית"ר ירושלים והמאמן שלה, מה"סופרלנד", בכפר קאסם התחילו לקרוא לזה גזעלנד.

עיסאווי פריג': לכל דבר יש יתרונות וחסרונות.

עיסאווי פריג': המקרה של אלי כהן, מתחיל מה"סופרלנד" - בכפר קאסם התחילו לקרוא לו "גזעלנד" ולא "סופרלנד".

עיסאווי פריג': זאת הבעיה, זה המאקרו.

עיסאווי פריג': לכל דבר יש יתרונות וחסרונות.

עיסאווי פריג': המקרה של ה"סופרלנד", יש לו יתרון ולדעתי יתרונותיו יותר מחסרונותיו.

עיסאווי פריג': אחד היתרונות החשובים הוא שזה עלה לסדר היום.

עיסאווי פריג': זה דבר מדהים, נושא כזה שהצלחנו להעלות על סדר היום, לקבל דיון בשידור, לקבל תקשורת וכל בעלי העניין יבואו לשמוע.

עיסאווי פריג': הרי כל יום, כל יום, אנחנו חווים מקרים גזעניים ברמות שונות - שני חולי סרטן שלא רצו להכניס לבריכה במושב ליד רוחמה.

עיסאווי פריג': זה לא דבר חדש.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיכנס לעומק הדברים.

עיסאווי פריג': חברים, אני אגיד את זה דוגרי, במיוחד לחברים היהודים שלי - נגזר עלינו לחיות יחד, בואו נעשה את זה בכיף.

עיסאווי פריג': אני אומר את זה הכי דוגרי – נגזר עלינו לחיות יחד, אין לנו חלופה אחרת.

עיסאווי פריג': אתם רוצים גוג ומגוג?

עיסאווי פריג': אין לנו חלופה אחרת.

חנין זועבי: יש חלופה אחרת - מפרידים.

עיסאווי פריג': אז בואו נעשה את זה בכיף.

עיסאווי פריג': יש משפט שמנחה אותי: ברגע שמכירים יותר שונאים פחות.

עיסאווי פריג': אז בואו נעבוד על שיתוף, לא על פירוד.

עיסאווי פריג': אז אני קורא לך, אדוני היושב-ראש, שמכאן אנחנו חייבים לצאת עם אמירה פרקטית מעשית שתצדיק את הדיון שלשמו אנחנו מתכנסים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דדי קומם, בבקשה.

עמרם מצנע: אחריו תדבר חברת הכנסת חנין זועבי.

<דדי קומם: אני מנהל תחום החינוך בקרן אברהם.

<דדי קומם: אני חושב שיש מטרה לדיון, אחת מהן היא מעין הצלפה.

<דדי קומם: זה עולה לסדר היום וזה חשוב.

<דדי קומם: אנסה לדבר, כמו שביקשת אדוני היושב-ראש, על החינוך שבעניין.

<דדי קומם: קרן אברהם עוסקת בחינוך לחיים משותפים 30 שנה ונמצאת בבתי-הספר עם משרד החינוך.

<דדי קומם: דובר על זה גם בשבועות האחרונים, על נושא הגזענות - עצם ההפרדה היא הפחדה.

<דדי קומם: עצם זה שמערכת החינוך היא בזרמים נפרדים, זה כבר חיסרון שצריך להתגבר עליו, ושר החינוך דיבר פה על הצורך בהיכרות הדדית ובחינוך להיכרות עם השפה, עם התרבות ועם חיי היום-יום – ערבים, יהודים וכל שאר הזרמים.

<דדי קומם: השבוע התפרסם מחקר באוניברסיטת בן-גוריון, לכאורה לא קשור, על החשיפה לטילים ואיך היא השפיעה על המצב הנפשי של הילדים.

<דדי קומם: ארבע שנים עקבו אחרי ילדים - - -

עמרם מצנע: לא על המצב הנפשי, על האלימות.

<דדי קומם: הם בדקו את המצב הנפשי.

<דדי קומם: שני הממצאים העיקריים שהם מצאו זה שאין השפעה ממשית על החרדה ושיש עלייה של פי 2.5 באלימות.

<דדי קומם: זאת אומרת, הפחד וחוסר - - -

עמרם מצנע: המציאות שאנחנו חיים היא המציאות קשה.

<דדי קומם: זה ודאי, ובסופו של דבר זה מגיע לאלימות.

שמעון אוחיון: באמת?

שמעון אוחיון: המציאות היא קשה?

שמעון אוחיון: חשבתי שהכול פה גן עדן.

<דדי קומם: אני חושב שהרלוונטיות של המחקר הזה, למרות שהוא כביכול משדה אחר, זה שחוסר היכרות ופחד מהלא נודע הופכים בסופו של דבר לאלימות.

<דדי קומם: דיבר פה שר החינוך על הצורך בקיום מפגשים.

<דדי קומם: קרן אברהם עושה את זה במשך 30 שנה, אנחנו יודעים איך זה משפיע, יש מחקרים שמראים.

<דדי קומם: אבל צריך להבין שהמציאות היום-יומית לא יכולה להיות נפרדת.

<דדי קומם: מה שאנחנו עושים בחינוך הפורמלי והחינוך הלא פורמלי - ואני מקווה שנגיע להישגים בתקופה הקרובה ביחד עם משרד החינוך, וזאת המטרה - חייב להיות מגובה במציאות היום-יומית שאנחנו חיים פה, ובוודאי כשמדברים על התלמידים שמגיעים בין אם למקום מסחרי או למקום שמשרד החינוך מביא אותם אליו.

<דדי קומם: אנחנו עושים מאות אירועים משותפים, של ימי כיף, של אירועים חווייתיים משותפים יהודים וערבים.

<דדי קומם: אני פה בעיקר כדי לומר שאנחנו מושיטים יד, גם ל"סופרלנד", לכל מקום – גם מסחרי וכמובן למשרד החינוך - כדי לסייע מקצועית איך לקיים ימי כיף, ימים חווייתיים, טיולים משותפים.

<דדי קומם: אנחנו עושים את זה ביום-יום וחשוב לא להגיע למצב כזה של הפרדה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת חנין זועבי, ולאחר מכן נציגת משרד המשפטים.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אני רוצה להודות גם לחאלד ולג'לאל, כי אם הנוהל קיים כבר שלוש שנים אז תתארו לעצמכם כמה בתי-ספר כבר הופרדו.

חנין זועבי: ידעו שקיים נוהל כזה ואף אחד לא התלונן ולא צעק.

חנין זועבי: נדמה לי שעשרות בתי-ספר כבר יודעים על זה.

חנין זועבי: דרך אגב, לא רק שבתי-ספר ערבים לא התלוננו, גם בתי-ספר יהודים לא התלוננו, גם בתי-ספר יהודים קיבלו את זה כמובן מאליו.

חנין זועבי: כמובן, לא נחדש כלום כשנגיד שזו מציאות, לא תופעה.

חנין זועבי: זו אפילו לא תופעה.

חנין זועבי: כמובן שזה לא מקרה, אבל זו גם לא תופעה, זו מציאות.

חנין זועבי: איפה אנחנו מוצאים גזענות?

חנין זועבי: איפה אנחנו לא נתקלים בגזענות - בכנסת, בחוקים, בממשלה, רבנים, בספורט.

חנין זועבי: אתן לכם כמה דוגמאות, וגם ליושב-ראש.

חנין זועבי: תחנות מוניות בירושלים לא מעסיקות ערבים; מנהלי הייטק לא מעסיקים ערבים בגלל שלא שירתו בצבא; עיריית עפולה מרחיקה ערבים מהגן הציבורי; הרכבת מתנגדת לכריזה בערבית, זה יעשה רעש; מפטרים עובדים ערבים בגלל שהם מדברים ערבית; אסור לדבר ערבית בבת-ספר לאחיות; ב"דפי זהב" מופיעים עסקים בליווי התואר "עבודה עברית".

חנין זועבי: אז זה בכל מקום.

<קריאה: הפרדת יולדות בבתי-חולים.

חנין זועבי: נכון.

חנין זועבי: זו כבר לא תופעה, זו הסכנה.

חנין זועבי: אז אם כבר אנחנו אומרים שזה ברמת המאקרו וברמה העמוקה ביותר, אז מה לעשות?

חנין זועבי: טיפול שורש, שזה לא המקום לדון בו.

חנין זועבי: אבל אני רוצה להגיד משהו לגבי המקרה של "סופרלנד".

חנין זועבי: דווקא בגלל שהמקרה הזה נחשף ודווקא בגלל שדיברנו על זה וזה מופיע בעיתונות, להסתפק בהתנצלות זה יחזק את התופעה הזאת.

חנין זועבי: זה ייתן עוד פעם מסר שאנחנו עוברים בסלחנות על מקרי הגזענות.

חנין זועבי: דווקא בגלל שהמקרה של "סופרלנד" נחשף, אנחנו צריכים לחשוב על ענישה מסוימת.

חנין זועבי: אני אסתפק ברעיון של היושב-ראש - אני חושבת שזה היה הרעיון של היושב-ראש - להורות למשרד החינוך לא לבקר ב"סופרלנד".

