ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 7, 2013-05-28 12:00

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולם.

יואל רזבוזוב: בתחילת הישיבה אני קודם כל רוצה לברך את סגן השר במשרד ראש הממשלה, אופיר אקוניס, את חבר הכנסת שלמה סלומון, הארגונים, נציגי העדה.

יואל רזבוזוב: אנחנו דנים בהצעה לסדר-היום שהגיעה למליאה ואז אלינו בנושא: "ציון זכר הנספים מאתיופיה בדרכם לירושלים".

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שיום ירושלים היה ממש לא מזמן, לפני שבועיים, הוזמנתי לטקס הממלכתי וכאזרח ישראל אני לא חושב שכולם יודעים ומבינים, אני נחשפתי למשהו מאוד טרגי, מאוד מאוד התרגשתי כשישבתי שם ואני מאוד שמח שזה גם הגיע לכאן, לוועדה.

יואל רזבוזוב: אנחנו נפתח כאן דיון, נסיק מסקנות ובאמת הייתי רוצה לדעת שבמדינת ישראל יידעו על הנושא, נושא מאוד חשוב וטרגי והוא באמת חלק מההיסטוריה שלנו, זה הסיפור שלנו, של מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: עכשיו אני רוצה לתת כמה מילים לסגן השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אנחנו נמצאים כאן, כפי שאמרת, בעקבות הצעה לסדר שהעלה חבר הכנסת סולומון יחד עם חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה נדמה לי, שהיה במליאה והדיון עבר לפה.

<דנה גורדון שושני: לא, מוטי יוגב וחיליק בר.

אופיר אקוניס: מוטי יוגב וגם, גם וגם.

<דנה גורדון שושני: פנינה לא.

אופיר אקוניס: אה, נכון, אבל היא דיברה שם.

שמעון סולומון: זה בסדר, היא אתנו בלב.

אופיר אקוניס: זה ברור.

אופיר אקוניס: אנחנו החלטנו להעביר את הדיון הזה, בהסכמת הממשלה כמובן, לכאן, לוועדה הזאת, כדי לקיין דיון יותר פרטני בעניין פרויקט ההנצחה, שזוהי החלטת ממשלה בעצם.

אופיר אקוניס: אני קודם כל שמח להיות בחדר הזה משום שלפני שנתיים ישבתי בחדר הזה כמה וכמה פעמים כדי לסיים, אדוני היושב-ראש, במושב אחד את אחד החוקים החברתיים הכי חשובים שחוקקה הכנסת ה-18, וזה היה חוק העדפה מתקנת בשירות המדינה ליהודים יוצאי אתיופיה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מקווה, גברתי המנהלת, נדמה לי שבוועדה הזו צריך להיות מעקב אחרי יישום החוק, אם הממשלה, שאני חלק ממנה עכשיו – אז הייתי חבר כנסת – לא מיישמת אותו כמו שצריך, כפי שאני שומע מנציגי העדה, חייבים לקיים פה דיון דחוף בעניין הזה כדי לראות שהחוק החברתי הזה מיושם.

אופיר אקוניס: לא סתם ישבנו פה בחדר במשך מושב אחד וסיימנו את החוק הזה.

אופיר אקוניס: אני שמח שהוא בספר החוקים אבל אני רוצה גם לראות שהוא מתקיים.

יואל רזבוזוב: אנחנו נעקוב ואנחנו נרצה לקבל פידבקים מהשטח ולראות האם זה נאכף או לא.

אופיר אקוניס: מצוין, גם לדיון הזה אני אשמח לבוא כי הוא חוק חשוב, הוא חוק חברתי חשוב.

יואל רזבוזוב: אתה מוזמן.

אופיר אקוניס: אני שמח לחזור לחדר הזה, לחדר ועדת העלייה והקליטה, שהיא מהחשובות בוועדות הכנסת כי כמו שאמרת, כל הסיפור הציוני מבוסס על הרעיון של עלייה וקליטה בארץ ישראל והסיפור של יהודי אתיופיה הוא אחד הסיפורים האלה.

אופיר אקוניס: דרך אגב, אני מארח עכשיו את סגן שר המשפטים היווני, אנחנו באים מסיור במוזיאון ישראל, גם מדגם בית שני שנמצא שם וגם מהתערוכה על הורדוס, ולא בכדי ציינת שהיום נקבע ביום ירושלים.

אופיר אקוניס: הקשר של העדה האתיופית וגם יום הזיכרון שנקבע ביום ירושלים הוא איננו מקרי, זה דבר מדהים.

אופיר אקוניס: אגב, אני ממליץ לכם, תסלחו לי רגע, אני פותח סוגריים, לכל אחד מכם פשוט לקחת את עצמו וללכת לשם, מי שלא היה שם, גם בדגם בית שני וגם בתערוכה של הורדוס, וזה הקשר של העם היהודי לעיר הזאת ירושלים ולארץ ישראל, זה כל הסיפור הציוני.

אופיר אקוניס: הסיפור הציוני של יהודי רוסיה לשעבר שהחל בסוף המאה הקודמת חל באיחור קצת על יהודי אתיופיה, בערך 100 שנה אחרי שהתנועה הציונית החלה בפעילותה וכאשר ראש הממשלה מנחם בגין היה הראשון להורות לאנשי שירותי הביטחון להביא במבצעים מאוד מורכבים את יהודי אתיופיה, דבר שקרה בעצם בעיקר אחרי שהוא פרש כבר, הוא נתן את ההוראה.

אופיר אקוניס: הביצוע היה אחרי פרישתו מהתפקיד על ידי ראש הממשלה יצחק שמיר וראש הממשלה שמעון פרס ולאחר מכן יצחק רבין וראש הממשלה נתניהו.

אופיר אקוניס: הסיפור הזה הוא סיפור גדול אבל הוא גם סיפור טרגי, כפי שאמרת, שיש פה הרבה טרגדיות אנושיות משפחתיות.

אופיר אקוניס: שמעתי במהלך העבודה בשבועות האחרונים חלק מהסיפורים ואלה טרגיות אנושיות מן המעלה הראשונה.

אופיר אקוניס: אני חושב שכאשר הממשלה הקודמת החליטה ב-2011 בהחלטת ממשלה להנציח את יהודי אתיופיה שנספו בדרכם, בעצם בסודן רוב הנספים, בלוח הזיכרון באנדרטה שנמצאת בהר הרצל זו היתה אחת ההחלטות החשובות.

אופיר אקוניס: אתם יודעים, יש הרבה החלטות שמקבלת ממשלה, ממשלות במהלך קדנציה יכולות לקבל אלפי החלטות, כל דבר שנקבע הוא החלטה, אבל בסוף צריך לראות שהיא מבוצעת ושהיא מתקיימת ושהיא באה לידי ביטוי, הדבר הכי חשוב זה שהיא עושה משהו למען הציבור, למען ציבור כלשהו ולמען הציבור, החלטה שנשארת על הנייר היא פחות מעניינת.

אופיר אקוניס: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות לשר מיכאל איתן ולצוותו, שרובם כבר אינם נמצאים בבית הזה וגם הוא איננו כאן אבל הוא הוביל את הוועדה, עליו זה בעצם הוטל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כאשר הממשלה החליטה על קיום מפעל ההנצחה הוטל על השר מיכאל איתן, שהיה שר במשרד ראש הממשלה, להוביל, לעמוד בראשות הוועדה ואני רוצה להודות לו.

אופיר אקוניס: הוא לא נמצא כאן, יש פה מישהו מהצוות שלו שנמצא כאן?

אופיר אקוניס: לא נמצאים.

אופיר אקוניס: אני פשוט רוצה להודות לו ולהגיד לו תודה על עבודה גדולה ולהגיד גם את האמת - - -

פנינה תמנו: נשלח לו פרוטוקול.

אופיר אקוניס: פרוטוקול בסדר אבל צריך להודות גם.

פנינה תמנו: נכון.

אופיר אקוניס: שיהיה בפרוטוקול תודה.

אופיר אקוניס: אני גם רוצה להגיד לכם בצורה הברורה ביותר, אולי אני אהיה זה שבימיו ייגזר הסרט ותיחנך האנדרטה, אבל את האמת צריך להגיד, רוב רובה של העבודה נעשה בתקופתו של השר הקודם מיכאל איתן ופה אנחנו לא לוקחים קרדיטים, נהפוך הוא, אנחנו נותנים ואני מודה לו ולצוות שלו, אנחנו נעביר לו את התודות.

יואל רזבוזוב: נודה לו בשם הוועדה, חשוב מאוד לציין את זה.

פנינה תמנו: ראוי לציין גם שהפעילות שלו לגבי המפעל הזה ולגבי הנצחת השמות התחילה לא רק עם המינוי או סיפוח הנושא אליו אלא כשהוא היה חבר כנסת, כשהוא ראה לנגד עיניו את קהילת יוצאי אתיופיה ולכן חשוב להוסיף את זה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אני חושב שזו הערה חשובה.

<אורי רדה: אני חושב שפה אמנם - - -

<דנה גורדון שושני: סליחה, אורי.

אופיר אקוניס: שניה, אני אסיים את הסקירה.

יואל רזבוזוב: הוא ידבר ואחרי זה יש לנו חברי כנסת שרוצים.

אופיר אקוניס: ההחלטה הזו שהעמידה בראש הוועדה את מיכאל איתן גם תוקצבה בשני מיליון שקלים כדי לסיים את העבודה עד 20 במאי 201, אבל כידוע לכם, הממשלה כאשר אישרה את התחלופה ובעצם הטילה עלי לעמוד בראש הוועדה – כמובן אני רוצה להודות לכל הצוותים שעוסקים במלאכה, מההסתדרות הציונית ומהארגונים, גיספן נמצא פה, מייצג, הוא בטח גם ירצה לומר כמה מילים, גם הצוותים המקצועיים עושים עבודה מאוד חשובה, האנשים שריכזו את השמות של הפרויקט הזה, אז זו הזדמנות להגיד גם לכם תודה – בכל מקרה, הפרויקט תוקצב כידוע לכם ב-2 מיליון שקלים ומעבר להנצחה והקמת האנדרטה כמובן גם הוחלט להסריט סרט תיעודי שיתעד את העלייה של יהודי אתיופיה וגם את הטרגדיות שקרו.

אופיר אקוניס: צריך גם להגיד את זה, גם לתעד את הדברים הללו.

אופיר אקוניס: אנחנו בזמן הזה – כדי לעדכן אתכם במה שמתקיים עכשיו – ב-8 במאי 2013 התקבלה החלטת הממשלה שממנה אותי ובעצם מאריכה את סיום מועד הפרויקט עד ה-30 בספטמבר 2013, כלומר עד סוף חגי תשרי.

אופיר אקוניס: מטרתנו היא לסיים את הפרויקט הזה עד סוף חגי תשרי.

אופיר אקוניס: מניסיוני, אם לא מציבים דד-ליינים ואם לא מציבים מטרות, זה תמיד יכול להימרח ואז יבקשו עוד פעם להאריך.

אופיר אקוניס: לא רוצים, לא מעוניינים להאריך יותר, מעוניינים לסיים את הפרויקט כי ישנן מאות רבות של משפחות, אפילו אלפי משפחות, שכבר רוצות בסיום הפרויקט הזה וגם הממשלה רוצה בזה ואנחנו מתכוונים לעמוד ביעד הזה.

אופיר אקוניס: אנחנו מתכוונים לעמוד ביעד הזה ואנחנו נחנוך את האנדרטה, אני מניח, גיספן, כפי שדיברנו אתמול בפגישה מקדימה, אני לא רוצה להתחייב על התאריך הזה אבל במהלך חודש אוקטובר נקיים בעצם את טקס חנוכת האנדרטה והסרת הלוט מעל השמות.

אופיר אקוניס: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לגבי הוויכוח, וישנו ויכוח, אנושי אגב, מרגש מאוד, לגבי מספר השמות שבסופו של דבר יונצחו.

אופיר אקוניס: כידוע לכם הוקמה ועדת אימות שמות אחרי איסוף, אחרי מפעל חשוב מאוד של איסוף השמות.

אופיר אקוניס: פרופ' קורינאלדי עמד בראש הוועדה הזאת.

אופיר אקוניס: עמדת המדינה ומוסדותיה היא שיש 1,300 שמות של נספים, זוהי העמדה.

אופיר אקוניס: יכול להיות ואני מעלה על דעתי שיבואו רבים ויאמרו: יש עוד, יש עוד.

אופיר אקוניס: אנחנו בכל מקרה צריכים בסוף, אדוני היושב-ראש, לקבל החלטה על בסיס ההמלצות של, לצורך זה, גורמים רשמיים במדינה שגם מעורבים כמובן בפרויקט הזה.

אופיר אקוניס: מה שאנחנו כן מתכוונים לקיים, מחר הוועדה המייעצת מקיימת ישיבה בבניין הזה החל מהשעה 16:00, אנחנו נעשה את הדבר הבא: כיוון ש-1,300 שמות בעצם כבר מתועדים, השמות הללו יתפרסמו בקרוב באמצעות הפצתם במרכזי הקליטה, כמובן ברשת האינטרנט, ואני גם ביקשתי - - -

<יעקב גיספן: מוקדי קליטה.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: אני ישראלי משנות ה-80', רגיל לביטוי "מרכזי קליטה", מה לעשות?

אופיר אקוניס: יש יגידו משנות ה-70' גם.

