ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 26, 2013-06-05 10:15

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ז בסיון, 5 ביוני 2013.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא:

חיים כץ: תנאי העבודה במעונות "נשי חירות".

חיים כץ: יש פה נציגים של ארגון העובדים?

חיים כץ: לא ארגון "כוח לעובדים".

חיים כץ: ארגון העובדים.

חיים כץ: יש פה נציגים של הוועד?

<קריאה: יש.

<קריאה: בהחלט.

חיים כץ: יש פה במקרה יושב-ראש ועד?

<ענת שחף: יש לנו כמה כאלה.

חיים כץ: לא כמה, צריך רק אחד.

<ענת שחף: אני נציגת העובדים.

חיים כץ: את היו"ר?

חיים כץ: את רוצה לספר את הסיפור שלך לפרוטוקול?

<ענת שחף: אוקיי.

<ענת שחף: קודם כל, שמי ענת שחף.

<ענת שחף: אני עובדת בארגון "נשי חירות" ארבע שנים וחצי.

חיים כץ: ומה ההגדרה שלך בוועד?

<ענת שחף: יושבת-ראש הוועד.

<ענת שחף: אנחנו התארגנו משום שבארגון "נשי חירות" מעולם לא היה הסכם קיבוצי לעובדות, ובעקבות זה שראינו שאנחנו מגיעים למצב שיש עובדות שנושקות ל-30 שנות עבודה בשכר מינימום.

<ענת שחף: אין בארגון שלנו משהו מסודר, שעובדת יודעת שבשנה הראשונה היא תרוויח כך וכך, ובשנה השנייה היא תרוויח כך וכך.

<ענת שחף: זאת אומרת, אין שום צפי של התקדמות בעבודה.

<ענת שחף: פרט לזה שהיא מקבלת רק שכר מינימום, אין גם קרנות השתלמות, ועוד כל מיני תגמולים אחרים שמקבלים - - -

חיים כץ: כמו למשל?

<ענת שחף: אחזקת טלפון, זה לא משהו שיש לכל העובדות, אלא לחלק מהעובדות.

<ענת שחף: ביגוד יש לחלק מהעובדות.

<ענת שחף: כשבדקנו את המשכורות של כל העובדות בארגון, אין משהו מסודר שמעל ותק X, היא מתחילה לקבל ביגוד.

<ענת שחף: זה משהו שהוא לא מסודר.

<ענת שחף: אין צפי לעובדת לדעת מה היא תקבל ומתי.

<ענת שחף: התחושה שלנו כעובדות הייתה שמי שיש לה "מרפקים", ומי שיש לה יכולת לדבר ולהתבטא, ויש לה אומץ לבקש תוספת שכר, מצליחה לעיתים לקבל.

<ענת שחף: אבל מי שלא, ואין לה מנהלת חזקה שמייצגת אותה, לא תקבל.

<ענת שחף: לכן החלטנו להתארגן, לפני שנה וחצי – כמעט שנתיים – התחלנו את התהליך.

<ענת שחף: באפריל-מאי בשנה שעברה הפכנו להיות יציגים, ונפגשנו עם ההנהלה להתחיל במשא ומתן.

חיים כץ: הפכתם להיות ועד, לא יציג.

<ענת שחף: ועד יציג.

חיים כץ: ההסתדרות היא יציגה.

חיים כץ: אתם - - -

<ענת שחף: "כוח לעובדים" הוא יציג.

<ענת שחף: אני לא כל כך - - -

חיים כץ: אתם ועד עובדים.

<ענת שחף: אוקיי.

<ענת שחף: המינוח המשפטי והדקויות האלה לא כל כך נהירות לי.

<ענת שחף: תודה על התיקון.

<ענת שחף: אנחנו מנהלים משא ומתן עם ההנהלה.

<ענת שחף: יש לציין שהיום המשא ומתן מתנהל בצורה נינוחה ונעימה.

<ענת שחף: אבל אנחנו מקבלים מידע מההנהלה ש"נשי חירות" לא יכולה לעמוד בדרישות שלנו, שאפילו המגשר מטעם התמ"ת אמר שהדרישות שלנו צנועות מאוד.

<ענת שחף: הנהלת "נשי חירות" טוענת שההנהלה לא יכולה לעמוד בדרישות שלנו, ולתת את המשכורות.

חיים כץ: למה?

<ענת שחף: בגלל קשיים תקציביים.

<ענת שחף: כי הארגון הוא ארגון - - -

חיים כץ: אז מה את רוצה?

<ענת שחף: באנו הנה לוועדה לבקש התערבות של הרגולטור של משרד התמ"ת.

<ענת שחף: זה הרגולטור, זה הגורם המפקח.

<ענת שחף: זה הגורם שקובע מה יהיה פחות או יותר סדר-היום של הילדים, מה הילדים יקבלו לאכול, כמה מטפלות יהיו בכל כיתה במעון, ומה התעריף שההורים משלמים, מה החופשות שבהן אנחנו סוגרים את המעון.

<ענת שחף: משרד התמ"ת קובע את כל הדברים האלה.

<ענת שחף: הוא גם מתקצב.

<גיל ארז: הוא לא מתקצב.

<גיל ארז: אני מתקן - - -

חיים כץ: סליחה אדוני.

חיים כץ: אני אתן לך לדבר כמה שאתה רוצה.

חיים כץ: אני לא יודע אם כמה שאתה רוצה, אבל תוכל לדבר.

<ענת שחף: באתר של משרד התמ"ת יש המלצות מה צריך להיות גובה השכר של מטפלת, מה צריך להיות גובה השכר של מנהלת.

<ענת שחף: בכלל, חלוקה תקציבית של הכסף שההורים משלמים.

<ענת שחף: טענת ארגון "נשי חירות" – הם הראו לנו את זה גם בכתובים ובתקציבים שהם מגישים לרשם העמותות – הארגון הזה לא יכול לעמוד במה שהתמ"ת ממליץ.

<ענת שחף: "ויצו", "נעמת", שנותנים את אותו שירות בדיוק שאנחנו נותנים, אותן שעות, אותם סטנדרטים – ויש לציין שאנחנו עובדים בארגון שאנחנו אוהבים לעבוד בו, אנחנו אוהבים את היחסים בתוך הארגון.

<ענת שחף: זה עקב אכילס של הארגון.

שולי מועלם-רפאלי: עקב אכילס גדול.

<ענת שחף: כן, עקב אכילס גדול מאוד.

<ענת שחף: מתוך המקום הזה אנחנו פונים לוועדה, ומבקשים שהתמ"ת יאכוף את ההמלצות שלו.

<ענת שחף: ידאג איכשהו ליישם.

<ענת שחף: כי לא יתכן שעובדות באותו סקטור – יש פערים כאלה גדולים בין "נעמת" ו"ויצו" לבין עובדות "נשי חירות".

