ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 16, 2013-05-27 10:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, אנחנו פותחים את הדיון.

עמרם מצנע: לא במקרה חיברנו הבוקר, לפחות מבחינת סדר הזמנים, שני דיונים.

עמרם מצנע: הדיון הראשון הוא בנושא הצעירים, והדיון לאחריו, בשעה 12:00, יהיה בנושא המכינות הקדם-צבאיות והפעילויות הקדם-צבאיות.

עמרם מצנע: זה גם נופל על ימים סוערים בעניין הנשיאה בנטל, ואין ספק שדברים אלה קשורים אחד בשני.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר מילות פתיחה בנושא הצעירים.

עמרם מצנע: לאורך הרבה מאוד שנים, לפחות בעשורים בהם אני גדלתי, לא היתה התמקדות בתחום הצעירים; הגיע גיל 18, מי שסיים תיכון או כל פרק אחר במסגרת החינוך הבסיסי, התגייס לצבא או הלך למסלולים אחרים, וכל אחד לגורלו ולעולמו; ושנים שאני שחושב שגם הדילמות וההתלבטויות, מה עושים, איך עושים, איזה מסלול כל אחד בונה לו, היו פחות מאשר בעשור האחרון.

עמרם מצנע: תחום הצעירים, שמוגדרים באופן עקרוני בני 18 עד 35, היה תחום שהמוסדות השונים, החל מהמוסדות הממשלתיים, עבור דרך הארגונים הבלתי-ממשלתיים, והשלטון המקומי, עסקו בו פחות ופחות.

עמרם מצנע: בשנים האחרונות הצורך הזה הובלט.

עמרם מצנע: גם המחאה החברתית של 2011 הבליטה את המעורבות של צעירים, בצורה מאורגנת או פחות מאורגנת, וגם הרבה מאוד התלבטויות וסימני שאלה, מהי הדרך, לאן הולכים, מה רוצים לעשות, מעבר לקריירה האישית, ללימודים או לרכישת המקצוע של כל אחד ואחד.

עמרם מצנע: ואכן היוזמה התחילה מלמטה, באמצעות הג'וינט, ככל שאני זוכר, באמצעות המשרד לפיתוח הנגב והגליל שהרים את הכפפה הזו, וכמובן, אולי בעיקר, על-ידי השלטון המקומי, גם כמסגרת וגם הרשויות המקומיות שמצאו לנכון להתערב בתחום.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים לפתוח סדרה של התייחסויות כדי לבחון מה נכון וכיצד צריך להתקדם עם הנושא; מהי המסגרת הארגונית-ממסדית בשיתוף עם השלטון המקומי והארגונים הבלתי ממשלתיים, ה-NGO’s למיניהם; איך מקדמים את התחום הזה, שנותן פלטפורמה, במה, מקום, לטיפול בציבור גדול שמוערך היום בכשני מיליון איש; ועוסק גם בתחום התעסוקה, בתחום הלימודים, בתחום הדיור, בתחום המעורבות החברתית והרשתות החברתיות, ויוצר את הקשר החשוב של הצעירים גם למקום המגורים שלהם, למקום בו הם גדלו, למדו והתפתחו, וגם לחברה הישראלית כמובן.

עמרם מצנע: ישנה היום עשייה רבה בחלק לא קטן מהרשויות המקומיות שהבינו את הכוח ואת החשיבות החברתית והפוליטית שבציבור הזה, ואנחנו רוצים לשמוע וללמוד.

עמרם מצנע: נעשה גם ביקור אחד או שניים במקומות שמצליחים בתחום ויצרו איזשהו מודל, ונלמד כיצד אנחנו, הוועדה, יכולים להיות מעורבים ולסייע בתחום שלדעתי הוא חשוב מאוד.