אופיר אקוניס: במוקדי הקליטה, אנחנו כמובן נפרסם גם ברדיו רק"ע בתוכניות של הטלוויזיה הישראלית, פשוט להסב את תשומת לבם.

פנינה תמנו: לעניין הרישום?

אופיר אקוניס: לעניין השמות שכבר נאספו.

אופיר אקוניס: ואנחנו ניתן, עוד לא קבענו – דרך אגב, גיספן, אני אשמח לשמוע פה את החברים, אני חשבתי שצריך לתת 3 שבועות למה שמכונה ערעור, אתם יכולים להגיד גם "הרהור" אם אתם רוצים, או בע' או בה', כדי לתת לאנשים הזדמנות לצרף עוד שמות או לערער על שמות שנמצאים ברשימה הזאת.

אופיר אקוניס: זה עוד לא נקבע, אני אשמח לשמוע את עמדתכם לגבי הזמן.

יואל רזבוזוב: על כמה שמות אנחנו מדברים?

אופיר אקוניס: 1,300.

פנינה תמנו: אם יורשה לי, אני לא חושבת שיש פה אפילו מקום של ערעור, אם יש מי שנספה אז הוא נספה, אני לא יודעת למה צריך להשאיר פה מקום לוויכוח.

פנינה תמנו: אם באה משפחה ואומרת: איבדתי את יקירי בדרך ויש לכך עדים, איך יכול להיות שאנחנו באים ומדברים על עמדת המדינה אל מול עמדת משפחות הקורבנות?

יואל רזבוזוב: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שניה, תני לו לסיים, אנחנו נעבור בתחילה עם דברי פתיחה, כל אחד יסביר ואנחנו נקיים דיון.

יואל רזבוזוב: תרשמי לך הערה על כמות השמות, אנחנו נקיים דיון מסודר על זה.

פנינה תמנו: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: בדיוק, נכון מאוד.

אופיר אקוניס: אני ארצה לשמוע באמת את עמדתכם בנקודה הזאת, בדיוק כמו שפנינה התחילה להגיד, כי מחר אנחנו צריכים לקבל בוועדה המייעצת החלטה ואני אוהב לקבל החלטות אחרי שאני מתייעץ ולא לפני.

אופיר אקוניס: יש כאלה שמקבלים החלטה ואחרי זה מתייעצים, אני אוהב קודם להתייעץ ואחרי זה לקבל החלטה.

יואל רזבוזוב: אתה עושה נכון.

אופיר אקוניס: כך עשיתי כשהייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה וכך אני עושה גם בתפקידי הנוכחי.

אופיר אקוניס: הנקודה האחרונה שאנחנו נצטרך לאשר היא מתווה התסריט שמקיים בימים אלה, בעצם סיים, הוא יציע לנו את הצעתו, המפיק המפורסם שעשה הרבה מאוד סרטים דוקומנטריים בכישרון רב, מיכה שגריר, וגם את זה אנחנו צריכים לאשר מחר בוועדה המייעצת ובעצם להתכנס לסיום העבודה של הוועדה המייעצת הזאת.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי, הפרויקט הזה בעיני הוא אנושי מהמעלה הראשונה, הוא רגשי מאוד.

אופיר אקוניס: פנינה, גם יכולה להיות פה התלהטות יצרים וזה מובן, זה מובן, הטרגדיה פה היא גדולה, הטרגדיה היא גדולה אבל אנחנו רוצים לסיים ולהגיע בסופו של דבר לדבר החשוב ביותר לכולם - - -

פנינה תמנו: שזה אינטרס משותף.

אופיר אקוניס: בדיוק כך.

אופיר אקוניס: שזה סיום האיסוף, ההנצחה וחנוכתה, השקתה, של האנדרטה בהר הרצל.

אופיר אקוניס: זה מאוד סמלי, אדוני היושב-ראש, שהיא בהר הרצל, שהוא הפנתאון הלאומי של גדולי האומה וחוזה המדינה בכלל וזה הוא הסיפור הציוני בהתגלמותו.

אופיר אקוניס: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לסגן השר אופיר אקוניס, תודה על המסירות עבור הפרויקט הזה.

יואל רזבוזוב: אני גם רוצה לברך אותך, יש לך יום הולדת היום, אנשים לא ידעו.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: שיהיה מזל טוב, אנחנו שמחים שביום זה אתה אצלנו בוועדה.

אופיר אקוניס: זה נכון.

יואל רזבוזוב: אני מאחל תמיד: בריאות, אושר וכושר.

אופיר אקוניס: ברכה מצוינת, אני אשתדל לעמוד בכולם.

אופיר אקוניס: אגב, בנושא הכושר יש לי מה לשפר.

פנינה תמנו: הוא יכול לעזור לך בנושא הכושר.

יואל רזבוזוב: אנחנו נעבוד על זה, יש לנו קדנציה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הצטרפו אלינו חבר הכנסת מוטי יוגב, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לתת כמה מילות הסבר לאחד מיוזמי ההצעה, חבר הכנסת שמעון סולומון.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: אני אנסה קצת להרחיב, את הנושא של נספי סודן אפשר להגיד שאני גם חוויתי על בשרי, אפשר להגיד בין הראשונים.

שמעון סולומון: ב-1980 עליתי ארצה וכבן 9-10 אני זוכר כמעט כל צעד, כל מה שעברנו, אז אני לא רק מדבר כחבר כנסת על הנושא הזה שהוא חשוב וכו' אלא אני מדבר מבפנים, כאחד שחווה את זה על בשרו, את כל הייסורים ואת המחיר בסופו של דבר כדי לעלות ארצה.

שמעון סולומון: אני אתחיל מכך שהדיון הזה מתחיל מהצעה לסדר-היום של מספר חברי כנסת, היתה לי הזכות גם במליאה לומר כמה מילים.

שמעון סולומון: בסופו של דבר, כשאתה מציע הצעה לסדר-היום אתה גם צריך להגיד מה נדרש, שורה תחתונה.

שמעון סולומון: זה לא רק לנאום ולעבור שנה אחרי שנה אלא גם בסוף להגיד: אנחנו רוצים א', ב', כדי לקיים דיון מעמיק.

שמעון סולומון: חשוב להגיד שיום ירושלים, שזה גם יום הזיכרון, יש לזה דילמה, אנשים מדברים על זה: איך יכול להיות שביום שמח, אומרים "חג שמח", ובאותו יום יש גם יום הזיכרון?

שמעון סולומון: התשובה שלי היא תשובה ברורה: החיים שלנו מהולים בעצב ובשמחה, זה לא משהו שאפשר להפריד אותו.

שמעון סולומון: ביום הזה שכולנו שמחים וגאים, ביום ירושלים, באיחוד ירושלים, שזה יום שמחה של עם ישראל בכלל, באותו יום שחלמנו 2,000 שנה לעלות לארץ, אין יום יותר מתאים מהיום הזה של יום הזיכרון ביום ירושלים, וזה לא גורע מהשמחה וזה לא מפחית מהעצב.

שמעון סולומון: לדעתי, אם אנחנו יודעים להתנהג כבוגרים ולהציג את זה כפי שזה היה ביום ירושלים אני לא חושב שזה פוגע.

שמעון סולומון: אבל יש דיונים, יש דיבורים, תמיד אפשר יהיה לדבר ולפתוח, זאת אומרת, נראה מה יהיה בסופו של דבר.

שמעון סולומון: בנושא הנספים, יש כאלה שאומרים 4,500, אנשי מוסד גם אומרים 1,800 והחברים שעבדו קשה, של הוועדה שאתה עומד בראשה, אומרים 1,300.

שמעון סולומון: תראו, אנחנו מדברים על כל בן-אדם וזה לא חשוב המספרים.

שמעון סולומון: בסופו של דבר אנחנו גם שוכחים דבר מרכזי מאוד, יש כאלה שנעדרו ואנחנו לא יודעים איפה הם עד עכשיו.

שמעון סולומון: יש גם נעדרים, הרבה פעמים אומרים לי את זה: יש כאלה שנעדרים.

שמעון סולומון: לכן, מה שאני מציע, גם אם הוועדה תסיים את עבודתה מתישהו צריכה להיות ועדת ערר, צריכה להיות קבוצה כל הזמן שתהיה דלת פתוחה למשפחות שיש להן שאלות, יש להן הערות, יש כאלה שלא רוצים לדבר היום, רוצים לדבר עוד שנה, יש ארגונים שעבדו – אני רואה פה מולי – באמת הרבה שנים הוא עובד בתחום הזה, ולכן לא צריכים לפתוח ולסגור ולהגיד: זהו זה.

שמעון סולומון: צריכים להשאיר - - -

אופיר אקוניס: כלומר, אתה מתכוון לוועדה מתמדת.

שמעון סולומון: ועדה מתמדת, שכל הזמן תהיה דלת פתוחה לאנשים שיוכלו לדבר.

אופיר אקוניס: נחשוב על זה.

שמעון סולומון: תחשוב על זה, אני חושב שזה יכול להיות מאה אחוז.

יואל רזבוזוב: שתהיה כתובת.

שמעון סולומון: שתהיה כתובת, נכון.

שמעון סולומון: הדבר הנוסף, אתה ציינת על העדפה מתקנת ועל חברי דירקטורים, חומש, המשותף בין כל אלה, בתוכניות האלה שהממשלה לדורותיה באמת דיברה על איך אפשר לשפר את המצב של בני הקהילה, עלו כל מיני תוכניות: חברי דירקטוריונים, חומש - חומש היא תוכנית יפה בתיאוריה, היא תוכנית שהיתה אמורה להוביל אותנו מא' לב' אם היתה מיושמת, וגם אפשר לדבר באותה נשימה על העדפות מתקנות במקומות עבודה מסוימים.

שמעון סולומון: אלא מה?

שמעון סולומון: מה הבעיה?

שמעון סולומון: הבעיה היא ביישום.

שמעון סולומון: אם אני הייתי מנכ"ל חברה מסוימת ויש לי עובדים שרק מתכננים הייתי מפטר אותם.

שמעון סולומון: הרי המבחן האמיתי בסופו של דבר זו ההלימה, הקורלציה בין תכנון וביצוע.

שמעון סולומון: אז יש פה דלת פתוחה, יש פה נכונות בסיסית לסייע, אלא ההרגשה שלי היא שלא תמיד היה המתווה הנכון כדי ליישם את התוכנית.

שמעון סולומון: אז לחברים שלנו יוצאי אתיופיה פה אני יכול להגיד שפנינה ואני יחד עם החברים האלה, מוטי ואחרים, שאמנם לא אתיופים אבל מדברים בדיוק כמו בני הקהילה - - -

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת "לא אתיופים"?

אופיר אקוניס: אנחנו אתיופים לגמרי.

שמעון סולומון: אתם לא אתיופים, מה לעשות?

שמעון סולומון: תצבע את עצמך, תעשה שיזוף.

פנינה תמנו: גם אם לא נהפוך אתכם עד סוף הקדנציה.

<דוד מהרט: גם לזה יש ועדת קבלה.

שמעון סולומון: אז אנחנו, ביחד עם פנינה, נהיה האנשים שידאגו, שיכנסו, שיעירו, ובעזרת השם אני מקווה שאת חלק מהדברים נשב ונביא לכדי יישום.

שמעון סולומון: הבקשות שלנו בסופו של דבר, כפי שאמרתי בנאום שלי בכנסת, הן שתיים: בקשה אחת היא שהכנסת במליאה, כמו שיום ירושלים – ונדמה לי גיבורי מלחמת עולם השנייה?

אופיר אקוניס: הוטרנים, כן, יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

שמעון סולומון: בדיוק, שזה באופן מסודר מוזכר, לא כהצעה לסדר יום.

אופיר אקוניס: בהחלט, קבוע.

פנינה תמנו: נכון, יום לציון בכנסת.

אופיר אקוניס: רעיון טוב.

שמעון סולומון: שיהיה יזום, קבוע, יום שמזכירים אותו בכנסת, במליאה, אני חושב שזה ראוי.

שמעון סולומון: זה אחד.

שמעון סולומון: דבר נוסף, אני חושב שבמערכת החינוך, אולי יהיה אפשר לדבר עם שר החינוך על זה, אני לא מבקש שכל השנה ילמדו על המורשת כי יש לנו כל כך הרבה מורשות, מדינת ישראל היא עשירה במורשות, עשירה בתרבויות, יש לנו כל כך הרבה דברים יפים, אלא מה?

שמעון סולומון: צריך להיות גם מציאותי, אני חושב שהיום הזה של נספי סודן, שבחברה בתקופה מודרנית שיש מטוסים, שיש אוניות, שיש רכבים, יהודים שעושים את הצעד הבלתי יאמן הזה לבוא, זה לא דבר מה בכך, זה דבר שצריך לציין אותו באופן רשמי.

אופיר אקוניס: לגבי הסרט ולגבי מערכת החינוך, אחת המטרות של הסרט היא הקרנה במערכת החינוך.

אופיר אקוניס: אני הייתי מציע, גיספן, שנפנה גם לצבא, לקצין חינוך ראשי שיקרין אותו גם בצבא ובמקומות אחרים שנחשוב עליהם.

אופיר אקוניס: זה לגבי החדרת המורשת.

שמעון סולומון: יופי, זה הכיוון, החדרת המורשת.

יואל רזבוזוב: אני חושב שגם חברי כנסת צריכים לראות.