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: קודם כל, אני שמח על מערכת יחסי העבודה הטובים בתוך ארגון "נשי חירות".

חיים כץ: יחד עם זה, ברור לך, לפי מה שאת אומרת, שאם הם ישלמו לכם את המעט שאתם מבקשים, בלי שהתמ"ת יהיה במגרש, הם יקרסו.

<ענת שחף: זאת הטענה של הארגון.

חיים כץ: תשמעי, אני בא מוועד עובדים.

חיים כץ: גילוי נאות.

חיים כץ: אם תבוא ההסתדרות ותגיד שהמפעל שלי מקבל 20%, או 10%, הנה, אני מודיע לך, אני לא לוקח.

חיים כץ: אם אני אקח, לא יהיה מפעל.

חיים כץ: הוא לא ירוויח, הוא לא ישרוד.

חיים כץ: לא לוקח.

<ענת שחף: לכן אנחנו נמצאים פה, כבודו.

חיים כץ: לא לוקח.

חיים כץ: זאת אומרת, את אומרת, אין לי שום מחלוקת עם ההנהלה שלי.

חיים כץ: ההנהלה שלי מראה לי נתונים, שקיפות.

חיים כץ: אנחנו רוצים לקבל את מה שמגיע לנו.

חיים כץ: ההנהלה מוכנה לתת לנו את מה שמגיע לנו.

חיים כץ: בא משרד התמ"ת ואומר, בגלל שהתמ"ת במפלגה אחת – והוא מזמן לא היה בליכוד – אנחנו נקרע את "נשי חירות" ביחס ל"נעמת", וכיוצא בזה.

חיים כץ: אדוני, אתה מהתמ"ת – אני לא יודע אם אפשר לקרוא לך תמ"ת.

<גיל ארז: משרד הכלכלה.

חיים כץ: משרד הכלכלה.

חיים כץ: כן, לפרוטוקול, שם ותפקיד.

<גיל ארז: גיל ארז, מנהל בפועל של אגף מעונות יום.

<גיל ארז: קודם כל, יש כאן סכסוך קיבוצי בין מפעל לארגון העובדים, שאנחנו לא צד בו.

<גיל ארז: מעורב בו המשרד הממונה על יחסי עבודה, מר שלמה יצחקי, כמנסה לגשר בין הפערים.

חיים כץ: אין פערים.

חיים כץ: הם אומרים שאתה צד מעורב פה.

חיים כץ: שמע, הזמן שלנו הוא זמן קצר.

חיים כץ: אתה מעורב בסכסוך.

חיים כץ: אתה הגורם לסכסוך.

חיים כץ: הם בכלל לא צדדים.

חיים כץ: הם אומרים אנחנו רוצים לתת לעובדות שלנו – שלא מבקשות דברים מופרזים – לבוא לעבודה ולא להתפרנס בכבוד, אבל להתפרנס ולצוף טיפה מעל המים.

חיים כץ: אתה בא – לצורך העניין, לפי מה שהיא אומרת, אני לא יודע אם זה נכון – ואומר אני לא נותן.

חיים כץ: אז מה זה אתה לא מעורב?

חיים כץ: אין סכסוך עבודה, יש הרמוניה.

<גיל ארז: צודקת הנציגה של הוועד, ענת, אני הרגולטור.

<גיל ארז: אני לא מתקצב אף אחד.

<גיל ארז: אני קובע את התעריף המרבי של השכר.

<גיל ארז: אני לא מתקצב לא את "נשי חירות", לא את "נעמת", ולא את "ויצו" לטובת העניין.

אילן גילאון: מה זאת אומרת?

אילן גילאון: מה, אתם לוי יצחק של הגננות?

אילן גילאון: אתם ממליצים על המחירים?

<גיל ארז: אנחנו קובעים את הסטנדרטים, ורואים את הסטנדרטים - - -

אילן גילאון: הכלכלה ממליץ על מחירים.

<גיל ארז: ואנחנו קובעים את הגבייה בלבד.

<גיל ארז: המשרד מעביר, דרך הארגונים, את התמיכה להורים.

<גיל ארז: להורים בלבד.

<גיל ארז: הוא לא מתקצב את השכר.

<גיל ארז: לטובת העניין - - -

חיים כץ: מה זה תמיכה להורים?

<גיל ארז: הורים שמקבלים סבסוד לפי תנאים, יש מבחני כניסה.

אילן גילאון: משרד יועצים.

<גיל ארז: יש מבחני תמיכה, שהורים פונים, אנחנו בודקים ונותנים תמיכה להורים בכל - - -

אילן גילאון: ומה אתה עושה כאשר הם נמצאים שם בתת-תנאים, מבחינת התגובה שלך, חוץ מעצה כמה הם צריכים לקבל?

<גיל ארז: למיטב הבנתנו וידיעתנו, אין כאן עבירה על שום חוקי העבודה.

<גיל ארז: אנחנו לא מעורבים - - -

אילן גילאון: אין עבירה.

אילן גילאון: אם עובדת בענף הזה עובדת 20 או 30 שנה ומקבלת כמו ביום הראשון, עובדת במקום אחר, אין שום עבירה.

<גיל ארז: אנחנו לא קובעים את תנאי השכר בין הארגון לבין העובדים שלו.

<גיל ארז: ישבה ועדה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל כשאתם מוציאים באינטרנט את ההמלצות שלכם, אתם דואגים גם שיאכפו אותם?

<גיל ארז: לא, ההמלצות – ישבה ועדת הפיקוח על המחירים.

<גיל ארז: היא ישבה בשנה שעברה ופרסמה - - -

חיים כץ: מי?

חיים כץ: יצחק לוי.

<גיל ארז: לא יצחק לוי.

חיים כץ: אה, יצחק לוי זה רכב.

אילן גילאון: חשבתי גננות.

אילן גילאון: סבבה, אתם לא ממנים, אבל אין לכם סנקציות?

אילן גילאון: אז מה שווה ההמלצה שלכם?

אילן גילאון: מה אתה עושה במקום אחר שיש הפקעת מחיר, או שאנשים לא מקיימים את הסכם העבודה, או שהם פועלים בניגוד להסכם העבודה?

<גיל ארז: - - - הפקעת מחיר.

<גיל ארז: יש מודל נורמטיבי, השכר נקבע בין הארגון לעובדים.

<גיל ארז: אנחנו לא מכתיבים לגורמים המפעילים מה מבנה העלויות שלהם.

<גיל ארז: זה מבנה עלויות - - -

אילן גילאון: זה נקרא ממשלה כיועץ.

אילן גילאון: בסדר גמור.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: שנייה.

חיים כץ: מנכ"לית ארגון "נשות חירות".

חיים כץ: לפרוטוקול, שם ותפקיד.

<יעל שמרגד: בוקר טוב לכל חברי הוועדה וליושב-ראש.