חנין זועבי: גם אם זה לא מטפל במציאות הגזענית שאנחנו חיים בה, אבל פה לפחות אנחנו להעביר מסר.

חנין זועבי: המסר שאנחנו מעבירים צריך להיות קונקרטי, מתייחס ל"סופרלנד" – שב-2013–2014 בתי-ספר לא נכנסים ל"סופרלנד".

חנין זועבי: זו הענישה הכי מינימלית, שיש לה גם מסר חינוכי.

חנין זועבי: לגבי גזענות במשרד החינוך, זה כבר הדיון הרביעי בוועדת החינוך על הגזענות שמערכת החינוך – אני אומרת מטפחת, היושב-ראש אומר אדישה.

חנין זועבי: אבל על נושא הגזענות במערכת החינוך נמשיך בדיונים אחרים.

חנין זועבי: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נציגות משרד המשפטים, ואחר כך חבר הכנסת גנאים.

עמרם מצנע: בבקשה, אני מבין ששרת המשפטים ביקשה לבדוק אם יש מקום להאשמה פלילית.

<עדי ליברוס: אם יורשה לי, אדוני, כמה מילים כלליות לפני שאתייחס למקרה הספציפי.

<עדי ליברוס: חשוב לנו מאוד לומר שמשרד המשפטים - גם שרת המשפטים וגם היועץ המשפטי לממשלה – רואים בחומרה רבה מאין כמותה כל גילוי של גזענות ואפליה ומתכוונים, כל אחד בתחומו, לפעול במלוא הכלים שעומדים לרשותם כדי להילחם בתופעה הזאת בכל דרך אפשרית.

<עדי ליברוס: נדמה לי שלא צריך להוסיף מילים בעניין הזה, ואין לי אלא להצטרף לדברים שאמר אדוני בפתח הישיבה.

<עדי ליברוס: בכל הנוגע למקרה המסוים הזה, של ה"סופרלנד", נוכח פנייתה של שרת המשפטים ליועץ המשפטי לממשלה תתקיים בימים הקרובים ישיבה בראשות היועץ המשפטי לממשלה ובהשתתפותם של כל הגורמים הנוגעים בדבר, ובמסגרתה ייבחנו מלוא ההיבטים המשפטיים של המקרה המסוים הזה.

<עדי ליברוס: בהזדמנות זו אני גם מבקשת להזכיר שבימים הקרובים ממש עומד משרד המשפטים להפיץ תזכיר חוק לתיקון חוק איסור אפליה במוצרים ושירותים ובכניסה למקומות ציבוריים, שהוזכר כאן.

<עדי ליברוס: לא אצטט את נוסח התיקון כי התזכיר עדיין לא הופץ, אבל בעיקרו הוא עוסק בקביעת איסור פלילי - זה בהמשך להחלטה של היועץ המשפטי לממשלה - על כל ביזוי או השפלה של אדם במטרה למנוע ממנו קבלת שירות ציבורי או כניסה לשירות ציבורי.

<עדי ליברוס: אנחנו רואים גם בתיקון הזה צעד חשוב בדרך.

<עדי ליברוס: לפני סיום אבקש, אם ניתן, לתת את רשות הדיבור לגברת ורד שמחי, מנהלת אגף במשרד המשפטים, שתספר על מהלכים אחרונים של השרה בנושא.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: בתמציתיות בבקשה.

<ורד שמחי: אני לא מנהלת אגף, אני מנהלת מחוז באגף לסיוע משפטי.

<ורד שמחי: בעקבות החשיבות הרבה שרואה שרת המשפטים למיגור התופעות הפסולות של אפליה אסורה וגזענות, החליטה השרה להקים קו חם לפעילות מהירה ככל הניתן בפניות של אנשים שחוו או שנפגעו מכזאת אפליה או גזענות.

<ורד שמחי: הקו הזה והפרטים שלו פורסמו גם בעיתונות וגם באתר משרד המשפטים.

<ורד שמחי: הקו הזה מקבל פניות ומפנה במהירות פניות רלוונטיות לגורמים המתאימים להמשך פעולה.

<ורד שמחי: ככל שהדבר בסמכותו של האגף לסיוע משפטי, זה מופנה לבדיקה באגף לסיוע משפטי לבדוק את הסיכוי המשפטי ואת התנאים לקבלת סיוע משפטי מטעם המדינה בכאלה מקרים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

עמרם מצנע: אחריו – הרב גלעד קריב.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני רוצה להגיד שמה שקרה ב"סופרלנד", אני לא רוצה להבין שהם חפים מפשע, אבל זה פרי, זה הפרי המר.

מסעוד גנאים: לא שם צריכים לחפש את הסיבה או את השורש של המחלה.

מסעוד גנאים: השורש של המחלה רחוק יותר, זה באידיאולוגיה, באוויר שמרחיקה, שמדירה את הערבי ורואה בו חריג בנוף פה.

מסעוד גנאים: לכן גילויי גזענות יש יום-יום, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: נכון, זה נחשף בגלל שהמורה - - - דרך אגב, הם התנצלו, אבל אני לא יודע אם התנצלתם למורה או לכולם.

<חני ברוך: אנחנו מתנצלים גם למורה וגם לכולם.

<חני ברוך: זו הזדמנות להגיד שוב שאין נוהל, עשינו את זה בתום לב.

עמרם מצנע: אתן לך בסוף.

מסעוד גנאים: בסדר, רק רציתי לדעת למי התנצלתם, אם למורה או לכולם ואם המורה מקבל את ההתנצלות או לא.

ג'מאל זחאלקה: יש נוהג, לא נוהל.

<חני ברוך: לא נוהג ולא נוהל אצלנו.

ג'מאל זחאלקה: נוהג כן.

ג'מאל זחאלקה: זו עובדה.

מסעוד גנאים: אני חושב שהעניין הוא יותר עמוק – בתודעה, בדעות הקדומות נגד ערבים.

מסעוד גנאים: היום זה "סופרלנד", מחר אני לא יודע איפה.

מסעוד גנאים: שניים, הייתי מורה והובלתי תלמידים לטיולים.

מסעוד גנאים: מורים רוצים עבודה קלה.

מסעוד גנאים: מה שהיא אמרה על בתי-ספר, גם אני יודע.

מסעוד גנאים: אני יודע שיש בתי-ספר ובתי-ספר ערבים שביקשו, יש.

מסעוד גנאים: אני יודע לפחות על בית ספר אחד.

מסעוד גנאים: זה בגלל כל העימותים בין תלמידים יהודים ותלמידים ערבים.

עיסאווי פריג': ימים סגורים.

מסעוד גנאים: אבל פה התפקיד של משרד החינוך.

מסעוד גנאים: אם החלטת בית-הספר והחלטת המורה - אני יודע שלמורים זה קשה, זה קשה טיול של בני נוער כאשר יש סכסוכים.

מסעוד גנאים: זו שאלה של זמן – גם אם זה בתי-ספר ערבים עם בתי-ספר ערבים או בתי-ספר יהודים עם ערבים - והקטטה מתפתחת.

מסעוד גנאים: אבל איפה משרד החינוך?

מסעוד גנאים: האם אני, כמורה בית-ספר או מנהל בית-ספר, מחליט שאני מצלצל ל"סופרלנד" ואומר להם שאני רוצה להפריד ולא רוצה לבוא ביום שבו באים היהודים?

מסעוד גנאים: האם הוא מחליט?

מסעוד גנאים: אם זה נוגד את הקריטריונים החינוכיים של משרד החינוך שמאמין שלא צריך להפריד כי זו גזענות, איפה הכלי?

מסעוד גנאים: מה המנגנון של משרד החינוך שיפקח על דברים כאלה ושיגיד למנהל בית-ספר: סטופ.

מסעוד גנאים: אתה רוצה חיים קלים, נכון, אבל זה נוגד את העקרונות שלנו?

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, "סופרלנד" זה בית עסק.

מסעוד גנאים: אני יודע שבכל בית-ספר יש רכז טיולים ומשרד החינוך מפקח איפה הטיולים.

מסעוד גנאים: אבל כאשר אתם נותנים להם את המבחר – מהמתקנים האלה, מהמקומות האלה - האם אתם בודקים באמת קריטריונים מסוימים שימנעו אפליה וגזענות, למשל?

מסעוד גנאים: למשל, משרד החינוך אומר לבית ספר: אתם יכולים ללכת ל"לונה גל", ל"סופרלנד", לעין חרוד או אני לא יודע איפה, אבל לפני זה האם הוא הולך ובודק וגם מיידע מקומות כאלה שאנחנו רוצים מין קוד אתי מסוים או הנחיות ברורות שלא מפלים, לא מפרידים ואין גזענות.

מסעוד גנאים: זו שאלה למשרד החינוך, משום שאני חושב שהשאלה מתחילתה עד סופה היא חינוכית ותודעתית.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: הרב גלעד קריב, מנכ"ל התנועה ליהדות מתקדמת.

עמרם מצנע: לאחר מכן – חבר הכנסת אגבאריה.

<הרב גלעד קריב: צהרים טובים.