אופיר אקוניס: אני קודם כל הייתי מציע שההקרנה הראשונה תהיה בכנסת, אולי בוועדת העלייה והקליטה.

יואל רזבוזוב: תהיה בכנסת כדי שאנחנו נהיה הראשונים שנראה את זה.

שמעון סולומון: על מורשת בכלל אנחנו בטח נדבר, התחלנו אז בזמנו במרכז ההיגוי במשרד החינוך, כשהיתה לי הזכות עוד להיות במשרד החינוך ודיברנו על מורשת, לשלב, ואני חושב שנעשו באמת צעדים גדולים, אלא מה?

שמעון סולומון: לדעתי זה לא מספיק וצריך לחדש את הקשר כדי שבמשרד החינוך נוכל להכניס את העניין של המורשת.

שמעון סולומון: אבל לעניין הספציפי הזה של יום זיכרון, שבוע לפני, 4 ימים לפני, 5 ימים לפני, באופן יזום ומסודר לפי התוכנית, בכל בתי הספר.

שמעון סולומון: זה בדיוק מה שאמרת מקודם, אתה לא הרגשת שזה באוויר.

שמעון סולומון: ולכן ניזום את שני הדברים האלה: אחד, במליאה יוכר באופן רשמי, יזום, כחלק מהטקס, ובי"ת, שבוע-שבועיים לפני בבתי הספר נכליל את זה באופן מסודר.

שמעון סולומון: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: יש פה נציג של משרד החינוך, נתייחס לכך לאחר מכן.

יואל רזבוזוב: חברת הכנסת תמנו-שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: אני רק אמשיך את הקו של חבר הכנסת שמעון סולומון.

פנינה תמנו: סגן השר אופיר אקוניס, אני חושבת שכשאתה הגעת להשיב על ההצעה לסדר במליאה לא ידעת שההתגלגלות היתה מכך שפתאום הבנו שאין יום לציון באמת נספי סודן.

אופיר אקוניס: דובר על זה בנשיאות

פנינה תמנו: נכון, וכשאנחנו מדברים על כל כך הרבה קורבנות זו היתה לקונה שצריך לתקן ואנחנו ניקח את זה וכמובן גם אתה וגם אני וגם חברי הכנסת הנוספים שנמצאים כאן כדי להעמיד את זה על מקומו הנכון.

אופיר אקוניס: נכון, אין שאלה.

פנינה תמנו: אני מברכת על זה שאתה קיבלת את השרביט מהשר לשעבר איתן, שמך הולך לפניך מבחינת הנמרצות אבל שלא תחשוב שבסוף דצמבר התיק הזה נסגר ונשלם.

פנינה תמנו: אני חושבת שאתה צריך להירתם, וראוי שתירתם, לנושאים של כלל הקהילה.

אופיר אקוניס: בשמחה.

פנינה תמנו: הזכיר חבר הכנסת שמעון סולומון את תוכנית חומש שיש לה שתי החלטות ממשלה, יש בג"ץ ולצערנו זה עדיין נמצא בתוך המגירה ואף אחד לא באמת מיישם את כל הדברים הכל-כך חשובים לקהילה.

פנינה תמנו: אז יש כמה נדבכים שמרכיבים אותנו:

פנינה תמנו: הסיפור שלנו כיהודי אתיופיה באתיופיה, סיפור העלייה והסיפור שלנו כאן בישראל.

פנינה תמנו: חשוב וראוי להתמקד גם במה שקורה כאן.

פנינה תמנו: לגבי פרויקט ההנצחה של הנספים, אני חושבת שכדאי לקחת בחשבון, כמי שמכירה את האנשים שאספו את השמות, שעם הברכה שנושא הפרויקט הזה יש חסמים שכדאי לקחת ולחשוב אם הצלחנו במהלך הדרך ובמהלך איסוף השמות כן לדלג מעליהם, כמו המחסום השפתי, ואני לא בטוחה שהתקשורת האמהרית היתה מספקת בשביל להגיע לכולם, וגם אם הצליחו להגיע לכל המבוגרים בטוח פספסנו כמה אנשים שלא יודעים איך לגשת ולעבור את הבירוקרטיה ואיך להגיע, ולא יודעים לתפעל מחשב, ויכול להיות שהם שמעו ברדיו אבל אין להם בכלל את הנגישות, אם אנחנו מדברים למשל על זוגות מבוגרים שלצורך העניין אולי לא נותרו להם ילדים כי כולם נספו, עם כל הצער.

פנינה תמנו: אז אני חושבת שראוי לחשוב לתת יותר זמן, לא רק 3 שבועות, אני חושבת שזה לא מספיק.

פנינה תמנו: אפילו תקיימו ישיבה בוועדה שלכם על כמה זמן ואיך לתחום את זה כדי לדלג.

אופיר אקוניס: כמה את היית מציעה?

פנינה תמנו: בגלל שאני לא מכירה את העבודה שנעשתה בפרויקט לפרטי פרטים ראוי שהם ישבו - - -

אופיר אקוניס: חודש זה נראה לך מספיק?

פנינה תמנו: כמה נתתם, 3 חודשים?

אופיר אקוניס: לא, אנחנו מציעים 3 שבועות.

פנינה תמנו: לא, כמה ניתן עד עכשיו, עד האיסוף של ה-1,300?

אופיר אקוניס: כמה זמן היה האיסוף, גיספן?

<יעקב גיספן: עבודת רכזים היתה 4 חודשים ומשהו.

פנינה תמנו: 4 חודשים, הנה, אני יודעת לכמת בערך, אמרתי 3 חודשים.

פנינה תמנו: מהרגע שזה יצא לתקשורת ולתהודה זה בערך 3-4 חודשים, זה לא מספיק, זה לא מספיק בעליל ואחר כך תיווצר בעיה שיבואו אנשים ויגידו - - -

אופיר אקוניס: לא ידענו.

פנינה תמנו: נכון, או שגם ידענו ואיך לא נתתם לנו את הזדמנות גם לגשת.

פנינה תמנו: צריך לקחת בחשבון שהתהליכים יכולים להיות יותר איטיים.

פנינה תמנו: רציתי לשאול אם יש אתר ודרכי הפצה מבחינת רשתות האינטרנט.

פנינה תמנו: חשוב שיהיה אתר עם כל השמות שמרכז גם בעברית, גם באמהרית ואפילו הקלטת שמע לכאלה שלא יודעים קרוא וכתוב בשום שפה.

שמעון סולומון: דרך אגב, גם בתיגרינית.

פנינה תמנו: כמובן, ראוי לציין שזה צריך להיות גם בתיגרית.

פנינה תמנו: הערה מאוד מאוד חשובה.

<יעקב גיספן: כל הפרסומים שלנו היו גם באמהרית וגם בתיגרית.

פנינה תמנו: יופי, זה חשוב.

<יעקב גיספן: וגם בעברית.

פנינה תמנו: מעולה.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי לקחת את הנושא של האתר והרישום.

פנינה תמנו: הדבר הנוסף, כשאנחנו מדברים על תיעוד אני לא אוהבת מונופולים על הקהילה – אני מכירה את הסרטים של מיכה שגריר, הוא עושה עבודה נפלאה – כן לפתוח את זה.

פנינה תמנו: כמו שאנחנו מדינה שמאמינה בקידום ערכים של מכרזים פתוחים, כך לעשות את זה.

פנינה תמנו: אבל, אופיר סגן השר, חשוב לי שתדע שיש סרטים מאוד חשובים וחזקים שנעשו גם על ידי במאים מחוץ לארץ.

פנינה תמנו: יש במאי בשם ראדו שעשה את הסרט "תחיה ותהיה" שזה לא נוגע לנספים אבל לאחר מכן הוא עשה סרט על כל העלייה של יוצאי אתיופיה, סרט מצמרר שהוא מראיין שם סנטורים, את בוש, את פרס, כמעט את כל האנשים שהיו בסיפור והיה איפול על זה.

פנינה תמנו: יש פה שאלה מאוד מעניינת, מדוע על העלייה של יוצאי אתיופיה ב"מבצע משה" עדיין קיים איפול למרות שעברו 20 שנה?

<דוד יאסו: 34.

פנינה תמנו: סליחה, חשבתי שאני יותר צעירה, זה רק בגלל הגיל שאני מורידה.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי לבדוק את השאלה הזאת כי הסרט הזה - - -

אופיר אקוניס: אני מציע שזה ייבדק בדלתיים סגורות.

פנינה תמנו: אני יודעת, נושא דלתיים סגורות - - -

אופיר אקוניס: יכול להיות שהדלתיים הסגורות תחלטנה שאפשר לפתוח את הדלתיים.

אופיר אקוניס: אני אומר לך שיש דברים בעולמנו הישראלי שהשתיקה יפה להם לפעמים, יכול להיות שאת צודקת והגיע הזמן לפתוח אותם אבל תני לי לבדוק את זה עם הגורמים המוסמכים.

פנינה תמנו: מקובל עלי, מקובל עלי אם זה בסוף במידתיות.

פנינה תמנו: אני רוצה שייבדק הנושא אם יש פה מידתיות או שזה סתם עדיין נשאר סגור כי הערימו קשיים על פרסום סרטים מסוימים פה בישראל, סרטים שהיו ראויים.

פנינה תמנו: לך הייתי ממליצה, בטח אין הרבה זמן פנאי, תראה את הסרטים שנעשו בנושא, לפחות את הסרט שאני מדברת עליו.

יואל רזבוזוב: פנינה, מי הגורמים שהערימו קשיים?

פנינה תמנו: זה עניין של המוסד ומערכות הביטחון.

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת "הם מערימים קשיים"?

אופיר אקוניס: הם נותנים המלצות מקצועיות שלי בדרך כלל יש נטייה לסמוך עליהם, תמיד אפשר לשאול שאלות.

<דוד מהרט: אבל הסרט הזה הוקרן - - -

אופיר אקוניס: לא, חברת הכנסת תמנו-שטה דיברה על חשיפת פרטים.

<דוד מהרט: אני יודע על איזה סרט היא דיברה.

אופיר אקוניס: ואני אמרתי, ואני אחזור על עמדתי, שאני קודם כל צריך לבדוק את העניין הזה.

אופיר אקוניס: יש המלצות של גורמי ביטחון שהם יודעים מה הם עושים, יש כל מיני רגישויות בעולמנו, אנחנו לצערנו עוד לא בעידן של שלום עולמי.

פנינה תמנו: אז אנחנו נשמח לדעת.

פנינה תמנו: אני חושבת שיש לנו פה דובר בוועדת חוץ וביטחון, יש אותי, עם כל הכבוד, אם צריך לבדוק את זה ולקבל תשובות ותשובות חסויות אז אנחנו גם נדע ונתעדכן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, בסדר גמור.

פנינה תמנו: ולכן ראוי שבאמת תיקח לך איזה זמן לראות אולי סרט או שניים בנושא ולפתוח את זה כמו שצריך.

פנינה תמנו: מעבר לכך, הרבה ברכה, עשייה והצלחה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אחת המציעים, חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני אגע בכמה נקודות ואני מודה שייתכן שאני לא בקיא בכל הפרטים כי יש פה את סגן השר אופיר אקוניס ואני מבין שהוא עוסק בזה.

מרדכי יוגב: אחד, אני מצטרף לעניינו של סגן השר קצת מידיעה וקצת שלא מידיעה, ברוך-השם חלק מהאנשים, או הרבה מהאנשים, יש בדברים האלה גם עניינים מבצעיים שמשרתים את מדינת ישראל גם הלאה בשיטותיהם וכנראה לא נכון שיפתחו וברוך השם שאנשים הגיעו.

מרדכי יוגב: דבר שני, אני מצטרף באמת לוועדה מתמדת שראוי שתהיה כי אכן האיסוף הוא קשה והדברים ידועים.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף שאני הייתי רואה, ויכול להיות שפה אני מתפרץ לדלת פתוחה, את נספי סודן או את כל הסרטים המתבצעים אולי גם באתר, אם ניתן להכין שם מקום לאפשרות של הסרטה והקרנה, הכול במסגרת המארג הכולל של חזרתם הגדולה והעצומה של כל יהדות אתיופיה, של כמיהה רבת שנים, 3,000 שנה – מעבר ל-2,000 שנה, 3,00-2,500 ויותר – למעגל בנצח ישראל שהולך ונסגר ברוך-השם, החזרה הזאת לחיק עם ישראל, ונכון לראות את הכול בהיבט כולל ולא רק את הנקודה של הנספים.

אופיר אקוניס: אתה יודע, זו שאלה מאוד מעניינת, רוב היהודים גרים מחוץ לישראל, הם פותרים לך פה כמה בעיות קטנות אם חלק מהם היו עולים לישראל.

אופיר אקוניס: ג'וש, אולי נעשה עליה מצפון אמריקה גם, מכל מיני מקומות, גם ברוסיה יש עוד יהודים.

מרדכי יוגב: בהקשר לזה ובהקשר לאופי הטקס, מה שאמר פה חבר הכנסת שמעון סולומון, במידה והטקס אכן נשאר, ונראה לי שדבר שמתחיל הוא דבר שנשאר, בכ"ח באייר, יום שחרורה של ירושלים, אני מאוד ממליץ.