<יעל שמרגד: אנחנו כאן כדי - - -

חיים כץ: איך קוראים לך גברת?

חיים כץ: מישהו רושם פרוטוקול והוא צריך לדעת אחר כך מי דיבר.

<יעל שמרגד: יעל שמרגד, מנכ"ל עמותת ארגון "נשי חירות" בישראל.

<יעל שמרגד: כמו שאמרה ענת, אנחנו מנהלים משא ומתן של שנה.

<יעל שמרגד: הדרישות שלהם היו קצת מופרזות, הייתי אומרת, בסדר גודל של 45% ממחזור העמותה.

<יעל שמרגד: אמר להם גם הממונה על יחסי עבודה בתמ"ת שאף אחד לא ייתן להם כזה דבר.

<יעל שמרגד: אנחנו הצענו תוספות בסדר גודל של בין 15%-5%, או 13% לכל העובדות.

<יעל שמרגד: אני חושבת שזה מכובד.

<יעל שמרגד: מה שקרה במשק בשנתיים האחרונות, שכר המינימום תמיד עלה.

<יעל שמרגד: ואז השכר של הוותיקות נשחק באמת.

<יעל שמרגד: אני מודה.

<יעל שמרגד: זה לא תלוי בי.

<יעל שמרגד: המדינה לא קבעה לתת אחוז מסוים גורף, אלא היא רק כל פעם העלתה את שכר המינימום.

חיים כץ: נשחק ביחס למה?

חיים כץ: מה זה נשחק?

<יעל שמרגד: נשחק ביחס לשכר ההתחלה, שהוא שכר המינימום.

חיים כץ: הוא לא נשחק.

חיים כץ: מה שקרה – לפי מה שאת אומרת, השכר של הוותיקות הצטמצם ביחס לחברות שלהן, שהשכר שלהן עלה.

חיים כץ: אבל השכר לא נשחק.

<יעל שמרגד: אבל עדיין נתנו תוספות שכר מדי שנה, בוועדות שכר שהתקיימו ביוני, בהתאם להמלצת - - -

אילן גילאון: מה השכר השעתי?

<איתי סבירסקי: זה נשאר שכר מינימום.

אילן גילאון: חכה, אני עוד לא שואל - - -

<יעל שמרגד: השכר באמת מקביל לשכר המינימום.

<יעל שמרגד: אני לא אומרת, הוא מקביל לשכר המינימום.

<יעל שמרגד: ולכן השכלנו להבין, הכנו טבלאות שכר חדשות.

<יעל שמרגד: ההטבות והעלאות שאנחנו מציעים הם בין 13%-5%.

<יעל שמרגד: אני חושבת שהעובדות מבינות שבהתאם ליכולות של העמותה זה יפה מאוד.

<יעל שמרגד: אנחנו לא יכולים - - -

חיים כץ: בין 13%-5% בכסף פנסיוני?

<יעל שמרגד: כולל בכסף פנסיוני.

חיים כץ: לא, זה כסף שיש עליו הפרשות - -

<יעל שמרגד: כן, ודאי.

חיים כץ: - - או שזה כסף קל?

<קריאה: רובו זה שכר יסוד.

<יעל שמרגד: לא, זה כסף לשכר היסוד.

<יעל שמרגד: נשארו עוד כמה נקודות פתוחות, אנחנו צריכים להחליט כמה יהיה התעריף של ביגוד וכדומה.

<יעל שמרגד: אבל בגדול, הכול הולך לשכר היסוד.

חיים כץ: ביגוד זה לא פנסיוני.

<קריאה: 13%-5% זה לשכר היסוד.

<יעל שמרגד: לכן אני אומרת, נשארו עוד כמה נקודות פתוחות, אבל כל התוספות שאנחנו נותנים הוא לשכר היסוד, שזה ודאי כסף פנסיוני.

<קריאה: שזה מעבר ל-13%-5%.

חיים כץ: גברתי בוועד – אתה יודע למה אני נותן לה ולא לך?

חיים כץ: גם כשאני דן בעניינים שלי, ההסתדרות לא מתערבת.

חיים כץ: כשאני דן בעצמי, אז אני מעדיף שאחרים יהיו בפרוזדור ואני בתוך החדר.

חיים כץ: אז יש לה הזדמנות להיות בתוך החדר.

אילן גילאון: לצורך ההיסטוריה, זה לא היה שייך פעם להסתדרות העובדים הלאומית?

<יעל שמרגד: לא, אף פעם לא.

<איתי סבירסקי: באופן מפתיע, לא.

שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שפספסתי משהו שהחברים הוותיקים יותר כבר מבינים מתוך הדברים.

שולי מועלם-רפאלי: הגברת פה דיברה על זה שכל עובדת היא לעצמה.

<יעל שמרגד: אז אמרתי, נגמר העניין.

<יעל שמרגד: השכלנו להבין, הכנו טבלאות שכר.

<יעל שמרגד: ישבה מנהלת משאבי אנוש החדשה – גם זה בגלל - - -

שולי מועלם-רפאלי: את אומרת שעכשיו הטבלאות האלה – כשאישה תיכנס היום לעבודה, היא תדע מה יקרה אתה.

<יעל שמרגד: בוודאי.

<יעל שמרגד: ומה יקרה בעוד שנה ובעוד שנתיים.

שולי מועלם-רפאלי: וגם מה יקרה אם היא תתקדם לתפקיד של מנהלת.

<יעל שמרגד: ברור.

<איתי סבירסקי: מעט מאוד.

<איתי סבירסקי: לא יקרה כלום.

<איתי סבירסקי: השיפורים הם אפס.

<איתי סבירסקי: אפס.

<יעל שמרגד: וגם אם היא תהיה אחראית - - -

<ענת שחף: השיפורים הם מזעריים.

<איתי סבירסקי: מזעריים.

<איתי סבירסקי: זה חוסר אופק תעסוקתי מוחלט.

שולי מועלם-רפאלי: אבל לפחות זה ייתן מענה על - - -

חיים כץ: מי אדוני?

<איתי סבירסקי: איתי סבירסקי, מ"כוח לעובדים".

חיים כץ: קיבלת רשות דיבור?

חיים כץ: כן גברתי.

חיים כץ: אני שמעתי את המנהלת אומרת אנחנו הצענו להם.

חיים כץ: היא אומרת הבסיס שלהם נמוך, הם מסתובבים סביב שכר המינימום.

חיים כץ: וזאת עובדה, והיא לא אומרת שלא.

חיים כץ: יחד עם זה, היא אומרת, אני הולכת להסכם קיבוצי מסודר.

<ענת שחף: אבל מזערי.

חיים כץ: מזערי.

חיים כץ: מזערי, של זחילות שכר.

<ענת שחף: זחילות שכר אמרת.

<ענת שחף: זחילות.

חיים כץ: גברת, המפעל הזה יודע לתת 50% תוספת?