<הרב גלעד קריב: אני חושב שלא אחדש לאף אחד מהנוכחים בקביעה שהגזענות לא צומחת בתור לרכבת ההרים ב"סופרלנד", ואפילו לא ביציעים של אצטדיון "טדי".

<הרב גלעד קריב: בהקשר הזה, ואני אומר את הדברים בזהירות ואני מתנצל אם אני פוגע בנציגי משרד החינוך, צריך לומר את הדברים באומץ - האדריכל המרכזי של הפרדה בין תלמידים לתלמידים ערבים במדינת ישראל הוא משרד החינוך בעצמו.

<הרב גלעד קריב: מה שצריך לעשות עם "סופרלנד" צריך לעשות עם "סופרלנד", אבל בואו נאמר את האמת - המקום הראשון למפגש בין תלמיד יהודי לתלמיד ערבי לא צריך להיות מתקני השעשועים של ה"סופרלנד", הוא צריך להיות בזירות שמי שמעצב אותן זה משרד החינוך בעצמו.

<הרב גלעד קריב: באופן עובדתי, צריך לדעת את הנתונים – נכון לרגע זה אין למשרד החינוך הישראלי ולו תקנת תמיכה אחת שמיועדת לתמוך בפעילות של עמותות שמקדמות קיום משותף לגילאי בתי-הספר.

<הרב גלעד קריב: אמנם ישנם מיזמים, למשל עם קרן אברהם, אבל המיזמים הללו תלויים בפילנתרופים שקרן אברהם מביאים.

<הרב גלעד קריב: 51% מהמימון של התוכניות שמנהלת קרן אברהם מגיעים מהפילנתרופים של הקרן ולא ממשרד החינוך.

<הרב גלעד קריב: מי שיזם את התוכנית הזו זו קרן אברהם.

עמרם מצנע: גלעד, זה לא כל כך מדויק.

עמרם מצנע: יש את גבעת חביבה.

<הרב גלעד קריב: אז הנה, זאת הדוגמה שאני מגיע אליה.

עמרם מצנע: אמנם קיצצו להם עכשיו את הסכום, אבל יש - - -

<הרב גלעד קריב: חבר הכנסת מצנע, גבעת חביבה מנהלת תוכנית שנקראת "מפגשים".

<הרב גלעד קריב: גם התוכנית הזו נשענת על פילנתרופים של גבעת חביבה, זה מיזם.

<הרב גלעד קריב: אבל יותר מזה, מעבר לעובדה שהתוכנית הזאת – שהיא תוכנית המפגשים המובילה היום בגילאי תיכון - מגיעה רק ל-2,000 תלמידים בשנה ול-12,000 תלמידים בכל שנות קיומה, לפני שנה יצא קול קורא לבתי-הספר על התוכנית בגבעת חביבה, והקול הקורא הזה יצא מהגוף היחיד במשרד החינוך שהנושא הזה כן מעניין אותו – המטה לחינוך אזרחי.

<הרב גלעד קריב: ותשמע, כבוד היושב-ראש, מה כתוב במכתב.

<הרב גלעד קריב: חתם עליו מפמ"ר האזרחות המודח, אדר כהן, שאין עוררין על - - -

עמרם מצנע: גם המטה הזה פוזר כבר.

<הרב גלעד קריב: נכון.

<הרב גלעד קריב: אבל כשהוא עבד, כך כתוב:

<הרב גלעד קריב: בתי-הספר המכירים בחשיבות הנושא ומעוניינים להצטרף לעשייה יזכו לליווי והדרכה.

<הרב גלעד קריב: זאת אומרת, בישראל קיום משותף בין יהודים לערבים מיועד למנהלי בתי-הספר שמתעניינים בנושא ומכירים בחשיבותו.

<הרב גלעד קריב: אני שייך לארגון שבשנים האחרונות מעורב בהטמעת מקצוע חדש בבתי-הספר העבריים - מורשת ישראל, מקצוע ראוי לכשעצמו.

<הרב גלעד קריב: כששר החינוך רצה, במצוקה התקציבית הקיימת, להוסיף שתי שעות לימוד לכל התלמידים בבתי-הספר העבריים, מכיתה ד' עד ט', כדי ללמד מורשת ישראל – ואני בעד זה - מצאו את התקציב; אבל קיום משותף במערכת החינוך שלנו זה עניין של פילנתרופיה או למנהלי בתי-ספר שמשוגעים לעניין.

<הרב גלעד קריב: אני לא במעמד של מי שיכול להעיר למשרד החינוך, אבל העובדה שלדיון כזה מביאים את האחראי על הקייטנות, שזה דבר ראוי כשלעצמו, אבל לא את הגורמים הפדגוגיים, זה אומר דרשני.

<הרב גלעד קריב: לכן אסיים - - -

יצחק הרצוג: בשבוע שעבר הם הציגו לנו מצגת שהכול טוב ויש- - -

עמרם מצנע: לא, לא.

עמרם מצנע: לא הציגו אף פעם שהמצב הוא טוב.

יצחק הרצוג: הם הציגו, שלחו לנו דוח.

יצחק הרצוג: הדוח הונח פה על השולחן, היו שם שני עמודים על מפגשים.

יצחק הרצוג: אם עובדים עלינו בעיניים, אני דורש - - -

עמרם מצנע: לא, לא, אדוני.

עמרם מצנע: מה שאנחנו עושים, אנחנו מגמדים את הבעיה הקונקרטית.

יצחק הרצוג: עלה הנושא של המפגשים יהודים-ערבים.

יצחק הרצוג: מוסכם על כולם שהם כלי משמעותי מאוד.

<קריאות: בוודאי.

יצחק הרצוג: הוצגה לנו פה תמונה שהכול טוב.

יצחק הרצוג: אז בואו נקיים דיון רק על המפגשים האלה.

<הרב גלעד קריב: אני אסיים.

<הרב גלעד קריב: לא מתפקידי להעיר מה הוצג בישיבה החשובה הקודמת.

<הרב גלעד קריב: צריך לציין שזו כבר הישיבה השלישית בנושא החשוב הזה, אז בוודאי הוועדה ערה לחשיבותו.

<הרב גלעד קריב: רק אציין שיש תופעה מטרידה של צקצוקי לשון.

<הרב גלעד קריב: הרי יש רגע שבו גינוי הופך למצוות אנשים מלומדה.

<הרב גלעד קריב: זה בסדר שגורמי רוח ואישי ציבור מגנים, אבל כשמדובר על משרדי ממשלה הרי צריך להציג תוכניות קונקרטיות.

<הרב גלעד קריב: לא ה"סופרלנד", עם כל הביקורת והכעס על מה שקרה שם, אחראי להפגיש תלמידים יהודים וערבים אלא משרד החינוך הישראלי.

<הרב גלעד קריב: ופה השאלה היא אפילו לא מה הוצג בעבר, אלא האם משרד החינוך מוכן להציג תוכנית קונקרטית, מגובה בתקציבים, שמעבירה את הסיפור הזה לתוך תוכנית הליב"ה ולימודי היסוד, כך שלא תהיה ברמת פילנתרופיה ועמותות – עם כל ההערכה הגדולה לכל נציגי החברה האזרחית - אלא כחלק מלימודי הליב"ה.

<הרב גלעד קריב: לא יהיה יותר במדינת ישראל מצב שתלמיד יהודי או ערבי גומר את כיתה י"ב מבלי שהוא היה מעורב בתוכנית משמעותית של מפגשים עם בני הקבוצה האחרת.

<הרב גלעד קריב: זאת בעיניי השאלה הכי משמעותית בכל הדיון, וזאת שאלה שמשרד החינוך לא צריך להצהיר עליה עניינים של חזון – יש תקציב, יש תוכניות?

<הרב גלעד קריב: אם פירקו את המטה לחינוך אזרחי, מי בדיוק אמור להפעיל את התוכניות האלה?

<הרב גלעד קריב: והדברים מדברים בעד עצמם.

עמרם מצנע: תודה רבה לרב גלעד קריב.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אגבאריה, ואחר כך ידבר יניב שגיא מגבעת חביבה.

עפו אגבאריה: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני מסכים לכל מילה שאמר כבוד הרב.

עפו אגבאריה: אני רוצה להתחיל מזה שאני חושב שעניין "סופרלנד" הוא סימפטום, אבל עניין הגזענות הוא הרבה - - -

ג'מאל זחאלקה: הקומוניסט והרב.

עפו אגבאריה: כן, על זה אין לנו ויכוחים.

עפו אגבאריה: אין.

עפו אגבאריה: לא בכדי שעד הכנסת ה-18 לא היתה בכלל שדולה נגד גזענות בכנסת.

עפו אגבאריה: רק בכנסת ה-18 הקמתי את השדולה הזאת ואני עומד בראשה, יחד עם שלמה מולה.

עפו אגבאריה: היום מחליף אותו שמעון אוחיון.

עפו אגבאריה: למה הוקמה?

עפו אגבאריה: כי מפלס הגזענות עלה כל כך הרבה בשנים האחרונות, שזה בלתי יאומן.

עפו אגבאריה: אבל היום אנחנו בעניין החינוך ותופעות הגזענות במוסדות החינוך.