מרדכי יוגב: כשם שהמעבר החד הזה בליל היום העצמאות מהזיכרון אל התקומה כך גם בסיומו של אותו טקס, לעבור מהמצב שבו אכן בוכים – והדברים שם היו מרגשים, סיפורה של האם והסיפורים האחרים על 3 בנות ושמעתי סיפורים נוספים כאלו בעבר מהאנשים, אח על אחותו ודברים אחרים – לעבור בסופו של אותו טקס גם לרוממות הרוח של ירושלים.

מרדכי יוגב: בהקשר הזה אני מבקש להקריא מהשיר הכל-כך מרגש של שלמה גרוניך, הבית האחרון: "עוד מעט, עוד קצת, יתגשם החלום", אז אחרי: "ואמי מבטיחה לאחי הקטנים" "ובלילה תקפו שודדים" והדברים הקשים, אז בסוף זה: "עוד מעט, עוד קצת, להרים עיניים, מאמץ אחרון, לפני ירושלים" ואנחנו בירושלים.

מרדכי יוגב: אז צריך באופי אני חושב – מצד משרד ראש הממשלה או מי שעורך את הטקס – שסופו לא יהיה רק קדיש וזיכרון אלא סופו יהיה גם לאנשים שנמצאים שם ואולי גם ייסעו לכותל אחר כך, מי שיכול.

מרדכי יוגב: רוממות הרוח מתוך הדבר.

מרדכי יוגב: לא לשכוח, חס ושלום לא לשכוח ולהרים את הדגל.

אופיר אקוניס: רעיון טוב.

פנינה תמנו: רעיון מצוין.

מרדכי יוגב: יש עוד פערים גדולים, עמדנו עליהם, בקליטתם של יהודי אתיופיה והם פערים היום גדולים בקליטתם של יהדויות אחרות ואני ממליץ שבוועדה נקיים בסדר יומה – עשינו את זה במסגרת משהו שכנסנו יחד עם חברי הכנסת של יש עתיד והבית היהודי ומול שרים רלוונטיים – בעיות קשות שעלו בתחומי דיור, בתחומי הצעירים, בתחומי הוותיקים, מסכימים?

פנינה תמנו: נכון.

יואל רזבוזוב: נקיים דיון בנפרד בנושא, אני חושב שזה ראוי דיון, זו בעיה לא קטנה.

פנינה תמנו: זה כבר מוטיב שחוזר על עצמו מספר פעמים.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי ראוי לבדוק מה קורה עם תוכנית חומש, אנחנו נעשה גם את העבודה שלנו מול האוצר.

<אורי רדה: אני מבקש.

יואל רזבוזוב: סליחה, יסיימו פה.

יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת מוטי יוגב, אנחנו מברכים על הצטרפותו של חבר הכנסת דב ליפמן.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לתת בבקשה למזכ"ל הסוכנות היהודית, ג'וש שוורץ.

<ג'וש שוורץ: תודה רבה.

<ג'וש שוורץ: קודם כל, הסוכנות היא חלק מהוועדה, אנחנו מעורבים, נמצאת פה חברת הוועדה ואנחנו מאוד מברכים על היוזמה.

<ג'וש שוורץ: אני שמח באופן אישי שאתה לקחת את הפיקוד, מהיכרותנו רבת השנים אני יודע שתקדם את זה כמו שצריך.

<ג'וש שוורץ: אני רוצה לבוא עם הצעה אופרטיבית לגבי מועד החנוכה, אתה אמרת אוקטובר, בחודש נובמבר מתכנסים פה כל האירועים של העם היהודי, יהיו פה ה-GA, הוועד הפועל הציוני, הוועידה השנתית של קרן היסוד.

אופיר אקוניס: ה-GA זה פה השנה?

<ג'וש שוורץ: ה-GA פעם ב-5 שנים בארץ, בנובמבר זה פה בארץ.

אופיר אקוניס: זה דבר ענק.

<ג'וש שוורץ: זה עניין של אלפי אנשים.

<ג'וש שוורץ: כולם יודעים, לקהילות בעולם היה תפקיד מאוד מאוד מרכזי בדחיפה לעליית יהדות אתיופיה ויהיה מאוד מאוד יפה לעשות את החנוכה בזמן שראשי הקהילות היהודיות יהיו פה בארץ ואז החנוכה תהיה גם של מדינת ישראל וגם של העם היהודי ויכולים להיות שם כל ראשי הקהילות.

<ג'וש שוורץ: אני חושב שיהיה מאוד מאוד יפה לעשות את זה בנובמבר בעת כינוס העם היהודי פה בארץ.

אופיר אקוניס: רעיון טוב, נרשום לנו את זה.

יואל רזבוזוב: מצוין.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: אורי רדה, בבקשה.

מרדכי יוגב: נובמבר זה קרוב לחג הסיגד, יכול להיות שזה משתלב.

יואל רזבוזוב: נכון, זה הכול.

<שושנה בן-דור: השנה זה באוקטובר, השנה הסיגד מוקדם.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אורי.

<אורי רדה: אני והעמותה מנהלים מאבק ציבורי משפטי כבר מעל שני עשורים כדי להקים את האנדרטה בארץ.

<אורי רדה: לפני 10 שנים הובלנו מאבק משפטי בבית המשפט העליון ונשיא בית המשפט הקודם, אהרון ברק, הוא זה שהיה הגורם המזרז לכפות על ממשלות ישראל שלא עשו די בעניין הזה ואני חושב ששאפו, קרדיט מגיע לנשיא בית המשפט העליון הקודם, ששוב, לא הכנסת, לא ממשלת ישראל – אני עד על כך, אני כתבתי לממשלת ישראל לדורותיהן – לא התייחסו, שום דבר אופרטיבי לא היה.

אופיר אקוניס: מה היתה ההחלטה שלו?

אופיר אקוניס: מה בעצם אמר נשיא בית המשפט העליון?

<אורי רדה: כשהופענו בפני ההרכב המשפטי הוא נתן הוראה לשרת המשפטים, אז שרת הקליטה, ציפי לבני לשבת אתם.

אופיר אקוניס: כדי לשבת אתכם היו צריכים החלטת בג"ץ?

<אורי רדה: בדיוק, על זה, תתפלא.

אופיר אקוניס: חבל.

<אורי רדה: חבל מאוד.

<אורי רדה: לא התייחסו.

<אורי רדה: ממשלות ישראל לא התייחסו, אני אומר.

<אורי רדה: רק אחר כך – יש גם אנשים טובים – היתה לי חברה, קולגה, הגברת פאולה אדלשטיין שעבדה בהסתדרות הציונית העולמית, היא היתה גורם מאוד מאוד חזק גם בתוך ההסתדרות הציונית העולמית, היו כאלה מתנגדים אבל היא היתה הדומיננטית והיא חיפשה, והיו עוד גורמים בתוך ההסתדרות הציונית העולמית שחיפשו את המקום הראוי במתחם הר הרצל.

<אורי רדה: ואז האישור בא באמת באיזשהו שלב מהגורמים בתוך ההסתדרות העולמית וזה עבר לשרת המשפטים באמצעות סלי מרידור, שהוא היה יושב-ראש הסוכנות היהודית, ואז הגענו להסכמה וקיבלנו את תוקף פסק הדין בבית המשפט העליון.

<אורי רדה: אני מבקש לא להתייפייף.

<אורי רדה: לא המדינה, לא הכנסת בחקיקתה דאגו לאנדרטה שבהר הרצל.

<אורי רדה: אני חושב שבאיזשהו שלב צ'יפרה אותנו, אני מוכרח להגיד, הגב' ציפי לבני שהנושא הזה קיבל תוקף של החלטה של ממשלת ישראל, וזה לזכותה יאמר ואת זה אף אחד לא ייקח ממנה.

<אורי רדה: יחד עם זאת, ב-2011 – אני מתקדם פשוט – היתה החלטה שדאגו מתוך משרד ראש הממשלה שלא ניקח חלק, העמותה ואורי רדה שלא ייקחו חלק בוועדה.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על הרכב הוועדה?

אופיר אקוניס: אתה מדבר על החלטת הממשלה?

<אורי רדה: הרכב הוועדה, החלטת הממשלה.

פנינה תמנו: אחרי כמה שנים של מאבק, אם יורשה לי?

פנינה תמנו: אתה מדבר מדם לבך ואני יכולה - - -

<אורי רדה: גם כשלאחר מכן שיתפתי את ראש הממשלה, שלחתי לו ספר עם עותק – לא שהעברית שלי מי יודע מה אבל חיברתי ב-2005 ספר שנקרא "מאתיופיה דרך סודן להר הרצל" – ואת הספר, שיבין ברגישות, שלחתי גם לראש הממשלה.

<אורי רדה: אני לא יודע, הוא קורא הרבה ספרים, אני לא יודע אם זה הפקידים או היועצים או העוזרים אבל שלחתי.

<אורי רדה: לראשי המדינות ולמייצגי המדינה אני שולח את הספר הזה שיבינו במה מדובר.

<אורי רדה: מתוך כאב אישי – אימא שלי נפטרה לי בסודן – עשיתי השלכה לכלל הקהילה האתיופית.

<אורי רדה: יש יתומים, אלמנים, אלמנות יוצאי אתיופיה, לא מתוקף חקיקה של הכנסת - - -

אופיר אקוניס: סליחה, יש לי שאלה אליך.

אופיר אקוניס: כשאתה אמרת שהחלטת הממשלה לא אפשרה לך להיות חבר בוועדה, אני שואל אותך האם היתה לך הזדמנות להופיע בפני הוועדה?

<אורי רדה: אחרי?

אופיר אקוניס: כן.

<אורי רדה: זה מה שאני רוצה להגיד.

<אורי רדה: הוועדה הזו הורכבה – ציפינו לשקיפות, ציפינו לאנשים שעבדו ממש - - -

פנינה תמנו: שנאבקו.

<אורי רדה: שעשינו מאבק עילאי, את הבלתי אפשרי עשינו אפשרי.

<אורי רדה: אז שם מתברר חלוקת קרדיטים, שם מתברר – ראש הממשלה יאשר תקציבים?

<אורי רדה: חלוקת תקציבים, שם מתבררים כל כך הרבה דברים שלא היה בהם שום אינטרס לכאן ולכאן.

<אורי רדה: אני חושב שבוועדה הזאת לא היתה שקיפות.

<אורי רדה: באיזשהו שלב השר מיכאל איתן היה הגון, ושלחתי לו את זה באי-מייל, את מה שאני חושב והוא זימן אותי מיד.

<אורי רדה: הוא אמר: אותו תזמינו.

<אורי רדה: הוא זימן, הופעתי בוועדה, היו כאלה שאמרו בפירוש: כסף.

<אורי רדה: עבדתי שנתיים, אני רוצה את הכסף שלי, את המגיע לי.

<אורי רדה: זה היה הסגנון.

<אורי רדה: אז אני רוצה להגיד לך, אופיר, קודם כל, אני שמח שאתה המחליף של השר הקודם.

אופיר אקוניס: גם אני, תודה.

<אורי רדה: זוהי ההזדמנות להגיד לך בהרכב הזה, לא תמיד אני אוהב את הפולני להפנות לפולני, את האתיופי להפנות לאתיופי, לא תמיד הצד החזק שלי, אבל, נכון, הקרדיט הזה גם מגיע לבני הקהילה.

אופיר אקוניס: זה ברור.

<אורי רדה: אני חושב שגם המבצע עצמו, "מבצע משה" – תמיד מזכירים את המוסד, המוסד תמיד מוזכר – אבל אני חושב שהיו כאלה שיזמו או הובילו מהלך, לקחו סיכונים גדולים, בני העדה, גיבורים בלי שם, גיבורים בלי קרדיט.

<אורי רדה: אני חושב שצד הקהילה פה חסר.

<אורי רדה: ועכשיו בכלל, אחרי הוועדה, לא אמרו: "העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בסודן" תיקח חלק בזה.

<אורי רדה: לא.

<אורי רדה: אמרו: ההסתדרות הציונית העולמית.

<אורי רדה: הסכמנו, לא נורא, הסכמנו.

<אורי רדה: רגע, מה זה, חלוקת מונופולים?

<אורי רדה: כפיה?

<אורי רדה: איך זה הולך?

<אורי רדה: מה הולך?

<אורי רדה: לקיחת קרדיטים בכוחות השלטון?

<אורי רדה: איך זה הולך?

<אורי רדה: אני לא מצליח להבין.

<אורי רדה: היו לי הרבה ויכוחים מרים, היו כאלה שאמרו: לא להזמין אותו – חלקם יושבים פה, חלקם לא יושבים פה – אבל לא נורא.

<אורי רדה: לא להזמין את אורי רדה, לנפנף, זה מה שהיה.

אופיר אקוניס: אבל השר החליט שאתה תוזמן.

<אורי רדה: אז השר החליט, השר יכול להחליט הרבה דברים.

אופיר אקוניס: הוא היה יו"ר הוועדה.

<אורי רדה: השר יכול להחליט הרבה דברים.

אופיר אקוניס: גם אני יכול להחליט.

פנינה תמנו: אורי, אבל בוא באמת תמקד מה הדברים שלך בשורה התחתונה.

יואל רזבוזוב: אורי, תמקד כי יש עוד הרבה דוברים ובסוף אנשים יצאו מפה מתוסכלים.

<אורי רדה: אני רק אומר בשורה התחתונה שצריך הרבה שקיפות בוועדה הזאת, צריך דין וחשבון ואני חושב שאם העבודה הזאת – תראה, אני נשאל הרבה שאלות, מעל שני עשורים אני עוסק בתחום הזה, הרי הפכתי את זה לפרויקט חיי, כתבתי כל כך הרבה שמות ונאבקתי משפטית אז באים אלי: אורי, מה קורה?