חיים כץ: מחר לא תהיה עבודה, לא לך ולא לאף אחד אחר.

חיים כץ: את עובדת פרק זמן קצר, ארבע שנים וחצי.

חיים כץ: ואת כנראה מאוד מוכשרת, כי בחרו בך לוועד.

חיים כץ: אבל את צריכה לחשוב איך יהיה המפעל.

חיים כץ: הוא לא שלך, אבל הוא יהיה שלך.

חיים כץ: ולא שוחטים את הפרה, ולא חולבים ממנה דם.

<ענת שחף: הוא חשוב לי מאוד, לכן הפנייה שלי היא אל משרד התמ"ת.

חיים כץ: משרד התמ"ת לא ייתן לך.

<קריאה: אז מי אחראי על המעונות היום?

חיים כץ: משרד התמ"ת לא ייתן לך.

חיים כץ: משרד התמ"ת יסבסד את ההורים.

<ענת שחף: אם באתי - - -

חיים כץ: זה שבאת, זה בסדר.

חיים כץ: הדלת פתוחה, קבעו לך ישיבה.

חיים כץ: לא עשית טובה לאף אחד.

<ענת שחף: אני לא אומרת - - -

חיים כץ: באת, זה בסדר.

חיים כץ: משרד התמ"ת, מהמעט שאני מבין לא הולך לתת לך.

חיים כץ: בהנהלה שלך אומרים לך אנחנו עושים סדק בקיר.

חיים כץ: אנחנו נותנים מעט, אבל אנחנו מסדרים את הארגון.

חיים כץ: אנחנו עושים הסכם קיבוצי.

חיים כץ: אנחנו קובעים נורמות.

חיים כץ: אז לא תצאי במלוא תאוותך בידך.

חיים כץ: אבל תצאי עם הסכם עם מסלול, עם דרך.

חיים כץ: אני בא מוועד עובדים יותר גדול.

חיים כץ: תשמעי מה אני אומר לך, אני הייתי לוקח.

חיים כץ: ולא הייתי שומע לא להסתדרות ולא ול"כוח לעובדים", ולא לאף אחד אחר.

חיים כץ: ולא מנסה לקבל עוד 20 שקל.

חיים כץ: לא מנסה.

חיים כץ: עושה את הסדק, קובע נורמות, אומר התחלתי.

חיים כץ: את אומרת שיש שיתוף פעולה, יש הידברות, נותנים מעט.

חיים כץ: השכר הוא שכר מינימום.

חיים כץ: עושים את הצעד הראשון.

חיים כץ: מה שאת מדברת עליו זה מהפכה.

חיים כץ: הסכם קיבוצי מסודר – מהפכה.

חיים כץ: מהפכה.

<ענת שחף: מעבר למהפכה אנחנו רוצים שייעשה סדר בארגון.

<ענת שחף: נכון, הארגון לקח מנהלת משאבי אנוש שעכשיו עושה דברים.

<ענת שחף: אבל אם אנחנו מדברים כבר כך, אז אני רוצה לשתף אתכם במשהו שעלה בישיבה האחרונה שלנו, במשא ומתן.

<ענת שחף: ביקשנו שתהיה נציגות של העובדים בישיבות הדירקטוריון, על מנת לעזור - - -

חיים כץ: בשביל מה?

<ענת שחף: על מנת לעשות את זה - - -

חיים כץ: תעזבי, אל תנהלי, את החלטת להיות ועד או מנהלת?

חיים כץ: ביום שאת רוצה להיות מנהלת, אל תהיי בוועד.

<ענת שחף: אני ממש לא רוצה לנהל - - -

חיים כץ: את לא צריכה להיות – תשמעי, את ועד עובדים או מנהלת?

חיים כץ: תהיי ועד עובדים.

חיים כץ: את שבועיים ועד עובדים.

חיים כץ: את עובדת ארבע שנים, את כבר רוצה לנהל את החברה?

<ענת שחף: לא.

חיים כץ: אני מתנגד שאצלי יהיו חברים בדירקטוריון.

חיים כץ: אני 20 שנה - - -

<ענת שחף: אנחנו מרגישים - - -

חיים כץ: ברגע שאני בדירקטוריון אני שותף לכל.

חיים כץ: ואין לי דרישות.

חיים כץ: אני מעדיף לא להיות שותף.

חיים כץ: לא רוצה להיות שם.

חיים כץ: את ארבע שנים – ואללה, יש לך תיאבון כזה.

<ענת שחף: ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: הישיבה בדירקטוריון תחייב אותך לדברים.

שולי מועלם-רפאלי: היא לא תיתן לך רק יתרונות.

<ענת שחף: בואי תסבירי לי איפה אני - - -

חיים כץ: קודם כל, את לא יכולה להיות חברת ועד וחברה בדירקטוריון.

<ענת שחף: לא חברה.

אילן גילאון: זה ניגוד עניינים.

<ענת שחף: זה לא חברה.

<ענת שחף: מה אתה חושב - - -

חיים כץ: הבנו אותך, יש לך תיאבון גדול.

<ענת שחף: לא, ממש לא.

חיים כץ: יש לך תיאבון גדול.

חיים כץ: את בהתחלת הדרך.

אילן גילאון: היא חושבת שזה יועיל לה, אבל זה יזיק לה.

שולי מועלם-רפאלי: זה רק יזיק לך.

שולי מועלם-רפאלי: זה יזיק לטובת העובדים.

חיים כץ: אתה שולח אותם להיות בדירקטוריון?

<איתי סבירסקי: עזוב, זה דיון שהוא לא לכאן.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד את זה.

<איתי סבירסקי: זה דיון שהוא לא לכאן.

<רחל קוזניץ: אני רוצה להגיד רק מילה.

חיים כץ: מי גברתי?

<רחל קוזניץ: אני רחל קוזניץ.

<רחל קוזניץ: אני מבשלת וגם מטפלת לעת מצוא בארגון.

<רחל קוזניץ: אני עובדת השנה ה-12 בארגון.

<רחל קוזניץ: המשכורת שלי - - -

חיים כץ: שכר מינימום.

<רחל קוזניץ: טיפה מעל שכר המינימום.

<רחל קוזניץ: מה שאני רוצה, יש לי בקשה קטנה אחת, פשוט להסתכל קצת במיקרוסקופ ולהגדיל את העדשה, ולראות באיזה תנאים אנחנו מועסקים.

<רחל קוזניץ: ולא הקטע של להיות חברה בדירקטוריון.

<רחל קוזניץ: אנחנו רוצים שהתנאים שלנו ישופרו.

<רחל קוזניץ: שאני אוכל ללכת בחיוך, עם ראש מורם, ולדעת שאנחנו עושות את המוטל עלינו במסירות רבה, באחריות רבה.