עפו אגבאריה: הרי זה לא רק מה שקרה ב"סופרלנד" ולא רק נגד ערבים.

עפו אגבאריה: אנחנו זוכרים גם תופעות גזעניות שהיו בבית שמש, למשל, נגד אתיופים; היו בפתח-תקווה נגד אתיופים; אנחנו גם זוכרים תופעות שהיו כאשר אחיות ערביות נכנסו לבתי-ספר ותקפו אותן.

עפו אגבאריה: משרד החינוך יודע את זה, והיה דיון על הדבר הזה.

עפו אגבאריה: תקפו אותן תלמידים יהודים היות שהן ערביות, והן באו לחסן את הילדים האלה.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה למשרד החינוך - איפה משרד החינוך בכל התופעות הגזעניות?

עפו אגבאריה: אני זוכר שהיו ביקורים משותפים של בתי-ספר עוד בזמן הממשל הצבאי השנוא.

עפו אגבאריה: כשהיה ממשל צבאי הייתי תלמיד בית-ספר יסודי והיה לנו מפגש עם תלמידי "גמנסיה הרצליה".

עפו אגבאריה: אני מאום אל-פחם, ותאר לך שביקרנו אצלם וישנו בבתים של התלמידים שם והם ביקרו אצלנו וישנו בבתים שלנו.

עפו אגבאריה: האם דברים כאלה מתקיימים היום?

עפו אגבאריה: לא.

עפו אגבאריה: אז אני שוב פונה למשרד החינוך: האם באמת יש לכם תוכנית לעשות את הדברים האלה?

עפו אגבאריה: בואו תסתכלו, בערים מעורבות כמו יפו, חיפה, עכו - האם יש בתי-ספר שהם גם יהודים וגם ערבים, שאתם מעודדים את זה שבבתי-הספר ילמדו יחד?

עפו אגבאריה: דבר שני, בנצרת עלית כ-20% מהאוכלוסייה שהם ערבים.

עפו אגבאריה: עד היום ראש העיר מתנגד להקים בית-ספר ערבי בנצרת עלית.

עפו אגבאריה: מה היתה עמדת משרד החינוך?

עפו אגבאריה: צריך להבריא את משרד החינוך כדי שלא יהיה חינוך לגזענות.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה אליכם, לעשות את זה ממלכתי ושיטתי ולא רק לטפל בסימפטום כזה או אחר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יניב שגיא מגבעת חביבה.

עמרם מצנע: אחריו ידבר חבר הכנסת דב חנין.

<יניב שגיא: שלום לכולם, שמי יניב ואני מנהל את גבעת חביבה.

<יניב שגיא: אני רוצה לפתוח בהתנצלות ובתודה אליכם, ג'לאל וחאלד.

<יניב שגיא: אני מבקש שתעבירו את המסר לבית-הספר, לתלמידים שלכם, שהם אלה שנפגעו.

<יניב שגיא: אני אומר את זה כיהודי, ואני מאמין שאני אומר את זה בשם כל מי שנמצא כאן, בשם הבית המכובד שאנחנו נמצאים בו.

<יניב שגיא: זה לדיראונה של מדינת ישראל שדבר כזה קיים.

<יניב שגיא: אני מתנצל, כולנו מתנצלים, אני רוצה שהם ידעו את זה, שאנחנו מתביישים בזה.

<יניב שגיא: לחאלד אני רוצה להגיד תודה, שבזכות זה שאתה מדבר עברית כנראה יותר טוב ממני הרמת מסך על תופעות שקיימות כאן לאורכה ולרוחבה של מדינת ישראל וחייבת את כולנו להתייחס לזה.

<יניב שגיא: תודה לך.

<יניב שגיא: במדינת ישראל, כפי שהדבר הזה בא לידי ביטוי באירוע הזה – תסתכלו על הכותרות, תקראו את העיתונים, בדרך לפה שמעתי ברדיו את העיסוק הנוכחי על העונשים ללינץ' שהתבצע פה בירושלים כלפי נער ערבי באוגוסט הקודם - אין חודש שאין אירועי אפליה, הדרה, גזענות, כלפי אזרחיה הערבים של מדינת ישראל.

<יניב שגיא: זה קיים, ואי-אפשר לקיים עוד ועוד דיונים שנאמרים בהם מילים יפות, אבל אין מאחורי זה תוכניות פעולה.

<יניב שגיא: ה"סופרלנד" הוא בסך הכול הסימפטום שמעיד איך הדבר הזה מטופל במדינת ישראל.

<יניב שגיא: פונים אליהם בתי-ספר ואומרים להם: לא רוצים להיות עם אחרים.

<יניב שגיא: ה"סופרלנד", בחוצפתו, מאפשר דבר כזה, כי זה אפשרי בישראל.

<יניב שגיא: אז מה אם יש חוק גזענות?

<יניב שגיא: אבל הבעיה היא לא ב"סופרלנד", הבעיה היא בבתי-הספר שפונים, שבשום פנים הם לא רוצים להיות יחד עם בית-ספר אחר; והבעיה היא בחניכים של בתי-הספר, כמו שאמרו פה נציגי ה"סופרלנד", שמגיעים ל"סופרלנד" וזו פעם ראשונה שהם מתחככים, יהודים וערבים, ואז הם רבים ביניהם.

<יניב שגיא: נכון אמרו דוברים לפניי - העניין הזה הוא באחריותו הבלעדית של משרד החינוך, שלא עושה את מלאכתו נאמנה, חד וחלק.

<יניב שגיא: הוא פשוט לא עושה את מלאכתו – הוא לא לוקח אחריות, הוא לא שם תקציבים, הוא לא מוודא שהדברים יתנהלו אחרת.

<יניב שגיא: נאמר פה על תוכנית "מפגשים" של גבעת חביבה – אסביר את זה כי זה טסט קייס נפלא כדי להבין איך זה עובד.

<יניב שגיא: התוכנית "מפגשים" היא התוכנית הכי גדולה שמפגישה בין בני נוער - לא למפגש חד-פעמי, לא לאירוע - זו תוכנית שמתגלגלת במשך השנה.

<יניב שגיא: 2,800 בני נוער היו שותפים לה השנה, בזכות זה שמתוכנית של 1,500 בני נוער משרד החינוך החליט לפני שנה וחצי לעשות לנו מצ'ינג – בדיוק כמו שאמר הרב גלעד.

<יניב שגיא: כלומר, בחצי אנחנו הולכים לפילנתרופים בעולם, שלהם יותר חשוב מאשר למדינת ישראל שיהיו פה יחסים טובים בין יהודים וערבים.

<יניב שגיא: פילנתרופים יהודים, כמובן, שחשוב להם.

<יניב שגיא: בחצי המדינה היתה מוכנה להשתתף.

<יניב שגיא: הגענו לינואר, אמצע שנת הלימודים, גייסנו כבר את כל התלמידים - נגמר התקציב, למדינת ישראל כבר אין תקציב.

<יניב שגיא: קבעו שזה מיזם משותף, כי בדיוק כמו שאמר גלעד, אין אף תקנה במדינת ישראל שמאפשרת את המפגשים האלה – אני לא יודע מה נאמר פה עד היום - ואין תקציב.

<יניב שגיא: גם אם היה תקציב, אין תקנה, אי-אפשר להמשיך עם המיזם.

<יניב שגיא: וכך החברה האזרחית, במקרה הזה גבעת חביבה, נותרה היחידה שבאחריותה היה לקיים את הדבר הזה, שבני נוער יהודים וערבים ייפגשו.

<יניב שגיא: מה אני מבקש?

<יניב שגיא: א', אני מבקש שמהוועדה הזאת יצא קול קורא למשרד החינוך להתייצב פה עם הגדרה כמה כסף הוא מתכוון לשים לזה, אילו תקנות הוא מתכוון להוציא ואיך הוא מתכוון לוודא שמדינת ישראל תהיה אחראית לחינוך לחיים משותפים.

<יניב שגיא: ב', אני רוצה להציע, חברת הכנסת זועבי, במקום להעניש את ה"סופרלנד" בזה שלא יבואו אליהם, אני מציע לכם, "סופרלנד", תיקחו יומיים-שלושה, תפתחו את ה"סופרלנד" בחינם ל-2,800 החניכים מ-25 בתי-הספר היהודים והערבים בתוכנית "מפגשים", ותקיימו יום פעילות של יהודים וערבים ב"סופרלנד".

<יניב שגיא: זאת יכולה להיות אמירה הפוכה שלכם, שמי שקלקל גם עושה על מנת לתקן אצלו.

<יניב שגיא: דבר אחרון למשרד החינוך, תשיג בבקשה את הרשימה של אלו שפנו ל"סופרלנד" לא להיות ב"סופרלנד" כשערבים נמצאים ולא להיות כשיהודים נמצאים, ואני אשמח מאוד להיות השותף שלכם בעשיית פעולות חינוכיות כדי שהם לא יבקשו דברים כאלה עוד פעם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת דב חנין ואחר כך חברת הכנסת יפעת קריב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נאמרו פה דברים חשובים ואני מצטרף לכל הדוברים לפני בשורה ארוכה של נושאים.