<אורי רדה: לך תסביר להם היום: לא, ממשלת ישראל נתנה את זה להסתדרות הציונית העולמית.

אופיר אקוניס: אורי, יש לי שאלה אליך, מה אתה מציע ומה אתה מבקש?

יואל רזבוזוב: מה ההצעות שלך?

פנינה תמנו: הכרה, לדעתי זו הכרה בעמותה.

אופיר אקוניס: רק רגע.

אופיר אקוניס: הכרה בעמותה זה לא אני, זה רשם העמותות, אבל רק רגע.

אופיר אקוניס: קודם כל, במדינה מתוקנת בסוף ממשלה תפקידה למשול, היא מושלת, היא מחלקת תקציבים, היא מציעה הצעת תקציב, היא מקיימת החלטות ממשלה, זה תפקיד של ממשלה ויש חלוקת תפקידים בממשלה.

אופיר אקוניס: אם הממשלה ראתה לנכון לשתף פעולה עם ההסתדרות הציונית ועם הסוכנות היהודית כדי להביא את הפרויקט החשוב הזה לביצוע אז צריך לברך על כך.

אופיר אקוניס: עכשיו לגבי ההשתתפות שלכם, אני לא יודע, לא הייתי אז בין מקבלי ההחלטות, אז הייתי חבר כנסת, ב-2011, לא הייתי ברשות המבצעת, הייתי ברשות המחוקקת ואני שומע פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: לכן, כיוון שאנחנו על סף סיום, אני שואל אותך ומבקש ממך להעלות את בקשותיך והצעותיך הקונקרטיות, מה אתה מציע לעשות או מה אתה מבקש שנעשה.

אופיר אקוניס: מה אתה מבקש מאתנו, ממני?

<אורי רדה: אני חושב שכדי למצות את העניין הזה, אופיר, יש לנו מידה מסוימת של היכרות, באופן ישיר, אני מוכן לתרום את חלקי, אני מוכן לשתף פעולה, אבל לא יכול להיות מצב שיועצים או עוזרים למיניהם במשרד זה או אחר יעשו בעיות בעניין הזה.

<אורי רדה: דבר אחרון, אני רוצה שתדעו, ולשמחתי גם יש לנו חברי כנסת יוצאי אתיופיה וחיים בתוך עמנו, הצעה שתבטא, הצעה שתכבד את היתומים, האלמנים והאלמנות של "מבצע משה".

<אורי רדה: יש לנו בעיה של טראומות, יש לנו בעיה של שיקום אותן משפחות ואני חושב שבמסגרת החקיקה של הכנסת – מה שזוכים "אסירי ציון" למשל, "אסירי ציון" זוכים לאיזושהי הטבה, אותם יתומים, אלמנים ואלמנות - - -

אופיר אקוניס: יש פה מישהו ממשרד הקליטה?

<דנה גורדון שושני: כן, דוד.

אופיר אקוניס: הנקודה האחרונה שלך זה תפקידו של משרד הקליטה, בשביל זה הוא קיים.

<אורי רדה: בשביל זה הוא קיים, בגלל שאין תשובות אז אנחנו נמצאים - - -

אופיר אקוניס: אולי יש תשובות, אינני יודע.

יואל רזבוזוב: אנחנו נבחן את הסוגיה הזו.

<אורי רדה: רק שתדעו, אני מבקש הצעת חוק בכנסת, שתהיה חקיקה לגבי יתומים, אלמנים ואלמנות של "מבצע משה".

אופיר אקוניס: אתה מציע חוק כזה, אז יכול להיות: אם הממשלה תשתכנע היא תגיש הצעת חוק ממשלתיות ואת זה ירכז משרד הקליטה, או הצעת חוק פרטית ואז הפרטיים צריכים לשכנע את הממשלה לתמוך בהצעה שלהם.

אופיר אקוניס: זה הסידור בכנסת מאז 1948.

<אורי רדה: בעניין הזה מצאנו את עצמנו שוב - - -

פנינה תמנו: פוליטיקה חדשה, נשנה את זה.

אופיר אקוניס: אין פוליטיקה חדשה, זה הכול ישן, פנינה.

יואל רזבוזוב: אורי, אתה יכול לקצר?

יואל רזבוזוב: עוד משהו, אורי?

פנינה תמנו: אורי, משהו שהוא חשוב, ודווקא בגלל שדיברת, כמו שאמרתי, מדם לבך, אני חושבת שיש פה משהו שהוא חשוב, אני לא יודעת באיזה קונסטלציה, שהוא אמר – אולי הוא צנוע, אולי הוא מתבייש – יש פה אנשים שעשו מאבק מאוד מאוד ארוך לאורך שנים שאם לא לא היינו מתכנסים כאן עכשיו לגבי הנושא הזה.

פנינה תמנו: אי אפשר לקחת אותנו כילד שבסופו של דבר אומרים לו: תעשה ככה, תעשה ככה, או שהוא עשה בעצמו, ובסוף באים הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית ומדינת ישראל ומסיימים את הפרויקט בצורה כזאת שהם מרגישים שהם בחוץ.

פנינה תמנו: החוכמה באמת, בכלל בקליטה ובהשגת תוצאות שקשורות לקליטה, זה להפוך את אותם בני קהילה שעשו מאבקים לאורך שנים כגורם שותף.

פנינה תמנו: לכן ראוי לקחת את הדברים שהוא אמר ולראות בכל זאת, מעבר לגורמים מייעצים, איך - - -

יואל רזבוזוב: יש התנגדות לדבר כזה?

אופיר אקוניס: אני אמרתי את זה בתחילת הדברים, כיוון שאני אוהב להתייעץ לפני קבלת החלטות אני תמיד מוכן לשמוע.

אופיר אקוניס: אני לא צריך החלטת בג"ץ, דרך אגב, כדי לשמוע נציגים של הציבור.

פנינה תמנו: וטוב שהגענו לזמנים כאלה.

<אורי רדה: טוב שהגענו לכך, זה כבר טוב.

אופיר אקוניס: הצטערתי לשמוע שבעבר היה צריך החלטה של בג"ץ כדי לקיים פגישה.

פנינה תמנו: אבל מי כמוך יודע שיש קול שלא נשמע ויש את הקולות השקופים.

אופיר אקוניס: נכון, אז כדי לשמוע אני מציע שלפני שנסכם באופן סופי את מסקנות הוועדה המייעצת נשמע אותך, אורי, תבוא ותעיר את הערותיך בפני מליאת הוועדה.

אופיר אקוניס: אין לי שום התנגדות לכך, נהפוך הוא, ההפך.

פנינה תמנו: ואולי גם בחניכה של האנדרטה שיעמדו האנשים שלנו, שהקדישו את חייהם ואת מרצם ואת זמנם.

אופיר אקוניס: אז בעניין הזה אני גם אגיד כמה מילים אחרי זה, כשנסכם את הישיבה.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: נציג משרד הקליטה, דוד יאסו, בבקשה.

<דוד יאסו: תודה רבה.

<דוד יאסו: אני מברך את סגן השר בתפקידך החדש ובכלל את כל הנוכחים.

<דוד יאסו: קודם כל, משרד הקליטה מאז ומתמיד אמון בנושא הטיפול ובמיוחד בנושא הקמת האנדרטה.

<דוד יאסו: האנדרטה עד 2001 היתה בקיבוץ רמת רחל.

<דוד יאסו: אנחנו אלה שבעצם גם תקצבנו וגם לקחנו את היוזמה בזמנו של ציפי לבני וכלה היום עם שרת הקליטה הנוכחית, סופה לנדבר, שהיא העלתה את נושא של רישום נספי סודן, הביאה אותו לממשלה, להצעה וכן הלאה, זה היה על ידי סופה לנדבר.

<דוד יאסו: אנחנו תמיד מתקדמים בעניין הזה, משתפים את כל בני הקהילה, כולם שותפים.

<דוד יאסו: אני מסכים, אורי תמיד אצלנו במשרד גם שותף וגם מוזמן וגם נפגש מספר פעמים גם עם השרה וגם עם המנכ"ל, גם בזמן בניית האתר וגם עכשיו, לאחרונה, לפני שנה, לפחות לפי מה שאני יודע.

<דוד יאסו: זה לגבי עניין הקמת האנדרטה.

<דוד יאסו: לגבי מה שהוא העלה, הנושא של "אסירי ציון", נכון שהמשרד שלנו אמון בנושא של "אסירי ציון", כל מי שמגיש, יש ועדה, נבדקים, מי שמאושר בהתאם להחלטות הממשלה - - -

פנינה תמנו: הוא לא דיבר על "אסירי ציון", הוא דיבר על פיצוי למשפחות.

<דוד יאסו: חברת הכנסת, אני אענה על כל דבר, פשוט זה מסודר לי, בסדר?

<דוד יאסו: אנחנו ממשיכים, כל מי שנמצא זכאי אכן באמת מקבל בנושא של "אסירי ציון".

<דוד יאסו: הנושא של יתומים, אלמנות ואלמנים שהעלת אותו, פעם ראשונה שאני שומע את הדבר הזה, לא ראיתי פניה כלשהי, אני כמעט 20 שנה במשרד הזה.

<דוד יאסו: לא ראיתי פניה בנושא יתומים ואלמנים, אני שוב חוזר על המשפט הזה, לא פניות של "אסירי ציון", להכרה כ"אסיר ציון".

<דוד יאסו: אם אתה אומר את הנושא הזה, בבקשה, תפנו את המכתב, אנחנו נתקדם עם העניין הזה, נבדוק.

<דוד יאסו: אם זה במשרדנו אנחנו נתקדם, במידה ולא - - -

יואל רזבוזוב: זאת חקיקה, מי שירצה ליזום - - -

<דוד יאסו: כן, לא היתה פניה בכל מקרה.

<דוד יאסו: אני אומר, לא היתה פניה עד היום.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך.

יואל רזבוזוב: דוד מהרט, בבקשה.

<דוד מהרט: אני שמח על המפגש הזה.

יואל רזבוזוב: חברים, אני רוצה רק לציין, אם אפשר אחרי דברי הפתיחה להגיע ישר להמלצה מסוימת.

יואל רזבוזוב: תודה.

<דוד מהרט: אני מתאר לעצמי שככל שהזמן אוזל מה שנשאר זה פירורי זמן ואשתדל לנצל את זה באופן אפקטיבי.

אופיר אקוניס: אתה יודע, לפעמים אפשר להגיד ב-60 שניות או ב-120 שניות הרבה יותר מאשר אומרים ב-120 דקות, באמת.

אופיר אקוניס: גם כשאני מופיע בפני קהל אני מרכז את הזמן שלי מאוד מוגדר.

אופיר אקוניס: אפילו אני משתתף באירועים, שומע הרצאות של אנשים, שעתיים הם מדברים ואתה לא זוכר כלום, ב-120 שניות אתה אומר את כל הדברים.

<דוד מהרט: צ'רצ'יל, אני חושב, היה זה שאמר שכשהוא צריך לדבר 5 דקות הוא צריך לחשוב שעתיים, וכשצריך לדבר שעתיים הוא חושב 5 דקות.

<דוד מהרט: אני מסכים אתך.

אופיר אקוניס: אם אתה מזכיר אותי ואת צ'רצ'יל באותה נשימה אני יכול לסיים את דרכי פה.

פנינה תמנו: אני רק רוצה להתנצל שאני צריכה לצאת.

<דוד מהרט: זה על חשבון הזמן שלי עד עכשיו.

אופיר אקוניס: לא, זה אף פעם לא על חשבון הזמן.

<דוד מהרט: אני אגיד נקודתית לנושאים שעלו: אל"ף, אני חושב שהנושא של הטקס, יום הזיכרון לנספים ביום ירושלים הוא בנוי מאוד נכון מבחינה רציונלית.

<דוד מהרט: חבר הכנסת שמעון, בעקבות גם מה שאמרת, אני חושב שהוא בנוי נכון מבחינה רציונלית, באמת יש פה קשר לוגי וכו'.

<דוד מהרט: אני חושב בתור מישהו שאיבד שם חלק מבני משפחתו שזה מאוד רציונלי בעבור אלה שאיבדו את יקיריהם.

<דוד מהרט: אני חושב שאגב, אחד הפספוסים שהיה עכשיו בתהליך התיעוד שנעשה עם המשפחות, חשבתי לאחרונה שיכול להיות שבאמת היה צריך להכניס שם איזושהי שאלה למשפחות שהתראיינו: מה הן חושבות על היום הזה, האם הן חושבות שיום ירושלים הוא היום הראוי לזיכרון הזה או אולי להפריד, לפחות בדור הנוכחי שיש לו את חוויות המסע, שעדיין חווה אותם.

<דוד מהרט: לגבי תיעוד השמות, אני משמש כחבר בוועדה של אימות השמות.

<דוד מהרט: אימות השמות הוא על פי קריטריונים שקיבלנו במסגרת הוועדה שעסקה בעניין הזה.

<דוד מהרט: ההצעה שלנו לגבי המשך התיעוד, ויש פה גם מישהו שמרכז את הוועדה, היתה להמשיך לפחות עם נושא התיעוד במבנה הקיים עד סוף חודש אוגוסט ולעניין של ועדת ערר גבוהה או ועדה שתטפל - - -

אופיר אקוניס: ועדה מתמדת.