<רחל קוזניץ: זו עבודה סיזיפית ביותר, וכבודו מוזמן אלינו למעון רק לשעתיים, גם הזמנתי את מר גיל שיבוא, שיציצו ויראו בתוך נבכי המעון מה מתרחש, באילו תנאים – וכמה תקלות אנחנו פותרות בעצמנו על מנת לצמצם לארגון בהוצאות, עלויות.

<רחל קוזניץ: אנחנו בעצמנו אינסטלטוריות - -

<קריאה: וצבעים.

<רחל קוזניץ: - - חופרות, גננות, מגננות את הגינה, מזמינות את העירייה לצורך כל מיני - - -

חיים כץ: הכול בסדר.

<רחל קוזניץ: - - למרות שזו עלות גדולה מאוד.

<רחל קוזניץ: וכוח אדם אין.

<רחל קוזניץ: אף אחד לא רוצה לעבוד - - -

חיים כץ: תקשיבי, את באת למוסד שהוא בקושי חי.

<רחל קוזניץ: לא כל כך בקושי חי.

<ענת שחף: אז נשאלת פה השאלה - - -

חיים כץ: רגע גברת, דיברת.

חיים כץ: את רוצה לדבר?

חיים כץ: תרימי יד.

חיים כץ: בדירקטוריון אפשר לדבר חופשי.

אילן גילאון: למה הוא בקושי חי?

חיים כץ: כי אין הכנסות.

אילן גילאון: זאת השאלה, למה?

חיים כץ: אין הכנסות אילן.

אילן גילאון: אם אין הכנסות, אז אולי "נסגור את הבסטה".

אילן גילאון: מה זה אין הכנסות?

חיים כץ: אין הכנסות.

חיים כץ: שמע, אתה יודע איפה הוא יחיה יותר טוב?

אילן גילאון: אתם נותנים לילדים להגיע לגן שלכם בחינם?

<ענת שחף: לא, ממש לא.

<קריאה: ממש לא.

אילן גילאון: צריכות להיות הכנסות והוצאות באיזשהו - - -

<רחל קוזניץ: אף אחד לא רוצה לעבוד - - -

חיים כץ: בעבודה כמו שלך לא תגיעי ל-15,000 שקל ברוטו.

<קריאה: אני גם לא רוצה להגיע, סליחה.

חיים כץ: גם לא תגיעי ל-8,000.

חיים כץ: גם לא תגיעי ל-7,000.

<רחל קוזניץ: למה?

חיים כץ: כי מה לעשות?

חיים כץ: זה האבסורד - - -

<קריאה: זה שכר ממוצע במשק.

<איתי סבירסקי: אחרי 20 שנה של עבודה?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: זה השכר שהמקצוע הזה יודע להחזיק את עצמו.

<קריאה: זו בושה וחרפה.

<ענת שחף: מה עם החינוך לילדים - - -

חיים כץ: אותו דבר.

שולי מועלם-רפאלי: אותו דבר.

<ענת שחף: זה לא אותו דבר, לא נכון.

<ענת שחף: אנחנו לא אותו דבר - - -

חיים כץ: גברת, אני אוציא אותך.

חיים כץ: פה את לא בשכונה.

חיים כץ: קיבלת רשות דיבור.

חיים כץ: את רוצה לדבר?

חיים כץ: תרימי את היד.

חיים כץ: את לא היחידה פה.

<רחל קוזניץ: אני רוצה לומר, התסכול שלנו – מעבר - - -

חיים כץ: בצדק.

<רחל קוזניץ: - - ומה אנחנו עושות בסך הכול?

<רחל קוזניץ: מה אנחנו צריכות להעניק לילדים האלה?

<רחל קוזניץ: את אהבתנו, לחנך אותם.

<רחל קוזניץ: זה הדבר האלמנטרי המתבקש מכל המערכת הזאת, שאנחנו מחנכות ילדים - - -

חיים כץ: אני רוצה שתביני איפה את עובדת.

חיים כץ: את עובדת במקום שיש לו הכנסות מוגדרות לפי כמות ילדים שיודעת לבוא ולשלם משכורת.

חיים כץ: שם אין הגבלה של כמות.

חיים כץ: במשכורת הזאת הגוף הזה יודע להחזיק את עצמו לפי המחיר שקובע התמ"ת.

חיים כץ: הגוף הזה יודע להחזיק את עצמו 1, 2, 3.

חיים כץ: ברגע שהוא יתחיל להפסיד הוא ייסגר.

חיים כץ: הוא לא יודע.

חיים כץ: זה לא שאת אומרת המעסיק לוקח דיבידנדים, המעסיק לוקח משכורת עתק, הוא על הגב שלנו.

חיים כץ: הם באים אתך, פותחים את הספרים ואומרים לך זה מה יש – ואני בצד שלך.

חיים כץ: הם אומרים לך זה מה יש.

חיים כץ: ואת צריכה לקבל החלטה – זה מה יש, כמה אני חולבת את הפרה.

חיים כץ: באיזה רגע אני אומרת אני לא רוצה לחלוב יותר את הפרה, אני רוצה לשמר את מקום העבודה שלי.

חיים כץ: תראי, אתם חדשים בוועד, אומנות המשא ומתן, שכל אחד ימשוך לכיוון שלו את החבל, אבל שהחבל לא יקרע.

חיים כץ: שלא יקרע.

חיים כץ: פה אני שומע שיש דיבורים – זה בסדר.

חיים כץ: עכשיו אתם צריכים לשבת על הספרים.

חיים כץ: תשמעי מה אני אמרתי לך.

חיים כץ: אני עם ההסתדרות סוגרת – מהנדסי המחקר אצלנו באוניברסיטאות סגרו הסכם של עשרות אחוזים, ואמרתי לא תקבלו גם אחוז.

חיים כץ: אני כוועד.

חיים כץ: למהנדסים שלי אמרתי לא תקבלו.

חיים כץ: אנחנו לא נוכל לשרוד, לא נוכל להתחרות.

חיים כץ: לא נוכל להתחרות, אתם תקבלו – ואני אצטרך לפטר אנשים.

אילן גילאון: אבל הם לא במצב שלכם.

חיים כץ: אבל הם במצב של החברה שלהם.

אילן גילאון: השאלה צריכה לחזור לתמ"ת.

אילן גילאון: הגורם המייעץ הזה, שהוא משרד הכלכלה והחלל.

אילן גילאון: מה זה?

אילן גילאון: או שיש פה תת-תקצוב בנושא של תת-מחיר, או שיש פה תת- מספר של ילדים.

אילן גילאון: עובדה, זה נכון לגמרי שזה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אילן, מה שהוא אומר זה שהוא לא מתקצב בכלל, שהוא רק מסייע לילדים - - -

אילן גילאון: אני שמעתי מה הוא אומר, לכן אני מתפלא.

אילן גילאון: אני לא יודע, אז או שהוא לא מעניק להם מספיק לקחת, כדי לא לממן את הסבסוד של ההורים.