דב חנין: כמו תמיד כשמדברים על אירועי גזענית, אז נשמעת גם המילה "חריג".

דב חנין: חריג היחיד שיש בפרשה הזו הוא שהעניין הזה פורסם, ובאמת הודות לפעולה שלכם.

דב חנין: אני מצטרף לתודה ולהערכה, בשם כל החברה בארץ הזאת.

דב חנין: הדבר המזעזע ביותר זו התשובה שקיבלנו לשאלתה של חברת הכנסת זועבי קודם.

דב חנין: היא שאלה כמה זמן הפרקטיקה הזאת מתקיימת, ומסתבר שהפרקטיקה הזו מתקיימת כבר שנתיים-שלוש ולא שמענו עליה, אבל השנתיים-שלוש זו הנורמה.

דב חנין: כאן אנחנו מגיעים לנקודה האמיתית של הבעיה, כי מה שמתפרסם זה היוצא מן הכלל; הנורמה היא המון מקרים שלא מתפרסמים, של הפרדה שמתבצעת יום-יום בכל מיני מקומות, לא רק ב"סופרלנד", בהרבה מקומות אחרים.

דב חנין: היה סיפור בסוף השבוע על הבריכה בנגב שמסרבת להכניס ערבים חולי סרטן.

דב חנין: דבר מחריד, מזעזע, אבל גם זה התפרסם ואני שואל את עצמי כמה דברים לא התפרסמו.

דב חנין: אנחנו נמצאים במצב מאוד מאוד מסוכן, באיזושהי אסקלציה שבה הגזענות מייצרת הפרדה, וההפרדה מחזקת את הגזענות.

דב חנין: זה המעגל שבו אנחנו נמצאים - ככל שההפרדה מתגברת היא מחזקת גזענות וככל שהגזענות מתחזקת היא מייצרת עוד יותר הפרדה.

דב חנין: ונגד הדבר הזה אנחנו צריכים להילחם, את המעגל הזה אנחנו חייבים לפרוץ.

דב חנין: יש פה זרם מאוד עכור ומאוד חזק שנגדו אנחנו חייבים לשחות באופן אקטיבי.

דב חנין: לא מספיק לצוף עם הזרם ולהשמיע קולות מחאה מדי פעם, צריך לשחות באופן אקטיבי מול הזרם הזה כי אחרת ניסחף אתו.

דב חנין: לפי תחושתי, אנחנו נמצאים ממש במצב של שיטפון, ואם לא נעשה צעד מאוד דרמטי כולנו נטבע בשיטפון הזה.

דב חנין: אמר פה הרב גלעד קריב דברים שאני חושב שהם ראויים להיכלל כמו שהם, בחטיבה אחת, בדברי הסיכום של הוועדה כי אני חושב שהוא הצביע על כמה בעיות שהן בעיות יסוד באופן ההתנהלות של המערכת.

דב חנין: אני רוצה רק להתחבר לנקודה אחת, שהיא לטעמי מאוד מאוד חשובה.

דב חנין: מאוד ראוי שאנשים יגנו, אני בעד שאנשים יגנו, זה חשוב שאנשי רוח מגנים וזה גם חשוב שאנשים פוליטיים מגנים, אבל כשמדובר בשרים בממשלה, כשמדובר באנשים שמובילים תהליכים, אנחנו מצפים מהם - מעבר לגינוי - לעשות מעשים.

דב חנין: ועם כל הכבוד לשרת המשפטים, לפני שבוע הגיעה לוועדת השרים לענייני חקיקה הצעת חוק שאני יחד עם חברים רבים וטובים מסיעות שונות בבית – יש עתיד בקואליציה וסיעות אחרות – כולנו יחד גיבשנו הצעת חוק נגד גזענות, שנועדה להתמודד בדיוק עם אותו מצב שהוזכר כאן קודם, שהחוק נגד גזענות לא עובד.

דב חנין: במקום להגיד לנו: אוקיי, יש לנו אולי כמה הערות טכניות כאלה או אחרת לגבי הצעת החוק, ובואו נחשוב למה החוק נגד גזענות לא עובד, ועדת השרים - - -

שמעון אוחיון: אולי תקרא לו "חוק נגד אפליה"?

שמעון אוחיון: אולי יש לך בעיה עם המילה "גזענות", עם המושג "גזענות"?

דב חנין: למי יש בעיה.

שמעון אוחיון: חבל שאין לך בעיה עם זה.

דב חנין: יש לי בעיה עם הגזענות, לא עם המילה גזענות.

דב חנין: הבעיה הגדולה שלי היא עם התופעה.

שמעון אוחיון: אולי תקרא לחוק "חוק נגד אפליה" - - -

דב חנין: חבר הכנסת אוחיון, אני, כמוך, מתנגד לכל אפליה.

דב חנין: אני נגד אפליה ואני גם נגד גזענות, וזה שאני נגד אפליה לא אומר שאני צריך להיות קל דעת בהתייחסות לגזענות ולהיפך.

דב חנין: ועדת השרים לענייני חקיקה לא אישרה את התיקונים שלטעמי היו מאפשרים לחוק נגד גזענות לקבל שיניים שחסרות לו היום.

דב חנין: אתם חושבים שצריכים שיניים אחרות?

דב חנין: תציעו, בבקשה.

דב חנין: אני לא אתנגד, אני אתמוך, אני מבטיח מראש.

דב חנין: מערכת החינוך, אני אומר לכם את זה בצורה הכי עניינית - אני מצטרף להערות שלדיון הזה היה ראוי שיגיעו שר החינוך ומנכ"לית המשרד.

דב חנין: באמת, ברמה הכי העניינית וברמה של מי שאוהב את מערכת החינוך ואכפת לו ממערכת החינוך - הגיע הזמן להחליף דיסקט, משהו פה לא עובד.

דב חנין: זו לא איזושהי התמודדות נקודתית פה ושם, יש לנו בעיה רוחבית מערכתית ואם לא נתמודד אתה היא תפגע בצורה איומה בכל החברה בארץ הזאת.

דב חנין: היא כבר פוגעת.

עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

עמרם מצנע: אחר כך חבר הכנסת אחמד טיבי.

עמרם מצנע: אנחנו מסיימים ב-13:30, ואני מניח שלא כולם יצליחו לדבר עד אז.

יפעת קריב: ראשית, ישבתי והקשבתי בעיון לדיון הזה כי הוא דיון שמאוד מעניין אותי.

יפעת קריב: אני לא חושבת שהבעיה היא ה"סופרלנד".

יפעת קריב: ה"סופרלנד" הוא כמובן הטריגר, ה"סופרלנד" הוא הסיבה שהתכנסנו כאן היום, אבל זו תופעה בלתי נסבלת - גם הנושא של ההפרדה וגם הנושא של הגזענות.

יפעת קריב: קודם כול, אני מברכת את יושב-ראש הוועדה כי אנחנו באמת עוסקים בנושא של הגזענות וההפרדה בישיבות האחרונות בצורה מאוד אינטנסיבית, ואני מציעה שנמשיך את הדיונים.

יפעת קריב: הגזענות, מבחינתי, מתחילה בתוכנו.

יפעת קריב: אנחנו צריכים לעצור את זה בצורה מהותית כל הזמן, כל היום, ולאו דווקא במערכת הדיון.

יפעת קריב: אני רוצה לקחת את הדיון, למרות שזה הסוף שלו, למקום קצת אחר.

יפעת קריב: יושבים פה ארבעה תלמידים – חבל שלא יושבים פה תמיד תלמידים - - -

<יהודית גידלי: תמיד יושבים תלמידים.

יפעת קריב: יושבים שם ארבעה תלמידים נחמדים, אחד מהן הוא הבן שלי ועוד שלושה חברים שלו, שביקשו להתלוות ליום - - -

<יהודית גידלי: בכל ישיבות הוועדה יושבים תלמידים.

חנין זועבי: אבל לא הבן שלה.

יפעת קריב: היום אני לא רואה כאן תלמידים אחרים.

יפעת קריב: יש כאן עוד תלמידים חוץ מהם?

יפעת קריב: אין.

יפעת קריב: אז במקרה יושבים כאן ארבעה תלמידים, שאחד מהם הוא הבן שלי.

יפעת קריב: הבן שלי וחבריו הם משלושה בתי-ספר במרכז הארץ, ביקשו להיכנס לדיון הזה.

יפעת קריב: הם אמרו לי: זה דיון חשוב, אנחנו רוצים להיות כאן.

יפעת קריב: שאלתי אותם מה עמדתם.

יפעת קריב: אם תרצו אתם יכולים לשמוע אותם, אבל הם אמרו לי: זה לא יעזור, בכל מקרה אנחנו פוגשים את התלמידים הערבים אחר הצהריים.

יפעת קריב: אנחנו פוגשים אותם במקומות הבילוי; אנחנו פוגשים אותם בים; אנחנו פוגשים אותם בפארקים; אנחנו פוגשים אותם בקניונים.

יפעת קריב: אין מה לעשות, יהודים וערבים נפגשים, אז דווקא מערכת החינוך, בזה שהיא מפרידה בינינו, יוצרת אנטגוניזם מיותר.