<דוד מהרט: אנחנו יודעים שיש חוק שעסק בנושא הקמת מרכז מורשת יהדות אתיופיה, על פי החקיקה, הכנסת חוקקה בשנה שעברה, צריך לקום מרכז כזה.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר חוק כזה.

<דוד מהרט: כן, יש חוק כזה, ודאי.

אופיר אקוניס: אורי, יש חוק בספר החוקים, עבר קריאה שנייה ושלישית?

<דנה גורדון שושני: התקבל, ביוזמת חבר הכנסת מיקי איתן אפרופו.

אופיר אקוניס: אה, בכנסות קודמות.

אופיר אקוניס: בכנסת ה-18 הוא היה שר, הוא לא היה יכול לחוקק.

<דנה גורדון שושני: החלנו על זה רציפות.

<דוד מהרט: אדוני, אם יורשה לי אגיד ככה, לא רק שיש חוק אלא שעל הנייר יש גם חברי דירקטוריון שמונו לפני הבחירות והעניין הזה הוקפא.

<דוד מהרט: אנחנו חשבנו שבמסגרת המנגנון הקיים תמיד יוכלו בני הקהילה שלא תיעדו עכשיו לבוא במסגרת המועצה הזאת להעלות את שמות הנספים שלהם ואז לא תהיה ועדה מזדמנת או משהו כזה, במסגרת החוק הזה זה יידון.

<דוד מהרט: לעניין המורשת, אני עוסק בנושא החינוך בנושא של בני הקהילה, אני חושב שצריך לעשות הרבה.

<דוד מהרט: אנחנו, במסגרת האנשים שלנו, עושים כל מיני פעילויות אבל אני חושב שחשוב שבהחלט יהיה תמיד, כפי שצוין על ידי שמעון, כמה ימים לפני כן חוזר מנכ"ל, הוראות ברורות מהמשרד, וזה יחייב.

<דוד מהרט: רק משפט אחד על מה שאמר אורי, אני חושב בהחלט שהיה חוסר התייחסות בתהליך קליטת בני הקהילה בעלייה מסודן להיבט הרגשי.

<דוד מהרט: אנשים שאיבדו את יקיריהם, אף אחד לא נתן דעת לנושא הזה.

<דוד מהרט: אני הייתי 3 שנים בסודן, הגעתי לקריית גת – תכף אני אספר משפט על ההיבט שלי – ואיש לא שאל אותנו מה אנחנו מרגישים.

<דוד מהרט: אני יכול להגיד לך אישית שאני מכיר כמה אנשים שאימותיהם נפטרו בסודן שהתאבדו פה.

<דוד מהרט: אז אני לא יודע אם בגלל זה הם התאבדו אבל קשה שלי שלא לקשור, שהכאב הזה הלא מפוענח, המוגלה הזו שאנשים נשאו.

<דוד מהרט: זה לא רק אובדן של האדם, זה אובדן של שותף לחלום, אובדן של אדם באמצע הדרך בסיטואציות מאוד אכזריות ונוראיות.

<דוד מהרט: ההיבט הזה, אני חושב, לא זכה להתייחסות.

<דוד מהרט: גם אלה שעסקו בתיעוד, פגשנו אותם כל פעם שאנשים הלכו לראיין משפחות, מבחינת המשפחות שאיבדו את יקיריהם זה כאילו היה אתמול ולא עברו 30 ומעלה שנה.

אופיר אקוניס: זה נצחי, זה לא יעבור, הכאב הזה לא יעבור אף פעם.

<דוד מהרט: סגן השר, אז אני אומר שיכול להיות שעדיין כן צריך לחשוב על העניין הזה.

<דוד מהרט: משפט אחד על הנעדרים, אני שמח, גם שמעון, ציינת את הנושא הזה, חלק מהנעדרים בסודן, חלק משמעותי מהם הם בני משפחה שלי.

<דוד מהרט: אנחנו הגענו לסודן ב-81', לגבול סודן, אחרי ששלושה מבני המשפחה שלנו עוד בכפר נרצחו כשעמדנו לצאת.

<דוד מהרט: כשנכנסו לסודן, בגבול סודן, תפסו ארבעה דודים שלי ואת שלושת האחים הגדולים שלי.

<דוד מהרט: אנחנו היינו במשפחה שישה ילדים.

<דוד מהרט: מאותו רגע שצבא סודן תפס אותם בגבול סודן, לקח אותם לבסיס צבאי שנקרא "אמבה-רקיתא", איש לא יודע מה עלה בגורלם.

<דוד מהרט: מאז שהעניין הזה נודע לנו ועד היום, אבי, זכרונו לברכה, לפני שנתיים נפטר, אחרי שחיכה 30 שנה כדי לדעת מה עלה עם חצי מהילדים שלו, שלושת הילדים שלו.

<דוד מהרט: אימא שלי, שתיבדל לחיים ארוכים, בת 85, כל ימיה שואלת אותי, היא רוצה לדעת מה קרה לילדים שלה.

<דוד מהרט: התחושה שלי בעניין הזה היא שאטימות הלב וערלות האוזניים של אנשים במדינת ישראל היא נוראית.

<דוד מהרט: לא היה נשיא, לא היה ראש ממשלה, לא היה שר/ת קליטה שלא כתבתי להם, אפילו מכתבי תשובה – חוץ מנשיא המדינה, עוד בתקופת חיים הרצוג – שהתייחסו.

<דוד מהרט: דווקא חברי קונגרס בארצות הברית ניסו לעזור לנו אבל במדינת ישראל איש לא מתייחס לכאב הזה.

<דוד מהרט: אנחנו לא מבקשים לא פיצוי, לא כסף, לא שום דבר, אנחנו רוצים לדעת, אני רוצה לדעת, מה קרה לאחים שלי.

<דוד מהרט: יש לי אחיינים, יש להם נשים, אנחנו רוצים לדעת, חיים או מתים, לא יותר מזה.

<דוד מהרט: אני פניתי לשר החוץ לפני שנתיים, היום יש יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה לסודן, מספיק שהיה שגריר ישראל באתיופיה פונה לממשלת אתיופיה כי האדם שהביא למעצרם בסודן הוא אזרח אתיופי נוצרי שחי בחי בעיר גונדר, עיר מחוז, כולם מכירים אותו, מספיק לעצור אותו ולשאול אותו: תגיד לנו, אתה הבאת לכך שחיילי סודן יעצרו את האנשים האלה, תגיד לנו מה קרה להם.

<דוד מהרט: איש לא התייחס.

<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שבשנים שהייתי פה, בשנים ההם שהיו "אסירי ציון" וכל ההתלהבות וההתרגשות שהיתה במדינה, ואני הייתי שותף להתרגשות הזאת, אבל לא יכולתי שלא להרהר למה כשאני מדבר על שבעת בני המשפחה שלי איש אפילו לא טורח לכתוב לי מכתב.

<דוד מהרט: אני הייתי מבקש מהוועדה לקיים דיון, אפשר שיהיה מצומצם, לא אכפת לי מה ההרכב שלו, כדי לדון בעניין הזה.

<דוד מהרט: תעזרו לנו לברר מה קרה עם האנשים האלה.

<דוד מהרט: גם לוועדה פה, סליחה שאני נוקב בשמות, אבל יושב-ראש הוועדה הקודם, שהוא ידידי וכו', כמה פעמים פניתי, ביקשתי: תקיימו דיון, תעזרו לנו.

<דוד מהרט: לא מוכנים לקיים דיון על זה, כאשר על הרבה דברים שהם בעיני פחות חשובים מקיימים דיונים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך.

יואל רזבוזוב: אנחנו באמת נשקול את בקשתך, נתייעץ עם חברי הוועדה.

<דנה גורדון שושני: אין סיכוי שזה יהיה פתוח לציבור כי אם יבואו - - -

אופיר אקוניס: אפשר לעשות דיון בדלתיים סגורות.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשקול את הנושא, אנחנו מבינים את הרגישות, את הסודיות של הנושא.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: זיוה, בבקשה.

אופיר אקוניס: בעניין הזה נציג של משרד החוץ צריך להיות.

<זיוה מקונן-דגו: כבוד היושב-ראש, האמת שאחרי הדברים שאמר דוד מהרט נורא קשה לעבור לנושאים שרציתי לעלות אותם אבל אני חושבת שגם מה שאורי העלה, בכלל עליית שנות ה-80', לא קיבלה התייחסות ראויה מבחינה רגשית.

<זיוה מקונן-דגו: זה בהחלט נושא מאוד מאוד משמעותי וחשוב שצריך לדון עליו בהמשך.

<זיוה מקונן-דגו: אני חברה בוועדת ההיגוי של תיעוד שמות הנספים וכולנו מברכים שאכן ממשלת ישראל החליטה לקחת את הנושא הזה ומתעדת אותו.

<זיוה מקונן-דגו: עם זאת, אני רואה בתור חברה בוועדה שיש איזשהם אילוצים שגרמו לחוזה בין ההסתדרות לבין משרד ראש הממשלה לא לקדם את הנושאים האלה בצורה יותר עמוקה ומעמיקה כי לא יכול להיות שמגדירים זמן כל כך קצר כי לתעד את השמות ולסיים אותו.

<זיוה מקונן-דגו: אני יודעת בוודאות שיש הרבה מאוד משפחות שעדיין לא הגיעו ורשמו את השמות, כמובן אלמז, מנהלת הפרויקט, תדבר על נושאים נוספים, וחייבים לתת לזה זמן.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר החשוב שאני רוצה לציין, בכל תהליך של תיעוד שמות הנספים מתעסקים כבר שני עשורים.

<זיוה מקונן-דגו: אורי כמובן מהיוזמים ומהמלווים של הנושא הזה, אבל הקהילה, שחווה כל פעם מחדש שחופרים לה ובודקים מי נפטר לך ומי לא נפטר לך וכל פעם גוף אחר בא ובודק אותה, הם עייפים מהסיפור הזה וחלקם לא רוצים לשתף פעולה.

<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שצריך לאפשר לאנשים האלה עדיין לבוא ולרשום את הקרובים שלהם כי לא יכול שיש דיי-ליין כזה שאומר: זה התאריך ובזה זה מסתיים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לתת כמה מילים לנציג משרד החינוך, משה זעפרני, בבקשה.

<משה זעפרני: האמת היא שקשה מאוד לדבר אחרי הדברים של דוד שהם מאוד מאוד ברורים.

<משה זעפרני: משרד החינוך בהחלט לוקח על עצמו את כל הנושא הזה של הטמעת הנושא הזה של יהודי אתיופיה בתוכנית הלימודים.

<משה זעפרני: יש הוראה חד משמעית של המנכ"לית במשרד לשלב את זה במקצועות מסוימים.

<משה זעפרני: השנה למשל הנושא שולב במקצוע שנקרא "תרבות ישראל" ואנחנו עובדים על השילוב בשיעורי מולדת כבר לתלמידים בבית הספר היסודי בכיתה ד'.

אופיר אקוניס: נבחן אותך בשנה הבאה.

אופיר אקוניס: כיוון שהילד שלי יהיה בכיתה ד' בשנה הבאה אז אנחנו נראה, זה ייבחן בצורה הכי ישירה שיכולה להיות, בלתי אמצעית.

<משה זעפרני: אני מוכרח לומר לכם שכבר הרבה שנים אנחנו עוסקים בנושא הזה ואנחנו בעצם גם מייצרים חומרים כי לא תמיד יש לנו חומרים, זה הנושא הכי קשה שיש.

<משה זעפרני: אנחנו, יחד עם "יד בן צבי" הוצאנו ספר כבר לפני 8 שנים שעוסק ביהודי אתיופיה כדי שישמש ילדים שחוקרים קהילות במסגרת עבודות השורשים שלהם והספרים האלה נמצאים בכל חטיבות הביניים, שם הפרויקט.

<משה זעפרני: אנחנו הכנסנו את הנושא של אבבה מהרי, זאת עליה שלא מדברים עליה, שלא הגיעה לארץ ונכנסה לשיעורי ההיסטוריה בתיכון, גם בממלכתי וגם בממלכתי דתי.

<משה זעפרני: כדי שנבין את התקופה, זו העלייה שמקבילה – יש שאלה האם העלייה של אבבה מהרי קדמה לעליה הראשונה, יש הרי 3 עליות שמתווכחות מי הראשונה שביניהן, האם עליית התימנים "אעלה בתמר", או עליית הבוכרים באותה תקופה או העלייה הראשונה.

<משה זעפרני: העלייה של אבבה מהרי קדמה לשלושתן בכמה חודשים.

אופיר אקוניס: מתי היא היתה?

<דוד מהרט: 1862.

<דוד מהרט: 20 שנה לפני.

אופיר אקוניס: אז זה הרבה, 1862 זה 16 שנים לפני העלייה הראשונה.

<משה זעפרני: נכון, אמרתי חודשים, סליחה, קדמה בשנים.

<משה זעפרני: אבל 3 העליות, 1881-1882, יש ויכוח ביניהן מתי היו, וזאת עליה שקדמה להן.

<משה זעפרני: האנשים לא הגיעו לארץ.

<אורי רדה: לא הגיעו, הגיעו לאזור של תגראי, לאריתריאה.