אילן גילאון: זאת השאלה.

אילן גילאון: כמה משלם ילד אצלכם?

שולי מועלם-רפאלי: יעל, אתם מלאים?

שולי מועלם-רפאלי: במעונות שלכם יש - - -

<רחל קוזניץ: מ-07:00 עד 16:00.

<קריאה: עד 17:00.

<קריאה: יש מעונות שגם עד 19:00.

<יעל שמרגד: במרבית המעונות אנחנו מלאים.

<יעל שמרגד: יש מעונות בודדים - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל במרבית המעונות אתם מלאים.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא שאתם מרשים לעצמכם לא לקבל.

<יעל שמרגד: לא.

<קריאה: דרך אגב, גם התמ"ת גם לא לוקח שעות הנהלה.

חיים כץ: לפרוטוקול שם ותפקיד.

<קריאה: התמ"ת לא לוקח שיש עובדות חולות, ואנחנו צריכים להשיג מחליפות, גם את זה הם לא לוקחים.

<קריאה: הרבה דברים התמ"ת לא לוקח.

חיים כץ: כן.

<איתי סבירסקי: איתי סבירסקי, "כוח לעובדים".

<איתי סבירסקי: אני חושב שצריך להבין ברמה העקרונית שאנחנו מדברים כאן על חינוך ציבורי.

<איתי סבירסקי: קודם כל, זה הנושא.

<איתי סבירסקי: אנחנו מדברים - - -

חיים כץ: אבל הדיון לא פה.

<איתי סבירסקי: אנחנו חושבים שכן, בגלל זה, ברשותכם, באנו לכאן.

חיים כץ: אנחנו חלוקים.

חיים כץ: אתם באתם לכאן בשביל לתת מזור, אם אפשרי, לעובדות.

<איתי סבירסקי: אנחנו מנהלים משא ומתן מול ההנהלה, ואכן, לשמחתנו, אחרי מהלך לא פשוט שנמשך כבר שנה – כן, אפשר לקרוא לזה – בדרך למהפכה ביחסי העבודה, וזה דבר שהוא לא פעוט בעיננו, וחשוב בעיננו, וראוי בעיננו, ואנחנו מקווים שהוא יעלה בקרוב על פסים נכונים.

<איתי סבירסקי: אבל גם המהפכה הזאת, מבחינת שכר, ומבחינת היכולת להחזיק כוח אדם – ועל זה אני רוצה לדבר – מזיזה מעט מאוד.

<איתי סבירסקי: היא תזיז מעט מאוד לאורך זמן, אם בכלל.

<איתי סבירסקי: אנחנו מדברים על שירות שהוא באחריות משרד התמ"ת – תיכף נדבר על תקצוב, אבל הוא באחריות משרד התמ"ת – עם שכר שהוא – אני לא יודע מה אתם חושבים – הוא מאוד נמוך.

<איתי סבירסקי: אם מישהי עובדת 30 שנה בעבודה כל כך קשה וכל כך חיונית למשק ומרוויחה שכר מינימום, והיא לא יכולה לראות מה היא תרוויח בעוד 15-10 שנה, אני חושב שזה משהו - -

חיים כץ: שכר מינימום.

<איתי סבירסקי: - - שלא פלא שקשה מאוד בארגון הזה למשוך כוח אדם טוב.

<איתי סבירסקי: משרד הכלכלה צריך להסתכל על זה, כשהתנאים האלו משאירים את כוח האדם לא מספיק טוב, וכאן נפגע השירות לציבור.

<איתי סבירסקי: השירות לציבור נפגע בגלל שהתנאים שהמדינה בשיטות שלה מאפשרת – תנאי השכר הם כאלה שמביאים כוח אדם לא מספיק טוב.

חיים כץ: השירות לציבור לא נפגע.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאתה חוטא לעובדות באמירות האלה.

חיים כץ: אתה עושה עוול לעובדות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאתה חוטא לעובדות.

חיים כץ: אתה עושה עוול לעובדות.

חיים כץ: שמעתי את העובדות, לא אותך.

חיים כץ: הן אמרו אנחנו נותנות לב ונשמה, ועושות, ומקדישות.

<רחל קוזניץ: אבל לא מקבלות תמורה.

<איתי סבירסקי: נכון, אבל כאן יש לך את האליטה של האליטה של "נשי חירות".

<איתי סבירסקי: תספרנה לך המנהלות שכשומעים את השכר טורקים להן את הטלפון בפנים, אומרים להן אני לא באה למעון בשכר הזה.

<קריאה: נכון.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: זה לא נוגע אחד לשני.

<קריאה: למה לא?

חיים כץ: תקשיב, אלה שעובדות נותנות את המיטב שיש בהן.

חיים כץ: אם הן לא יודעות לתת את המיטב, זה מה שיש להן.

<קריאה: עוזבות.

חיים כץ: כמה תחלופה יש?

<קריאה: המון.

<רחל קוזניץ: המון.

חיים כץ: כמה נשים חדשות באו במחיר הזה?

<רחל קוזניץ: לא באו.

חיים כץ: לא באו?

חיים כץ: זאת אומרת, אין אנשים.

<קריאה: הן עוזבות אחרי שנה.

<איתי סבירסקי: באות והולכות.

<איתי סבירסקי: אפשר רגע להמשיך?

<רחל קוזניץ: בגלל המצב הזה - -

<קריאה: ככה אתם מחנכים ילדים.

<רחל קוזניץ: - - אני, שאני עובדת במטבח במשרה מלאה, אני נכנסת לאחר מכן לכיתות, על מנת שלא יהיה פנצ'ר ולא תיפגע אף כיתה, ושהמעון יתנהל - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה בדיוק מה שאמרתי לאיתי, שהוא לא יכול להגיד שזה משאיר שם - - -

<רחל קוזניץ: אבל לא כולם ככה.

<איתי סבירסקי: זה משאיר, לא כולם ככה, תאמיני לי, אני מדבר מהשטח.

שולי מועלם-רפאלי: אלה אמירות מאוד בעייתיות לשמוע ביחס לעובדות שמשקיעות את הנשמה בילדים של כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה שמגיע להן לקבל את השכר שמגיע להן, אבל אתן - - -

<איתי סבירסקי: הייתי באמצע, לא סיימתי.

חיים כץ: דבר.

<איתי סבירסקי: אני רוצה להמשיך.

<איתי סבירסקי: אני חושב שהתפקיד של משרד הכלכלה, לאור המצב הזה, הוא לקבוע איזשהו סטנדרט של שכר מינימלי הולם למקצוע הזה.

<איתי סבירסקי: זה נכון גם ל"נשי חירות", וגם ל"ויצו" וגם ל"נעמת".

<איתי סבירסקי: נכון שהיסטורית המדינה היא לא זאת שקבעה את הסטנדרט של בשכר.