יפעת קריב: ללכת ל"סופרלנד" זה לשחק אתם, להיות אתם בכיף, זה לעשות את הדברים האחרים.

יפעת קריב: זה אפילו לא הידברות, זה משחקים.

יפעת קריב: מה זה "הסופרלנד"?

יפעת קריב: זה יום כיף, יהודים וערבים, זאת ההזדמנות שלנו.

יפעת קריב: הלוא אם נפריד ביניהם במערכות של ארגונים או ימי כיף, מה יקרה אחר כך כשהם ייפגשו בים או במגרש הכדורגל?

יפעת קריב: הלוא אנחנו חיים יחד, יהודים וערבים, אנחנו צריכים כל הזמן להיות יחד, גם בבתי-הספר וגם בימי כיף כי הלוא נפגשים יום ולילה.

יפעת קריב: זה מה שהם אומרים.

יפעת קריב: אחר כך אנחנו מזדעזעים שבמגרש הכדורגל קורה מה שקורה או בים או במקומות הבילוי?

יפעת קריב: אז באמת שאלתי אותם.

יפעת קריב: שאלתי אותם: מה עמדתכם?

יפעת קריב: אני רוצה לשמוע, אני לא אומרת לכם מה לומר.

יפעת קריב: אני רוצה לדעת כדי לדעת מה לומר.

יפעת קריב: הם אמרו לי: נשמח להיות אתם, אנחנו כל הזמן אתם, ולדעתי לא מספיק.

יפעת קריב: אז באמת, אם תירצו לשמוע את התלמידים – הם יושבים כאן.

יפעת קריב: ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות אסרטיביים בנושא הזה.

<ג'לאל טוח'י: נשמח להזמין אותם לבית-הספר שלנו.

<ג'לאל טוח'י: תבואו, תכירו בני נוער, שאתם לא תוכלו תפרידו ביניהם, לא מבחינת החזות ולא מבחינת התוכן.

עמרם מצנע: דרך אגב, לכל דיוני הוועדה מוזמנים נציגי מועצת התלמידים, ואפילו מדברים.

עמרם מצנע: מי מכם רוצה לדבר?

עמרם מצנע: תתקרבו לשולחן, בבקשה.

<רום רביץ: אני תלמיד בית-הספר שפיים.

<רום רביץ: יש אצלנו מפגשים עם תלמידים מכפר קאסם.

<רום רביץ: אנחנו נפגשים אתם כל כמה זמן.

<רום רביץ: ערבים זה לא משהו שצריך לעשות נגדו, צריך לחיות אתם.

<רום רביץ: אם תראה ערבי ברחוב אתה תגיד לו שלום או תעבור לידו, לא יקרה משהו קיצוני.

<רום רביץ: אפשר לדבר, זה לא משהו שונה.

<רום רביץ: מה, יש הבדל ביני לבין עומר?

<רום רביץ: אין הבדל, כל בני-האדם הם אותו דבר.

<עומר קריב: אני לומד בבית-ספר "הראשונים" בהוד השרון.

<עומר קריב: יש לנו מפגשים עם ערבים, גם בבית-הספר הקודם שהייתי בו.

<עומר קריב: באו אלינו ערבים, אני לא יודע בדיוק מאיפה, אבל שיחקנו אתם כדורגל.

<עומר קריב: אנחנו באנו לבית-הספר שלהם והם באו לבית-הספר שלנו, בילינו יחד.

<עומר קריב: היה לנו גם טורניר כדורסל, שקראו לו "טורניר שלום", שהיה עם כל מיני מגזרים – ערבים, בדואים וכל מיני קבוצות.

<עומר קריב: זה דווקא טוב שאנחנו נפגשים ויוצרים קשרים.

<עומר קריב: דווקא אם עושים הפרדה זה גורם לכעס ותככים, גם אחר כך נפגשים אז מראש כועסים, לא באים בצורה יותר חברתית כדי להיפגש ולהכיר חברים.

יפעת קריב: עומר גם אמר לי: אמא, חיכוכים בגיל הזה זה טבעי.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: בבקשה.

<פלג: אני לומד בבית-הספר הדמוקרטי בהוד השרון.

<פלג: בבית-הספר הדמוקרטי יש ערבים.

<פלג: היתה לנו פרויקט של מדינה יחד עם ערבים, קראו לזה "מדינת שלום".

<פלג: אנחנו כל הזמן עם ערבים, ערבים נכנסים לבית-הספר, אנחנו נפגשים אתם, מדברים אתם.

אחמד טיבי: אגב, גם אני כל הזמן עם יהודים – בוועדות, במליאה, בפרוזדור - - -

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון, בבקשה.

עמרם מצנע: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחר כך אסכם.

שמעון אוחיון: קודם כול, אני מצטרף באופן טבעי לגינוי התופעה.

שמעון אוחיון: אני מתייחס בוודאי לתופעה.

שמעון אוחיון: אני מברך על ההתנצלות ועל ההודעה והאמירה ששמענו - חטאנו פשענו בעניין הזה.

שמעון אוחיון: אני גאה על כך שזאת מדינתי ושהדיון הזה מתקיים ויש אפשרות לקיים כאן דיון פתוח בסוגיות כאובות ולא קלות, כפי שאמרת – המציאות היא לא קלה.

שמעון אוחיון: אני תמה באמת.

שמעון אוחיון: זה הדיון הרביעי שמתקיים בסוגיה הזאת, ואני שואל את עצמי, ואני שואל את היושב-ראש ואת כל חברי הוועדה - אם באמת חפצים אנחנו בדו-קיום ובפיתוח הדו-שיח, האם זה באמת הפורום שנראה כל פעם?

שמעון אוחיון: אם זה באמת הפורום שנראה כל פעם אז יהיה דו-שיח של חרשים.

שמעון אוחיון: אם לא נשמע ולא ניפתח גם לטיעונים מהצד השני לגבי סוגיות – בוודאי שאני מגנה שוב את התופעה - - -

<קריאה: מה זה הצד השני?

שמעון אוחיון: הצד השני – ישנם אנשים שמייצגים מגזרים דתיים, לאומיים, קבוצות אחרות, מן הגישות האחרות, לא רק קבוצות פוליטיות שמתחברות יחד ובאות ומשמיעות את דעתן, שאני מקבל אותה.

שמעון אוחיון: אני פתוח, פתוח פירושו גם רביזיה בדברים הללו, מוכנות לרביזיה.

שמעון אוחיון: אני מזדעזע כאשר אני שומע גם מחברי כנסת שיושבים אתי כאן ואומרים לי: החברה הישראלית היא חברה היא גזענית; הדג מסריח מהראש.

שמעון אוחיון: אני שואל: האם יש כאן חוקי גזע?

שמעון אוחיון: האם יש כאן גזע עליון וגזע נחות?

שמעון אוחיון: האם יש כאן תורת הגזע?

<קריאה: בקרקעות יש חוקי גזע.

שמעון אוחיון: שניה אחת, אני מבקש.

שמעון אוחיון: יש הבדל בין תורת הגזע שהוכנסה למדיניות ונקבעה מלמעלה למטה ובעקבות זאת שליש מעמי הושמד וגם עמים אחרים נפגעו.

שמעון אוחיון: ואני שומע את חבר הכנסת מסעוד גנאים אומר: זאת אידיאולגיה, תורת הגזע פה.

שמעון אוחיון: אמרתי לדב חנין, אני בעד כל חוק - ובוודאי לבצע - שנלחם באפליה, בהסתה, בדעה קדומה, בסטריאוטיפים, בדה-לגיטימציה.

שמעון אוחיון: חסרים לכם מושגים?

שמעון אוחיון: אתם לוקחים אותי אל תורת הגזע?

שמעון אוחיון: אל האפרטהייד, אומר המורה חאלד?

שמעון אוחיון: אנחנו מדינת אפרטהייד?

שמעון אוחיון: זה במדיניות שלנו?

שמעון אוחיון: זה מתחיל מהממשלה, מהכנסת, מהחקיקה ויורד למטה לביצוע?

שמעון אוחיון: זאת מדיניות אפרטהייד, זה אפרטהייד.

שמעון אוחיון: המדינה שלי, יש בה תופעות, מקרים כאלה ואחרים ואני מעדיף שנקרא אותם אפליה, דה-לגיטימציה, אי קבלת האחר.

שמעון אוחיון: אני אוהב את אלה שאומרים: עושים לי דה-לגיטימציה, תוך כדי זה שאומרים לי: קבל את האחר.

שמעון אוחיון: צריך דו-שיח.

שמעון אוחיון: מי שרוצה דו-שיח אמיתי - הייתי שותף לו 12 שנה, אני לא דוחה אותו והוא איננו קל.

שמעון אוחיון: אנחנו חיים במציאות שיש בה קונפליקט עמוק על האדמה הזאת, על הטריטוריה הזאת, בין שני עמים.

שמעון אוחיון: לא צריך לקחת אתכם לתיאוריית קמפבל שאומרת שכל זמן שיש קונפליקט, תמיד יצוצו דעות קדומות כי תמיד תהיה דה-לגיטימציה.