<משה זעפרני: זהו, לא הגיעו לארץ ולכן לא מדברים על העלייה הזאת ומשרד החינוך מצא לנכון להכניס את זה לתוכניות הלימודים.

אופיר אקוניס: איפה הם התיישבו?

<משה זעפרני: הם לא הגיעו.

<קריאה: רצו לקרוע את ים סוף.

<משה זעפרני: וקרה אתם מה שקרה עם יהודי סודן, תלאות הדרך.

<משה זעפרני: אנחנו שנה הבאה נציין 30 שנה לעליית "מבצע משה" וכבר יש צוות שעובד על הנושא הזה לקראת השנה הבאה.

<משה זעפרני: יש חוברת שתיקרא "ברית אחים", שגם אנחנו מסתייעים בד"ר שושנה בן-דור כדי שהנושא הזה גם יהיה מלווה במחקר אקדמי והחומר שאנחנו מביאים הוא החומר הכי טוב שיש.

<משה זעפרני: לגבי הנושא של יהודי אתיופיה שעלו דרך סודן אני מוכרח לספר לכם שאנחנו סיפרנו את הסיפור של "מבצע משה" אבל לא התייחסנו ישירות לסיפור הזה של התלאות בדרך – זה יהיה לא נכון, אולי לא הזכרנו את סודן, התייחסנו כן לשאר.

<משה זעפרני: ובבחינת הבגרות בחורף שעבר, תשע"ב, אתם יכולים לבדוק את זה, בהיסטוריה בחינוך הממלכתי היתה שאלה על העלייה והובא השיר שהזכיר חבר הכנסת יוגב קודם, "הירח משגיח מעל".

<משה זעפרני: השיר הובא במלואו והתלמידים נשאלו שאלות על העלייה בבחינת הבגרות.

<משה זעפרני: כלומר, כן היתה התייחסות לזה בתוכנית הלימוד.

אופיר אקוניס: בחינה בכמה יחידות?

<משה זעפרני: אני לא זוכר.

<דוד מהרט: השאלה אם התלמידים ידעו לענות עליה.

אופיר אקוניס: זאת שאלה מצוינת אבל זה כבר משרד החינוך – על התשובה צריכה להיות גם אחריות לתלמיד, אנחנו לא יכולים להיות אחראיים.

אופיר אקוניס: שאלה במבחן בגרות, וואו.

אופיר אקוניס: במבחן בגרות בספרות יש בין 2-5 יחידות.

שמעון סולומון: לא, בגרות בפני עצמה.

אופיר אקוניס: לא, אין בגרות בפני עצמה, ודאי שלא.

<משה זעפרני: בבגרות יש הרבה שאלות.

אופיר אקוניס: מי כתב את המילים, גרוניך?

<דוד מהרט: חיים אידיסיס.

אופיר אקוניס: נו, אתה רואה איזו התקדמות?

אופיר אקוניס: מאז שאני למדתי ספרות היו רק שאלות על ביאליק, עכשיו אידיסיס נכנס גם לבחינות בגרות.

<משה זעפרני: זה לא היה בבגרות בספרות, זה היה בבגרות בהיסטוריה.

אופיר אקוניס: היה שיר על הפרעות בקישינב.

יואל רזבוזוב: בואו לא נסטה מהנושא.

<משה זעפרני: אנחנו בהחלט נשמח לדחוף את הנושא, לנו הוא חשוב ואנחנו משתפים פעולה עם כל מי שמשתף אתנו פעולה כדי לקדם אותו.

יואל רזבוזוב: תודה, משה.

<דוד יאסו: אדוני היושב-ראש, יש פה משהו אחד מעוות ואני חייב שזה יאמר כאן:

<דוד יאסו: העלייה דרך סודן היא לא ב-84'.

<דוד יאסו: רבותי, 84' זה "מבצע משה", נובמבר 84' עד ינואר 85'.

<דוד יאסו: העלייה התחילה בסוף 79', התחילו בשנות השמונים, מ-סוף 79' עד 84', עד "מבצע משה" הגיעו מעל 5,000 עולים דרך הים, דרך מדינות כאלה ואחרות, אני בניהם, חבר הכנסת שמעון סולומון וגם דוד ורובנו שנמצאים פה.

<דוד יאסו: אז הציון הוא לא מ-84', 84' זו נקודת תחילת המבצע.

אופיר אקוניס: הוא אמר, הוא אמר שיהיו 30 שנה ל"מבצע משה".

<דוד יאסו: אז זה לא, זה 34 שנה למבצע, אם כבר.

<דוד מהרט: נעשה 34 שנה לעלייה - - -

אופיר אקוניס: אז אולי נדלג ל"מבצע שלמה" ואז ב-2021 נעשה 30 שנה ל"מבצע שלמה"?

אופיר אקוניס: נכין את זה מעכשיו.

<דוד מהרט: אי אפשר לחכות 5 שנים ולצמצם אותם ל-3 חודשים.

יואל רזבוזוב: חברים, אני מבקש סדר.

יואל רזבוזוב: אנחנו גם את הסוגיה הזאת נצטרך לבחון כדי למצוא את התשובה הנכונה לנתונים.

<ג'וש שוורץ: אנחנו פנינו לארגונים וזאת התשובה של הארגונים.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אני רוצה לתת לשושנה בן-דוד.

יואל רזבוזוב: אני מבקש, שושנה, אם אפשר בקצרה.

<שושנה בן-דור: כמובן, זה יהיה מאוד מאוד קצר.

<שושנה בן-דור: אני רק רוצה להוסיף כמה הערות קטנות.

<שושנה בן-דור: קודם כל, דוד, אתה הקדמת אותי בנושא הזה של מתי התחילה העלייה דרך סודן וצריכים כמובן להתייחס לכל העלייה דרך סודן שגם נמשכה אחרי "מבצע משה", עד 1990.

<שושנה בן-דור: עבד אצלנו בחור שהיה במטוס האחרון שנחת מסודן.

<שושנה בן-דור: אני כן רוצה גם להדגיש את החשיבות של ההוראה בבתי הספר, אם כבר הזכירו את הנושא של אבבה מהרי, שהיתה לי הזכות לכתוב על הנושא הזה באמצע שנות ה-80.

<שושנה בן-דור: יש גם דברים נוספים כי הציונות של הקהילה האתיופית לא התחילה מהרגע שהגיע שליח הסוכנות, היא התחילה כבר לפני כן וגם אבבה מהרי ניזון מתפילות וכמיהה לציון שהיתה קיימת בתוך הקהילה האתיופית.

<שושנה בן-דור: ואם אנחנו מדברים על הוראת המורשת אני חושבת שבתוך שיעורי ספרות, או שיעורים הקשורים למורשת יהודית, שימצא מקום גם ללמד תפילות שהיו של יהודי אתיופיה, "נעו נסגד" ו-"מנברת בית דווית" שהזכירו את ירושלים, ואיננו יודעים מכמה מאות בשנים, אם לא יותר, התפילות האלו היו חלק מהתפילות של יהודי אתיופיה.

<שושנה בן-דור: על זה התבסס אבבה מהרי כאשר הוא ניסה לעלות את יהודי אתיופיה, על התפילות האלה חונכו גם בני הקהילה שאחר כך עלו ולכן יחד עם ציון העלייה דרך סודן צריכים ללמד שיש שורש עתיק אצל הקהילה לנושא הזה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, שושנה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, וונדה אקלה.

<וונדה אקלה: אני דווקא רוצה להתמקד באחד מהדברים.

<וונדה אקלה: שתי הנקודות שעלו דרך חבר הכנסת שמעון סולומון מקובלות עלינו, מקובלות עלי, באמת צריכים לעשות את הדברים האלה.

<וונדה אקלה: אחד מהדברים שאני רואה הוא שההחלטות מתקבלות אבל הבעיה היא ביישום.

<וונדה אקלה: גם אם נגיד שההחלטות התקבלו צריכים לעשות איזשהו מעקב של יישום.

יואל רזבוזוב: דיברנו על זה, אנחנו נעשה.

<וונדה אקלה: אני מחדד, אני מחזק את העניין הזה.

<וונדה אקלה: ושנית זו הנקודה שהעלייה של יוצאי אתיופיה צריכה להיות כנקודה של ציונות כי – אני גם עליתי דרך סודן – יש כאלה שמדברים על העניין שבגלל שהיה להם רע באתיופיה באו לישראל.

<וונדה אקלה: הנקודה כאן, אם אנחנו באמת רוצים גם להכניס את העניין הזה למערכת החינוך, צריכים לתת ביטוי לנושא הזה כי אם לא אנחנו מפספסים את העניין שהזיכרון הוא בדרך הציונות.

<וונדה אקלה: זה צריך להיות בדרך הזאת ולא בדרך אחרת.

<וונדה אקלה: אני חושב גם שצריכים לתת קרדיט לאנשים שפעלו, לאנשים שעשו עבודה נפלאה, גם בעבר וגם בהווה, וגם יעשו בעתיד.

<וונדה אקלה: מעבר לזה גם צריכה להיות הנקודה, כמו שנאמר קודם, שלנושא מאמץ הקהילה גם צריכים לתת ביטוי, אם לא זה כאילו שזה היה חד צדדי, אנחנו לא נרגיש שזה שלם.

<וונדה אקלה: בנוסף, לא צריכים לסגור כי לסגור זה קצת בעייתי.

<וונדה אקלה: אנחנו סוגרים את הרישום, סוגרים את המכסה, סוגרים את הדברים האלה, אחרי סגירה גם יש פתיחה.

<וונדה אקלה: ולכן, כדי שלא נגיע למצבים האלה אפשר להגיד שעד תאריך מסוים נבצע את הדברים האלה ומי שאחר כך יבוא, יזכור, וגם ירצה לרשום את היקירים שלו, הדבר הזה יעשה.

<וונדה אקלה: כמו כן, צריך לעשות איזושהי תשומת לב של אוזן קשבת, זה אחד מהדברים שצריכים לתת איזושהי במה או איזשהו מקום לנושא הזה והדבר הזה מאוד חשוב.

<וונדה אקלה: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך.

יואל רזבוזוב: אלמז, בבקשה.

<אלמז זרו: שלום.

יואל רזבוזוב: אלמז ברוסית זה יהלום.

<אלמז זרו: גם באמהרית.

יואל רזבוזוב: אז יש לנו כבר - - -

<קריאה: יש לנו מכנה משותף.

<אלמז זרו: גם באמהרית, גם ברוסית וגם בערבית.

אופיר אקוניס: יש שיר כזה, יש שיר על אלמז.

אופיר אקוניס: שיר שקט מאוד יפה.

אופיר אקוניס: מכירה את השיר הזה?

אופיר אקוניס: היה אחד מלהיטי השנה בשנת 87' נדמה לי.

<אלמז זרו: כן, "Almaz, pure and simple".

אופיר אקוניס: "pure and simple", נכון.

שמעון סולומון: אם עסקינן בקשר רוסיה ואתיופיה, אבא של פושקין זה גם אתיופיה, אתם יודעים, פושקין הגדול.

יואל רזבוזוב: כבר שמעתי.

יואל רזבוזוב: אני לא ידעתי, יש לי חבר שיש לו מוזיאון של פושקין בבית, בתוך הבית, אז אני אבדוק את הנושא.

אופיר אקוניס: אבא שלו?

שמעון סולומון: סבא שלו.

<דנה גורדון שושני: אימא.

<קריאה: אני מקווה שהוא לא מצניע את החלק הזה.

יואל רזבוזוב: חברים, מצאנו הרבה נקודות שיתוף.

יואל רזבוזוב: קדימה, אלמז, בבקשה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מאוד קצרים בזמן, אנחנו גם צריכים לסכם ולהגיש את מסקנות הוועדה.

<אלמז זרו: קודם כל אני רוצה לברך גם את המשתתפים וגם על ההזדמנות שניתנה לי להופיע בפני הוועדה ואני חייבת גם כמובן לברך את סגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס, על המינוי כיושב-ראש הוועדה.

<אלמז זרו: אני יכולה להגיד ובאמת בקצרה שהנושא הזה של החלטת הממשלה ופרויקט איסוף השמות הוא פרויקט מאוד חשוב, שבעצם יש פה איזשהו סוג של הנצחה של אותם אנשים שאיבדו את חייהם כדי להגיע לירושלים, כדי להגיע לארץ ישראל.

<אלמז זרו: אני יכולה לומר כמי שהיתה עוזרת של השר מיכאל איתן שבאמת הוא עשה את עבודתו בצורה מאוד נאמנה.

<אלמז זרו: העניין הזה של הפוסט-טראומה של אותן משפחות שבאמת צריכות איזשהו טיפול נפשי, אני מאוד מתחברת לנושא הזה, וזה גם דברים שעלו במהלך הדיונים של ישיבת הוועדה המייעצת וכן ועדת ההיגוי.

<אלמז זרו: אני במשך כ-4 חודשים וחצי שימשתי כמנהלת פרויקט איסוף שמות, עבדו תחתי 10 רכזים אשר כולם אפשר לומר סיימו את עבודתם ב-15 במרץ 2013.

אופיר אקוניס: במרץ?

אופיר אקוניס: מזמן.

אופיר אקוניס: לפני חודשיים וחצי?

<אלמז זרו: לפני כחודשיים וחצי.

<אלמז זרו: ואני למעשה סיימתי את עבודתי כמנהלת פרויקט איסוף שמות ב-14 במאי.