<איתי סבירסקי: מי שקבע את זה בפועל אלו ההסכמים שנקבעו לאורך השנים ב"ויצו" ו"נעמת".

<איתי סבירסקי: זה רוב השוק, זה רוב הענף, וזה הסטנדרט כיום.

<איתי סבירסקי: וגם ועדת המחירים של התמ"ת והאוצר, כשהיא כותבת את המסמכים שלה, היא מתייחסת לסטנדרט הזה.

<איתי סבירסקי: אז צריך לקבוע איזשהו סטנדרט כזה ולראות שהוא נאכף בכל המקומות.

<איתי סבירסקי: אני חושב שכאן צריכה לקום איזושהי ועדה, וזאת הבקשה שלנו.

<איתי סבירסקי: השלמנו עם זה שזה לא יהיה מחר בבוקר, בסדר.

<איתי סבירסקי: אבל צריכה לקום איזושהי ועדה של המשרדים, שתבחן את הדבר הזה.

<איתי סבירסקי: איך שומרים על כוח האדם ועל השירות הטוב לציבור על-ידי קביעה של סטנדרט מינימלי והולם לתנאי העסקה בענף הזה.

<איתי סבירסקי: ולא שהגוף שיש לו תרומות מחו"ל, כמו "ויצו", מחזיק - - -

<קריאה: הוא לא יכול להביא תרומות מחו"ל - - -

<איתי סבירסקי: סליחה, לא הפרעתי לך.

<איתי סבירסקי: גוף שיש לו תרומות מחו"ל מצליח איכשהו להחזיק קצת מעל, וגוף שחורג מהנהלים ומקים את "ויצו פלוס", וכל מיני מקומות שבהם - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מקווה ש"ויצו" לא משתמשים בתרומות למשכורות.

שולי מועלם-רפאלי: זה מנוגד לחוק.

<איתי סבירסקי: כן, אבל אפשר לשחק עם כסף, ובצורות חוקיות, בצורה שמאפשרת את זה.

<איתי סבירסקי: אנחנו מכירים את זה.

<איתי סבירסקי: וגוף שמשרד הכלכלה נותן לו היתר להפעיל, אבל לטענתו אין לו יכולת לעמוד בזה, אז הוא לא עומד בזה.

<איתי סבירסקי: וזהו, אין מה לעשות והשכר לא יכול להשתנות.

חיים כץ: משרד התמ"ת, בשביל לרבע את המעגל, אתה יודע מה - - -

<גיל ארז: שוב אני רוצה להגיד, ועדת המחירים קבעה מודל של מחירים שגם מתעדכן.

<גיל ארז: בפעם הראשונה הוא מתעדכן.

<גיל ארז: בדיונים בשנה שעברה זה היה הליך פומבי שחשף את כל - - -

חיים כץ: בכמה הוא התעדכן?

<גיל ארז: הוא מתעדכן בכל שנה, נדמה לי ב-3.5%.

<גיל ארז: אין לי כרגע את הנתונים.

חיים כץ: 3.5% לשנה?

<גיל ארז: יותר מהמדדים - - -

<קריאות: - - -

<גיל ארז: כל אוגוסט - - -

<יעל שמרגד: בשנה שעברה זה היה 2.6.

<גיל ארז: כל אוגוסט.

<גיל ארז: בהסכם יש את – יותר ממדדי השכר במשק.

<גיל ארז: הוא מתעדכן אוטומטית, מה שלא היה בעבר, באוגוסט.

<גיל ארז: באוגוסט השנה יש עדכון של התעריף.

<גיל ארז: אנחנו מעדכנים את התעריף לילד.

אילן גילאון: מה הבעיה שלהם?

אילן גילאון: למה אין כסף לשלם למוסדות שעוסקים בתחום המקביל?

אילן גילאון: גננת יכולה להשתכר יותר מאשר הדבר הזה?

אילן גילאון: הרבה יותר, זו הבעיה.

<גיל ארז: אנחנו לא נכנסים לשכר.

אילן גילאון: יש להם תת-תקצוב.

אילן גילאון: מה העניין שלהם?

<גיל ארז: אני לא יודע, אני לא בדקתי את - - -

אילן גילאון: אתה אמרת שאתה רגולטור.

אילן גילאון: אז במה אתה רגולטור?

<גיל ארז: אני רגולטור לקבוע את המחיר המקסימלי.

<גיל ארז: אני קובע את הסטנדרטים של התחום.

אילן גילאון: המחיר המקסימלי שאתה קבעת להם הוא 2,500 ש"ח?

<גיל ארז: לילד.

<גיל ארז: אבל זה המקסימום, כי הילדים מקבלים תמיכה.

<גיל ארז: הארגון מקבל את הכול.

אילן גילאון: אם הילדים היו משלמים מעל 2,500, אתם הייתם מגדילים באופן יחסי את התמיכה שלכם בהורים?

<גיל ארז: אנחנו לוקחים את כל החישובים במחיר.

<גיל ארז: אנחנו תומכים מתוך המחיר – חלק המדינה משלמת ומעבירה לארגון.

אילן גילאון: תראה מה אתה אומר לי, אתה אומר לי אני ממליץ על מחיר מקסימלי, והתמיכה שלי היא יחסית למחיר שאני המלצתי.

אילן גילאון: אולי אתה צריך להמליץ על מחיר יותר גבוה?

<גיל ארז: הם מקבלים אותו דבר בסך הכול, רק חלק – ילדים בדרגות יותר נמוכות – מקבלים יותר.

אילן גילאון: זאת אומרת, אותך לא מעניין מה העלות של הגן לגבי התמיכה שלך.

<גיל ארז: היה מודל שלקח בחשבון את כל הדברים האלה.

אילן גילאון: לוקח את העלות של כמה ילדים - - -

<גיל ארז: לא, הוא לקח מודל נורמטיבי, אבל לא ארגון ספציפי.

אילן גילאון: לא נורמטיבי.

אילן גילאון: הילד משלם 2,500.

אילן גילאון: זה פקטור להתייחסות שלך לתמיכה?

<גיל ארז: זה היה המודל שלי לקחת - - -

אילן גילאון: אם הילד הזה היה משלם 3,000 שקל, הפקטור שלך היה משתנה בתמיכה בילד?

שולי מועלם-רפאלי: אז ההורים לא היו שולחים אותו.

<קריאה: אילן, אתה רוצה להרוג את ההורים?

אילן גילאון: לא, להיפך.

אילן גילאון: אני לא רוצה להרוג את ההורים.

אילן גילאון: אני רוצה לבוא לטובתם.

<קריאה: לא, זה לא ככה.

<גיל ארז: זה לא לטובתם.

<גיל ארז: זה ההורים.

<וילמה מאור: מי משלם את 3,000 השקלים?