שמעון אוחיון: אבל אנחנו, ברוך השם, מתמודדים עם זה, אנחנו מנסים להתמודד עם זה.

שמעון אוחיון: אסור להרפות, בוודאי צריך להתמודד, צריך למצוא את המשותף, צריך לחיות בדו-קיום, אבל להביא אותי למצב כזה, כדי שכל אויבי מדינתי יגידו עלינו מיד: מדינת ישראל – גזענות; מדינת ישראל – אפרטהייד.

שמעון אוחיון: כל העולם היהודי סובל מהזלזול הזה שאנחנו מזלזלים במושג גזענות.

שמעון אוחיון: בשבוע שעבר הייתי בכנס פורום המאבק באנטישמיות.

שמעון אוחיון: הייתם צריכים לשמוע מלומדים שאומרים מה זה גזענות, מה זה השימוש.

שמעון אוחיון: דרך אגב, פניתי לעשרה מלומדים שיעזרו בהגדרה הרלוונטית של גזענות היום.

שמעון אוחיון: אני מעדיף שניישם חוק נגד אפליות לערבים, לחרדים, למזרחיים, לאתיופים - לכל קבוצה.

שמעון אוחיון: אבל קחו אותי רחוק מהמושג גזענות.

<עדאל עותמאן: מה קוראים להתרת דמם של סטודנטים בצפת?

עמרם מצנע: סליחה אדוני, עורך הדין עדאל עותמאן.

<עדאל עותמאן: שלא יתאפשר לי לדבר, כנראה.

עמרם מצנע: נכון.

<עדאל עותמאן: אז מה קוראים להתרת דמם של סטודנטים בצפת?

<עדאל עותמאן: זו לא גזענות?

שמעון אוחיון: זו הסתה.

עמרם מצנע: תודה רבה לחבר הכנסת אוחיון.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחר כך אני אסכם.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

אחמד טיבי: בכל פרק בהיסטוריה יש תופעות של גזענות, אבל יש תמיד הסבר כמעט רציונלי מצד הגזען על דרך ההתנהלות וההתנהגות שלו.

אחמד טיבי: תמיד יש סיבה: פחד, חשש, מחשבות קיומיות, הדרה.

אחמד טיבי: תמיד הגזען יכול להסביר - בעיקר לעצמו, גם לציבור הכללי וגם לאחר – למה הוא גזען ולמה הוא נאלץ להתנהג בצורה הזאת.

אחמד טיבי: יש מדרג של יחס שונה לאחר: יש אי-שוויון, יש אפליה ויש גזענות.

אחמד טיבי: מי שלא מכיר בעובדה שהוא סובל משלושת המדרגים האלה, אז יש בעיה באבחנה.

אחמד טיבי: אני רופא, ולפני שמטפלים מאבחנים.

אחמד טיבי: אם אתה מסרב להכיר בכך שיש בישראל תופעות של גזענות, עמיתי חבר הכנסת, אז עדיין לא התחלת לנסוע, לא התחלת בתהליך הטיפול.

אחמד טיבי: לכן חייבים להכיר שיש את כל הסקלה: אי-שוויון, אפליה – שיכולה להיות על רקע של דת, גזע, לאום, מגדר, נטייה מינית, הכול.

אחמד טיבי: כל זה קיים במדינת ישראל.

אחמד טיבי: למה אנחנו מתכנסים היום, אדוני היושב-ראש - ואני מודה לך על הכינוס המהיר של הוועדה?

אחמד טיבי: כי התקשורת עסקה בכך, כי זה הציף את כל התקשורת.

אחמד טיבי: למה הציף את כל התקשורת?

אחמד טיבי: כי ג'לאל טוחי מבית ספר אג'יאל והמורה הנכבד חאלד דיברו על זה, חשפו את זה.

אחמד טיבי: הנה, יש לי מכתב בדיוק על אותה בעיה ב"סופרלנד" של מישהו שלא חשף את זה, סמיח יונס.

אחמד טיבי: הוא התכתב עם "סופרלנד" באפריל שנה זו וקיבל תשובה, בדיוק על אותה בעיה.

אחמד טיבי: אז תמיד יש לחשוף את זה.

אחמד טיבי: אחד מהכלים לטפל בגזענות זו החצנה, להודיע ברבים, לטפל בזה, לתקן את כל החברה ולעמת את הקורבן עם הגזען או עם אוכלוסיית הרוב.

אחמד טיבי: לפני מספר חודשים התקשורת עסקה במשהו אחר – אלימות נגד ערבים: נגד מלצרים, נגד אישה ברכבת, מורה.

אחמד טיבי: לדעתכם זה נגמר, אין יותר התקפות?

אחמד טיבי: לא, אבל הגל בתקשורת עבר.

אחמד טיבי: לדעתכם, תופעת הגזענות עברה?

אחמד טיבי: לפני מספר ימים בבריכה במבועים, יישוב בדרום, סירבו להכניס 20 חולי סרטן בדואים בגלל – איך הם אמרו?

אחמד טיבי: - בעיה עם המגזר.

אחמד טיבי: מה זה אם לא גזענות?

אחמד טיבי: מה זה, חוסר טקט?

אחמד טיבי: זו גזענות.

אחמד טיבי: מה זה, מתנהגים לא יפה?

אחמד טיבי: צריך לתת שמות אחרים לתופעות שהן פרופר גזענות?

אחמד טיבי: יש לי רושם, רבותי, שהגזענות הפכה מזמן להיות מיין סטרים בחברה הישראלית והקולות השפויים שמגנים הם היוצאים מן הכלל לאחרונה.

אחמד טיבי: אתם לא יודעים – ואני מדבר בשם כל הערבים – כמה הוא מרגיש ריענון, חידוש, כאילו נפל עליו איזה פרס מהשמיים כאשר הוא שומע יהודי שמגלה אמפתיה כלפיו, כי לאחרונה זה פחות מאשר בעבר.

אחמד טיבי: האמפתיה היהודית של אוכלוסיית הרוב כלפי הסבל של המיעוט כמעט שלא קיימת, וכשהיא קיימת זה אנשים אמיצים שהם מיעוט.

אחמד טיבי: "סופרלנד"- אני אומר לכם שהחברה הישראלית היא "סופרלנד" אחד גדול.

אחמד טיבי: תשאלו את הפועלים שיוצאים באוטובוס, בבית-החולים, בכביש, במגרש כדורגל, באוניברסיטה, בכל מקום.

אחמד טיבי: הגזענות היא טירוף.

אחמד טיבי: דרך אגב, אתם יודעים מה הסיסמה המסחרית של "סופרלנד"?

אחמד טיבי: זה לא סתם טירוף, זה "סופרלנד".

אחמד טיבי: כל כך סמלי, כל כך מטורף, כל כך גזעני, כל כך "סופרלנד".

אחמד טיבי: הגיע הזמן שהטיפול בתופעת האפליה והגזענות יהיה סיסטמתי, לרוחב, לאורך, בכל מקום, לא רק כטרנד של התקשורת ושל כינוס חשוב של ועדת החינוך.

אחמד טיבי: כל אחד צריך לשאול את עצמו מדי פעם שאלות קשות.

אחמד טיבי: אגב, מה חושב אותו גזען שמתכחש לעובדה שהוא גזען?

אחמד טיבי: הוא אומר: הפרדתי בין הערבים ליהודים כדי שלא יהיה חיכוך.

אחמד טיבי: זה תמיד לטובת הערבים, אגב.

אחמד טיבי: כל תופעות הגזענות, בכל פעם שמפלים נגד ערבים, זה כדי לשמור עליהם, כדי לתת להם מרווח מחיה לבד, למשל.

אחמד טיבי: תמיד יש איזה הסבר רציונאלי.

אחמד טיבי: לאזרח אסור להיות גזען.

אחמד טיבי: לממשלה, למשל, שלא מאפשרת לעשרות אלפים בכפרים לא מוכרים ליהנות משירותי בריאות או דרכי גישה או שאין מזגנים - איך צריך לקרוא לזה?

אחמד טיבי: וזה עם חקיקה.

אחמד טיבי: שם זה בסדר, כי זו ממשלה, כי זו מערכת.

אחמד טיבי: האזרח הפשוט, אסור לו כי יכול להיות שזה לא ימצא חן או שזה יביך את מי שלא רוצה להיות מובך כלפי העולם.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם את המצב הזה הפוך – בצרפת נאסר על ילדים יהודים להיכנס בימי א' ו-ב' ליורודיסני.

אחמד טיבי: אגב, ב"פייסבוק" מתפרסמת כבר תמונה יפה של שר האוצר ואישתו בצרפת.

אחמד טיבי: הוא אומר לה: בואי נלך ליורודיסני, והיא אומרת: התקשרתי.

אחמד טיבי: בימים ג' ו-ה' אסור ליהודים להיכנס.

עמרם מצנע: אסור לישראלים, בטח.

אחמד טיבי: כתוב "ליהודים".

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני מצטער לגבי אלה שלא דיברו, גם מהחברה למתנ"סים וגם עורך הדין עדאל ולילי הלפרין.