<אלמז זרו: זאת אומרת שנכון להיום אין מנהלת פרויקט, כרגע הגענו ל-1,375 שמות שאת חלקם אני גם אספתי בהתנדבות, כשאני מחוץ לפרויקט.

<אלמז זרו: הנקודה החשובה שכן חשוב לי לעלות בפני הוועדה הזו, אני חושבת שיש עוד מה לעשות, שהמלאכה לא תמה ונשלמה.

<אלמז זרו: יש עדיין משפחות שטרם הגיעו למצב או לכדי רישום יקיריהם, יכולות להיות לזה המון סיבות אבל אני חושבת שמה שאנחנו צריכים לראות בראש מעיינינו זה רישום של אותם אנשים שעדיין לא זכו להירשם.

<אלמז זרו: אני חושבת שהוועדה צריכה באמת לשקול בכובד ראש, וגם אתה כמובן, סגן השר אופיר אקוניס, צריך לחשוב בכובד ראש כיצד להביא לכדי רישום של אותם שמות.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך, אלמז.

יואל רזבוזוב: בבקשה, אסתי מהסוכנות.

אופיר אקוניס: "pure and simple" קראנו לזה, בדיוק כמו שהיה השיר.

יואל רזבוזוב: אם אפשר בקצרה כי אנחנו גם צריכים לסכם ולהסיק מסקנות.

<אסתי איוב: אני מברכת קודם כל על היוזמה לכנס את כל הפורום הזה, חברי כנסת.

<אסתי איוב: באמת לגבי מה שהיא אמרה, היא לקחה לי את המילים מהפה, זה לא העניין של לעשות את הרישום כמה שיותר מהר, לסגור את זה ולהשתיק את האנשים כך או אחרת.

<אסתי איוב: אני חושבת שצריך לתת איזשהו זמן, גם להפיץ את השמות – שהם כבר 1,350, אם זה 1,400, לא משנה – בכל דרך אפשרית כדי שאנשים יידעו ויכול להיות שזה אולי ידרבן את אותם אנשים שלא עשו את זה מכל מיני סיבות, אולי מתוך כאב לא באו לרכזים לרשום את יקיריהם.

<אסתי איוב: להפיץ את השמות שכבר קיימים.

<אסתי איוב: שנית, דובר על כך שהטקס אולי יהיה בנובמבר, אני חושבת שזה עיתוי מאוד מושלם ונכון עם כל הארגונים האמריקאים.

<אסתי איוב: לולא ההתערבות האמריקאים "מבצע משה" לא היה מתקיים.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: רעיון מעולה, אין שאלה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך, אסתי.

<אסתי איוב: אני רוצה להוסיף, אלמז אמרה שבאמת הם סיימו רק 10 רכזים, עד אמצע מאי היו עוד 2 רכזים שהסתובבו בכל הארץ, אני חושבת שכדאי לתת להמשיך.

אופיר אקוניס: אנחנו בודקים את זה.

יואל רזבוזוב: אנחנו בודקים את זה.

שמעון סולומון: לפני הסיכום של היושב-ראש אני רוצה להגיד כמה משפטים.

שמעון סולומון: קודם כל, באמת כדי לחדד את הנושא הזה שלי, אצלי למשל במשרד התמונה שתלויה זו התמונה מסודן.

שמעון סולומון: זה כל כך עמוק וחשוב שאנחנו נמשיך לפעול בו.

שמעון סולומון: דבר שני, לגבי קרדיט, אני מציע שלא נתעסק בקרדיטים אלא באמת לראות בסופו של דבר אם הדבר קם או לא קם ואם אנשים יהיו מנומסים ומספיק הוגנים יתנו גם את הקרדיט למי שצריך.

שמעון סולומון: אנחנו צריכים להתמקד בביצוע, אם קם או לא קם.

שמעון סולומון: דבר שלישי, אם יש נושאים באמת שיש עליהם איפול, על חלק מהסיפור שלנו, לשמחתי גם אני נמצא בוועדת חוץ וביטחון, יהיה אפשר לפנות בדרכים מקובלות ולשמוע אם כן ומה אפשר, בטח ובטח לא נעשה משהו שיפגע.

שמעון סולומון: דבר נוסף, אני שמעתי באשדוד באחד הטקסים, יש אחד שמתמחה בנפגעי פוסט-טראומה ונפגעים שהוא כבר התחיל לעשות ניסיונות עם יוצאי אתיופיה, אני רוצה לפגוש אותו – דוד, היינו ביחד – אני מתכנן לפגוש אותו ולראות איך הוא יכול לבוא לידי ביטוי, בכלל אם זה אפשרי או לא, ואנחנו צריכים לדבר.

שמעון סולומון: הדבר הנוסף הוא בכלל בכל המערכות של יוצאי אתיופיה שעובדים, השאיפה תהיה, אנחנו צריכים לדאוג שכמה שיותר יוצאי אתיופיה יהיו משולבים בתוך המערכות האלה.

שמעון סולומון: נושא נעדרים, מכיוון שאני מזכיר את זה כבר כמה פעמים ואני יודע שזה נושא כואב, אם תרשה לי דוד, כחבר כנסת אקח את הנושא, לקדם אותו במקומות הנכונים.

<דוד מהרט: לא רק שאני מרשה, אני מבקש אפילו.

שמעון סולומון: בסדר גמור.

שמעון סולומון: ועדת ערר, ועדה מתמדת, היא חשובה.

שמעון סולומון: לגבי מערכת החינוך, נצטרך לעשות או במשרד החינוך, אפשר לשבת ולראות איך אנחנו יכולים, או לסירוגין בוועדת חינוך, נוכל לדבר ולהחליט מה אנחנו עושים.

<אורי רדה: אני יכול משהו אחרון?

יואל רזבוזוב: לא, חברים, יש עוד חברים שגם נעלבים כי אנחנו לא מספיקים.

יואל רזבוזוב: סגן השר צריך לעזוב ב-13:30 וגם לנו יש פגישות.

יואל רזבוזוב: אני מצטער באמת שלא כולם יכולים להספיק.

יואל רזבוזוב: בא לפה באמת פורום מכובד.

יואל רזבוזוב: בבקשה, סגן השר.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: קודם כל, אדוני היושב-ראש, מנהלת הוועדה והצוות המקצועי של הוועדה, אני חושב שהישיבה הזאת מאוד חשובה, שמעתי פה הרבה דברים, כתמיד, כמעט כמו בכל יום, גם לומדים דברים חדשים ואני רוצה בקצרה להתייחס לחלק מהנקודות שעלו.

אופיר אקוניס: קודם כל לגבי הרעיון לתת ארכה לעניין הבדיקה השנייה או השלישית לשמות שאנחנו כבר בעצם נפיץ, אני חושב, גיספן, אנחנו נחליט מחר בישיבת הוועדה אולי לתת – אם זה נראה וכמובן יראה לחברי הוועדה – 30 יום.

<יעקב גיספן: אין בעיה, צריך להבין מה המטרה.

אופיר אקוניס: יש כמה דברים: לגבי ועדת ערר, כלומר, לתת 30 יום גרוסו מודו, אני לא רוצה להתחייב על היום, זה יכול להיות 31 יום וזה יכול להיות 28 יום, לתת הזדמנות על ידי פרסום מסיבי לא רק באינטרנט אלא גם בכלי התקשורת בשפה האמהרית והתיגרית, כפי שאתה אמרת, כדי שאנשים ידעו לאן להגיע ולרכז את הפניות במקום אחד שאליו ינוקזו כל הפניות, אולי אצלך או אצלי, אנחנו נקבע את הטכניקה הזאת.

אופיר אקוניס: זה לגבי הנושא הזה.

אופיר אקוניס: רעיון לגבי ועדה מתמדת, אנחנו נצטרך לעלות את זה מחר בישיבת הוועדה המייעצת, לא חשבנו על ועדה מתמדת, כלומר, על ועדה שתמשיך כל הזמן לדון בדבר הזה.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם את הדבר הבא: אני לא חושש או לא מתרגש, אם במהלך הזמן או במהלך השנים יהיה מצב שבו יצטרכו להוסיף שמות יוספו שמות לאנדרטה.

אופיר אקוניס: העובדה שהאנדרטה - - -

<אורי ביינה: זה נלקח בחשבון.

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: העובדה שהאנדרטה תיחנך בחודש נובמבר ככל הנראה זה לא הסוף, זה לא סוף פסוק כמו שאומרים.

אופיר אקוניס: אפרופו החנוכה בנובמבר, ג'וש העלה את הרעיון, גם את העלית, אני חושב שזה רעיון מעולה.

אופיר אקוניס: "אין תאריכים קדושים", אמר פעם ראש ממשלה בישראל בעניין אחר לגמרי ואני מסכים אתו.

אופיר אקוניס: אגב, לא ראש ממשלה שאני מסכים אתו אבל המשפט הזה כבש את לבי, "אין תאריכים קדושים".

אופיר אקוניס: אם אתם מציעים את נובמבר, גם יש בו ריכוז גדול של יהדות התפוצות, זה הדבר הטוב ואני מקבל, זה רעיון מצוין לגבי חודש נובמבר.

אופיר אקוניס: לגבי הסרט, זה חלק מהדוקומנטציה, חלק מהחינוך.

אופיר אקוניס: אני מקווה שמשרד החינוך יירתם בצורה אגרסיבית – אני אומר "אגרסיבית" לחיוב כמובן – להפצה, להקרנה של הסרט בבתי הספר היסודיים, בתיכוניים ובחטיבות הביניים.

אופיר אקוניס: אנחנו גם נפנה לקצין חינוך ראשי על מנת שמפקדת קצין חינוך ראשי תפיץ את זה ביחידות צה"ל במסגרת מה שנקרא "תרבות יום א" או איך שהיום מכנים את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: דבר אחד שאי אפשר להתווכח אתו, ובאמת אין מצב, לא ממשלה מתווכחת אתו, לא כנסת, זה הרגשות.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב רגשות קשים של טרגדיות – לדאבון הלב אני אומר את זה – לא חלים רק על יהדות אתיופיה.

אופיר אקוניס: אתה יכול למצוא ביהדות ברית המועצות לשעבר טרגדיות נוראיות, יהדות אירופה בוודאי ידעה טרגדיות – את הטרגדיה הגדולה ביותר בתולדות האנושות, יש לדאבון הלב לעם היהודי כל כך הרבה טרגדיות שמהטרגדיה הזאת, אני יושב פה בכנסת ואני חייב לומר לכם שאני מתרגש.

אופיר אקוניס: אני יושב בין חבר כנסת מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה, ואני נולדתי, מה לעשות, כמה חודשים לפני מלחמת יום כיפור במדינת ישראל, וכולנו פה יושבים בסמל של הריבונות הישראלית וזה הכנסת, וזה הדבר הכי מרגש.

אופיר אקוניס: אחרי כל הטרגדיות ותאמין לי, כולנו, גם משפחתי עברה טרגדיות נוראיות בחייה ואני בטוח שכל אחד שיושב בחדר הזה יוכל למצוא בקרב שרשרת הדורות של בני משפחתו טרגדיה בארצות ערב או בארצות אשכנז או בארצות ספרד או באתיופיה ובאפריקה, זה דבר לדאבון הלב.

אופיר אקוניס: הכאב הוא דבר שמאחד את העם היהודי.

אופיר אקוניס: אבל דבר יותר גדול שמאחד את העם היהודי זה שהקמנו פה את המדינה, והממשלות – ובאמת אני מסכים עם חבר הכנסת סולומון, הקרדיטים לא חשובים – הממשלות עשו את הדבר החשוב ביותר וזה להביא הנה את יהדות אתיופיה ואת יהדות מדינות אחרות בעולם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לסגן השר אופיר אקוניס, באמת לכל מילה יש משמעות.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לסכם את מסקנות הוועדה: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רואה חשיבות רבה בהנצחת עולי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל.

יואל רזבוזוב: הוועדה מוקירה את פעילותם של נציגי מדינת ישראל שפעלו למען העלאתם של יהודי אתיופיה.

יואל רזבוזוב: הוועדה מבקשת להקים ועדת ערר לוועדה מייעצת להנצחת יהודי אתיופיה שנספו בדרכם מאתיופיה לישראל דרך סודן ככתובת למשפחות שקרוביהן נספו ולא נכללו בישיבה.

יואל רזבוזוב: הוועדה פונה ליושב-ראש הכנסת בבקשה שהכנסת תציין מדי שנה את זכר הנספים מאתיופיה בדרכם לירושלים ביום כ"ח באייר, שנקבע כמועד לעריכת טקס האזכרה הממלכתי.

אופיר אקוניס: יום ירושלים, זה הוא יום ירושלים.

יואל רזבוזוב: יום ירושלים.

יואל רזבוזוב: הוועדה קוראת למשרד החינוך לכלול במסגרת תוכנית הלימודים את מורשת יהדות אתיופיה ואת סיפור הגבורה הציוני של עלייתה.

יואל רזבוזוב: הוועדה תשמח להקרין את הסרט התיעודי בכנסת ולהזמין את חברי הכנסת לצפות בו.

יואל רזבוזוב: הוועדה תמשיך לעקוב אחר התקדמות מבצע איסוף שמות הנספים והנצחתם על גבי האנדרטה.

יואל רזבוזוב: המסקנות יונחו על שולחן הכנסת.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה לכם, אני חושב שבנימה חיובית זו אנחנו נסיים.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.