אילן גילאון: אם אתה מסבסד משהו שאתה קובע לו את המחיר מראש, שהוא כנראה לא מחיר ריאלי – או שיש פה איזה קטסטרופה ניהולית.

<איתי סבירסקי: נכון, יש כאן פער שהוא לא מוסבר.

<גיל ארז: מה שאתה אומר זה רק להעלות להורים את המחיר.

<קריאה: להעלות את המחיר של הסבסוד.

אילן גילאון: לא להעלות את המחיר, אתה תגדיל את הסבסוד.

אילן גילאון: אם המחיר יהיה יותר גבוה - -

<גיל ארז: פחות הורים יקבלו.

אילן גילאון: - - ההורה ישלם את אותם 2,500 או 2,900 - -

<גיל ארז: פחות הורים יקבלו.

אילן גילאון: - - אתה תתייחס לתוספת הזאת?

חיים כץ: שמעת מה שהוא ענה לך?

אילן גילאון: לא שמעתי.

חיים כץ: הוא אמר אני משחק במשחק סכום אפס.

חיים כץ: הקצבתי לגן הזה 1,000 שקלים.

חיים כץ: אם אני אתן להורה אחד 1,000 שקלים, השאר יקבלו אפס.

חיים כץ: זה מה שהוא אמר לך עכשיו.

<איתי סבירסקי: המשרד העלה בעבר את התעריף - - -

חיים כץ: זה מה שהוא אמר, אני משחק במשחק סכום אפס.

<איתי סבירסקי: - - לא על חשבון ההורים.

<איתי סבירסקי: זה ניתן לעשות.

חיים כץ: אתה מבין את העניין?

חיים כץ: אתה צעקת, הוא דיבר בשקט ואמר לך אני - - -

אילן גילאון: בסדר, התשובה הזאת – תאמין לי, טוב שצעקתי, כי לא שמעתי אותו, אני מתעצבן עוד יותר.

חיים כץ: המשחק הוא סכום אפס.

חיים כץ: זה מה שהוא אמר – אני אגדיל לזה, אני אוריד לזה.

<איתי סבירסקי: זה לא נכון.

<גיל ארז: לא, לא אמרתי - - -

חיים כץ: זה מה שהוא אמר.

<גיל ארז: אתה קצת - - -

חיים כץ: מה אמרת?

חיים כץ: יש פרוטוקול פה.

חיים כץ: לא הגדרת את המילה סכום אפס.

<גיל ארז: אני אומר שלקחו - - -

חיים כץ: אני אוריד לאחרים.

<גיל ארז: יש את העלות שאנחנו רואים עלות לגן שהורים יכולים לעמוד בה.

חיים כץ: תקשיב, כשאתה מנהל עסק, מה זה ההורים יכולים לעמוד?

חיים כץ: ומה עם העובדים?

<גיל ארז: עובדים – אנחנו לוקחים - - -

חיים כץ: תקשיב למה שאתה אומר, אני דואג להורים.

חיים כץ: מבחינתי, העובדים, המנהלים, יכולים ללכת לאן שהם רוצים.

<גיל ארז: את זה לא אמרתי.

חיים כץ: אבל זה מה – מה זה ההורים יכולים לעמוד?

חיים כץ: יש שם - - -

<גיל ארז: אנחנו תומכים - - -

חיים כץ: גן, צריך לתפעל אותו, נכון?

חיים כץ: יש עלויות.

חיים כץ: העובדים צריכים להתפרנס?

חיים כץ: לא בכבוד, אבל להתפרנס חצי בכבוד, הם צריכים?

<גיל ארז: כל העלויות האלה נלקחו בחשבון - - -

חיים כץ: אתם הבעלים?

חיים כץ: מה הסטטוס שלכם?

<גיל ארז: אנחנו לא בעלים של שום דבר.

<גיל ארז: אין לנו שום קשר - - -

חיים כץ: אז מה הסטטוס שלכם ביחס לגנים?

<גיל ארז: אנחנו רגולטור.

<גיל ארז: רגולטור.

<גיל ארז: רגולטור שמפקח על הגנים שעומדים בסטנדרטים שאנחנו - - -

<קריאה: מפקח בצורה הדוקה ביותר.

חיים כץ: אז למה צריך אתכם?

<רחל קוזניץ: ומקצצים תקנים כל הזמן.

חיים כץ: למה צריך אתכם?

חיים כץ: זה שוק חופשי.

חיים כץ: אם הם היו מעלים את המחיר ל-7,000 שקלים לילד, אף אחד לא היה בא.

חיים כץ: לא צריך אותך.

חיים כץ: מה התרומה שלך?

חיים כץ: חוץ מזה שאתה מקבל משכורת, ועוד 17 איש מקבלים משכורת?

<קריאה: בכבוד.

<גיל ארז: ו-120,000 מקבלים תמיכה.

<קריאה: ומי מטפל במטפלות.

<קריאה: סליחה, עם כל הכבוד, מי מטפל בנו?

אילן גילאון: יכול להיות שההמלצה שלך היא בלתי ריאלית?

אילן גילאון: המלצות התקרה שלך הן לא ריאליות?

אילן גילאון: למה המצב הוא כזה?

<גיל ארז: - - - הוועדה שפתחה את הדיונים שלה - - -

אילן גילאון: למה בגן פרטי, כאשר ילד משלם 3,500 שקל – וזה מה שמשלמים – הגננות מקבלות את המשכורת שלהם?

אילן גילאון: אתה – אני לא אומר לך תשית את זה על ההורים.

אילן גילאון: אני אומר אתה מסבסד את ההורים, תן מחיר ריאלי לגן ותסבסד באופן יחסי.

<איתי סבירסקי: למה משרד האוצר לא - - -

אילן גילאון: לא שאתה תעשה את זה על גב ההורים או הגננות.

אילן גילאון: אחרת אני באמת אלך - - -

חיים כץ: אילן, אתה רוצה להמשיך לנהל את הדיון?

אילן גילאון: אני לא מנהל שום דבר.

חיים כץ: אנחנו הולכים לשום מקום.

חיים כץ: אני אדבר עם שר התמ"ת / הכלכלה, נראה מה אפשר לעשות בעניין.

חיים כץ: יחד עם זה, עצה לך, "כוח לעובדים", תסגרו את ההסכם.

<איתי סבירסקי: זה בנפרד.

חיים כץ: ויפה שעה אחת קודם - -

<איתי סבירסקי: אנחנו לא מושכים.

חיים כץ: - - כי מה שיש לנו היום, לא יהיה לנו מחר.

חיים כץ: וזה סדק בקיר.

חיים כץ: הלכנו למהלך – אין קשר, קח את מה שנותנים במסגרת היכולות של אותו מקום.

חיים כץ: ואנחנו נצטרך לדבר עם התמ"ת, להגדיל, לראות מה אנחנו עושים פה.

אילן גילאון: נדבר עם אחינו.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.