עמרם מצנע: קודם כול אני רוצה לומר למנהל בית-הספר ולמורה: זה גילוי אזרחות למופת, בכך שחשפתם את זה, הבאתם את זה לידיעת הציבור ונתתם לנו הזדמנות.

עמרם מצנע: היום, במציאות של 2013, מה שלא נחשף בתקשורת לא קיים.

עמרם מצנע: לכן, בהחלט מעשה אזרחות ראוי.

עמרם מצנע: זו נקודה מספר אחת.

עמרם מצנע: נקודה מספר שתיים, אכן הוועדה, מאז הקמתה בכנסת ה-19, קיימה כבר מספר דיונים ונמשיך לעסוק בזה.

עמרם מצנע: נמשיך לעסוק בזה כי אני וחברי הוועדה רואים בתופעת הגזענות - שהיום חודרת כמעט לכל מקום בחברה הישראלית בכל מיני גילויים - תופעה קשה ונוראית בכלל, ועל אחת וכמה במדינה המגדירה את עצמה כרוב יהודי ודמוקרטית.

עמרם מצנע: החובה והאחריות שלנו, כמדינה יהודית דמוקרטית וכרוב יהודי, להתמודד עם הבעיות האלה באומץ, בכנות וביושר.

עמרם מצנע: אני חושש מאוד שאנחנו מקלים ראש בבעיה.

עמרם מצנע: ידידי, חבר הכנסת שמעון אוחיון, אם לא נבין שזו בעיה שלנו, בעיה שפוגעת בחברה שלנו, לא נצליח להתמודד אתה.

עמרם מצנע: ואין דבר יותר חשוב מחשיפה והתמודדות עם דברים קשים, שלא נעים להוציא את הכביסה המלוכלכת הזאת בפומבי, אבל רק כך נוכל להתחזק.

שמעון אוחיון: תקרא לזה אפליה על רקע דתי לאומי.

עמרם מצנע: לא, לא.

עמרם מצנע: אתה רוצה שאקריא לך מה זה גזענות?

עמרם מצנע: גזענות זה - לפי החוק - - -

שמעון אוחיון: אה, חוק העונשין.

שמעון אוחיון: אני יודע.

עמרם מצנע: רדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עימות או אלימות, גרימת מדנים או העדפה כלפי ציבור בני-אדם או חלקם של אוכלוסייה או יחידים, והכול בגלל צבע עור או השתייכות לגזע או למוצא לאומי אתני.

עמרם מצנע: לכן, אין מה לעשות, צריך לקרוא לתופעה הזו בשמה ולהתמודד אתה.

עמרם מצנע: אנחנו לא מתכנסים פה אחת לכמה ימים לעסוק בתופעה הזו רק כדי ליצור כותרות.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים להתמודד אתה ולהבין שאם לא נתמודד אתה ולא נפעל נגדה - - -

שמעון אוחיון: חוק העונשין הוא שעשה את ההבדלה הזאת.

עמרם מצנע: אם אנחנו לא נתמודד עם הבעיה הזו ולא נבין שהיא קיימת לא נצליח באמת.

עמרם מצנע: לא הקראתי לכם, חברי הוועדה ראו את זה באחד הדיונים הקודמים.

עמרם מצנע: יש פה כמה סקרים, לא סקר אחד.

עמרם מצנע: אני אומר לכם, לראות את המספרים פה זה פחד אלוהים, מה הנוער שלנו חושב - הנוער היהודי על הערבי והנוער הערבי על היהודי.

עמרם מצנע: דרך אגב, כדי לא לעשות את החיים קלים, הסטריאוטיפים של היהודים על הערבים כפולים באחוזים מהסטריאוטיפים של הערבים על היהודים.

עמרם מצנע: לכן, אני מאוד שמח, כמובן, על בני הנוער שהגיעו, אבל אני אומר לכם עוד פעם - רוב בני הנוער הישראלים לא נפגשים אחד עם השני, אלא בטלוויזיה, בתקשורת ובאירועים חריגים.

יפעת קריב: בכל מקרה, לא נפגשים מספיק.

עמרם מצנע: יפעת, אני הלוא בא מעיר מעורבת, ואני אומר לך שרוב בני הנוער, גם בחיפה, לא נפגשים באמת עם הנוער המקביל לו - יהודים וערבים.

עמרם מצנע: וכאשר לא נפגשים חושבים שלשני יש קרניים; לא מכירים אז מפחדים; וכשמפחדים יש שנאה.

עמרם מצנע: והיום לא נכנסנו בכלל לכל נושא פשעי השנאה.

עמרם מצנע: אני מאוד מתקומם, גברתי מה"סופרלנד", נגד הניסיון שלכם לתרץ, להצדיק, להסביר, אינני יודע מה.

עמרם מצנע: אני לא חש שאתם מבינים, חוץ מהעניין המסחרי שלכם, את השגיאה הגסה שלכם.

עמרם מצנע: אני רוצה שתבינו את זה.

עמרם מצנע: כל ההסברים הם לא רציניים, הם לא נכונים, הם לא אמיתיים.

עמרם מצנע: אני ממליץ לחבריי בוועדה לגנות את התופעה ואת ההתנהגות, כפי שבאה לידי ביטוי באותו אירוע שניסה בית-הספר, כיתה אחת של 25 תלמידים, למצוא לעצמו מקום אצלכם.

עמרם מצנע: כמה דברים קצת יותר קונקרטיים, כי אני חושב שצריכים להיות יותר קונקרטיים ולא רק בסיסמאות.

עמרם מצנע: דרך אגב, אני לא חושב, כפי שאמרו פה, שזה בא מלמעלה.

עמרם מצנע: אני מתרשם שיש אווירה אחרת היום במשרד החינוך.

עמרם מצנע: זה לא משרד החינוך שיש לו תקנה איך לנסוע לחברון כדי להכיר את הפלסטינים, אלא איך באמת לעשות מפגשים.

עמרם מצנע: אני פונה למשרד החינוך ואומר – וכמובן עוד אדבר על זה עם שר החינוך ונעשה פה דיון ממצה בעניין - להחזיר חזרה את הפעילות של השותפות עם הארגונים השונים.

עמרם מצנע: שמענו את קרן אברהם, את גבעת חביבה, המטה האזרחי.

עמרם מצנע: יש כמה ועדות שישבו, כמו ועדת פרופסור גבי סלומון וד"ר מוחמד עיסאווי.

עמרם מצנע: זו ועדה שאומצה על-ידי יולי תמיר, נדחקה לקרן שוליים בקדנציה הקודמת של משרד החינוך.

עמרם מצנע: נעסוק בזה כחלק חשוב מהעניין.

עמרם מצנע: בהזדמנות חגיגית זו, מאחר שביקרתי בגבעת חביבה לא מזמן, נא לבדוק – משרד החינוך - את קיצוץ הסכום שעליו סוכם לנושא קיום השותפות לשנת הלימודים הנוכחית.

עמרם מצנע: דבר קונקרטי שעמד על הפרק.

עמרם מצנע: אני קורא למשרד החינוך לפעול ליצירת אמנה או הבנה עם כל אותם מקומות בילוי, בידור, פעילות כזו או אחרת, שמשרד החינוך משתתף בה עם גורמים עסקיים, גורמים שהם מחוץ למשרד החינוך, לחייב אותם לחתום כלפיכם על אמנה - זה לא רק בין התלמידים - אמנה שהם נאבקים נגד תופעות הגזענות.

עמרם מצנע: וכמובן, כשקורים כאלה מקרים משרד החינוך יצטרך להודיע ולהורות את בתי-הספר השונים להדיר רגליהם מהמקומות האלה.

עמרם מצנע: אין לזה שום בעיה מבחינה משפטית וחוקית, לדעתי, וצריך לעשות את זה.

עמרם מצנע: שמחתי לשמוע את התייחסותה של שרת המשפטים, ואני באמת מצפה לקבל תוצאות בדיקה עם היועץ המשפטי לממשלה על היכולת לפעול פה בפעולה משפטית.

עמרם מצנע: הקו החם הוא רעיון טוב.

עמרם מצנע: אני פונה לציבור לפנות לקו החם הזה, לנצל את היכולת הזו ולהביא לידיעתנו.

עמרם מצנע: בסופו של דבר, אני חוזר ואומר - כל הסממנים וכל האירועים מעידים על כך שיש פה תופעה, יש פה מציאות ואנחנו לפחות, בוועדת החינוך, מתכוונים לעשות הכול כדי להירתם לחשוף אותה, להתמודד אתה ולדעתי, בשיתוף עם משרד החינוך, להחזיר חזרה גם תקציבים, גם תקנות, גם מטה אזרחי וגם, כמובן, לחייב את בתי-הספר לקיים את אותם מפגשים.

עמרם מצנע: אין כמו המפגשים כדי להסיר את הפחד אחד מהשני, להעמיק את ההיכרות ובצורה כזו למנוע את אותן גישות גזעניות שקיימות בתוך החברה הישראלית.

עמרם מצנע: אני מודה לכם שבאתם, ואני מקווה מאוד שהועלנו משהו בנושא.

עמרם מצנע: אני נועל את הישיבה.