עמרם מצנע: כאשר הוועדה התחילה בתפקידה, עם כינון הכנסת, שמנו לעצמנו כיעד להיות מעורבים בשרשרת החינוך הפורמלי, נושא הנוער שהוא החינוך הבלתי-פורמלי, חטיבות-הביניים והחטיבות העליונות, נושא הצעירים ונושא המכינות הקדם-צבאיות השונות – תחומים שחובקים אחד את השני, כפי שאמרתי בפתיחת דברי, ואנחנו בהחלט מתכוונים להיות פעילים בנושא.

עמרם מצנע: אני שמח שישנם חברי וחברות כנסת שמעורבותם בתחום קודמת ומוקדמת.

עמרם מצנע: האם את רוצה להוסיף משהו לדברי הפתיחה שלי?

יפעת קריב: אני אשמח.

עמרם מצנע: בבקשה.

יפעת קריב: קודם כל, אני מברכת על הדיון ושמחה על קיומו, אבל חייבת לציין שהיום והשעה לא התאימו לצוותי הצעירים בארץ, ובגלל זה הנוכחות היא דלה מאוד.

יפעת קריב: ברגעים אלה מתקיימת ועדת היגוי של כל מרכזי הצעירים בארץ עם כל נציגי משרדי הממשלה, בדיוק היום בשעה עשר בבוקר, ועדה שנקבעה לפני מספר חודשים.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה לא הובא לידיעתנו, יכול להיות שהיינו מתזמנים אחרת.

שמעון אוחיון: היית משנה.

יפעת קריב: ועדת ההיגוי דנה בדיוק עכשיו בכל הנושאים המשמעותיים, והנוכחות של כולם יכולה להיות הרבה יותר גדולה ומשמעותית.

יפעת קריב: הנושא הזה הוא ספינת הדגל שהובלתי בעשר השנים האחרונות כראש תחום צעירים בג'וינט ישראל, לאחר מכן כאחראית על נושא הצעירים במרכז השלטון המקומי, ובסופו של יום כראש אגף צעירים במשרד לפיתוח הנגב והגליל, ובעצם ראש אגף הצעירים היחיד במדינה.

יפעת קריב: ומאז שסיימתי את תפקידי לא נבחר ראש אגף צעירים במקומי, ועבר כבר פרק זמן די רציני.

עמרם מצנע: טוב, לא הצליחו למצוא מישהו מתאים.

יפעת קריב: לא, עדיין לא יצא מכרז וחבל מאוד.

יפעת קריב: יש הרבה מאוד אנשים מוכשרים שיכולים לקחת ולהוביל את נושא הצעירים בתוך משרדי הממשלה.

יפעת קריב: זה חלק מהאמירה איפה משרדי הממשלה שמים את נושא הצעירים.

יפעת קריב: מצד אחד, אנחנו כל היום עוסקים בנושאי דיור, השכלה גבוהה, תעסוקה, מעורבות חברתית, מנהיגות, חינוך פיננסי, חינוך להורות ומשפחה.

יפעת קריב: ומצד שני, מדינת ישראל לא מתקצבת את זה בתקציבים הראויים לכך, בעשר השנים האחרונות.

יפעת קריב: חשוב לי לציין, אני לא מדברת על הממשלה הנוכחית אלא על מה שקורה בעשר השנים האחרונות.

יפעת קריב: המשרדים המעורבים – משרד הביטחון, היחידה להכוונת חיילים משוחררים שהנוכחות שלהם משמעותית מאוד לדעתי, משרד הקליטה שמתייחס לצעירים העולים, משרד הרווחה שמתייחס לכל הצעירים שנמצאים במצוקה משפחתית או אישית, משרד הבינוי והשיכון בהיבט נושא הדיור – לא נמצאים פה בחדר וגם הם חייבים להיות חלק מהדיון הזה, אלא אם נמצא פה מישהו שאני לא מזהה.

יפעת קריב: אני כן רואה פה את נציגי משרד החינוך ונציגי הג'וינט כמובן.

יפעת קריב: הנושא הזה משמעותי ועמוק מאוד, ותפקידנו, אדוני היושב-ראש, להביא לכאן את כל משרדי הממשלה ולשאול אותם מה חלקם בתקציב בנושא דאגה לצעירי מדינת ישראל.

יפעת קריב: שליש מאוכלוסיית מדינת ישראל הם צעירים – שני מיליון צעירים בגילאי 18 עד 35 ומתוכם 300,000 סטודנטים.

יפעת קריב: הבית הזה מייחס יחס משמעותי מאוד לסטודנטים, מתקיימים הרבה מאוד דיונים על סטודנטים.

יפעת קריב: ובכל נקודת זמן יש לנו מיליון ו-700 אלף צעירים שהם לא סטודנטים, צעירים שנושאים בנטל הכלכלי בכל נושא שהוא בעתיד מדינת ישראל, ולדעתי צריך לשים את זה על סדר היום של הכנסת בצורה הרבה יותר משמעותית, להביא לפה את כל משרדי הממשלה דווקא רגע לפני שנסגר התקציב שלהם, ולשאול אותם איך הם הולכים לתקצב את התחום הזה.

יפעת קריב: הרשויות המקומיות שהזכרת נמצאות בגירעונות תקציביים גדולים מאוד, בעיקר הרשויות שנמצאות בפריפריה החברתית, מרכז הארץ בעיקר, והפריפריה הגיאוגרפית, הנגב והגליל, נמצאות במצוקה אמיתית גדולה מאוד של הגירה שלילית של צעירים, אתה יודע כי היית ראש עיריית ירוחם, ולרשויות אין תקציבים לתמוך בצעירים כדי שהם יישארו לגור שם, או לעזור לזוגות הצעירים במציאת מקצוע או השכלה גבוהה.

יפעת קריב: זהו נושא מרכזי שאליו צריך להזמין את המשרד לפיתוח הנגב והגליל, וגם את יו"ר מרכז השלטון המקומי, שלמה בוחבוט, ולהתמודד עם נושא ההגירה השלילית מהפריפריה.

יפעת קריב: דרך אגב, הגירה שלילית למרכז הארץ, וממרכז הארץ הם עוזבים את המדינה, הם לא נשארים כאן.

יפעת קריב: הרי זה מסלול קשה מאוד למדינת ישראל.

יפעת קריב: הדיון המרכזי שלנו הוא סיוע תקציבי ואחריות הממשלה.

יפעת קריב: מילה אחרונה, מרכזי הצעירים התחילו כיוזמה של מגזר שלישי ובראש היוזמה עמד הג'וינט, כמובן, עם תקציבים של עשרות מיליוני דולרים שהגיעו מחו"ל.

יפעת קריב: עד היום ממשלת ישראל לא מגיעה לתקציבים שהגיעו מיהדות העולם.

יפעת קריב: פרויקט שהתחיל כמרכז אחד – וגם את רוביק דנילוביץ הייתי מזמינה לדיון הזה – שהתחיל כמרכז סטארט אפ בבאר-שבע, והיום, עשר שנים מאז שהוקם, יש בו מעל ל-150,000 צעירים שמקבלים שירות.

יפעת קריב: אני חושבת שאין את זה באף קנה מידה אחר בפרויקטים חברתיים שהתחילו כסטארט אפ של המגזר השלישי במדינת ישראל.

יפעת קריב: כך שזהו נושא שחייב להיות על סדר היום שלנו, אפשר להתחיל אותו היום ולקחת אותו הרבה יותר קדימה, והייתי שמחה שנדון בכך עוד לפני שהתקציב נסגר.

עמרם מצנע: נציגי הג'וינט – אתן לכם את זכות הראשונים כי אני זוכר שהייתם בין הראשונים שהרימו את הכפפה הזו.

שמעון אוחיון: זה מפחיד אותי כשמחברים צעירים עם ג'וינט.

עמרם מצנע: אבל זה משהו שטבוע ב"מלבן", לא?

עמרם מצנע: היה מונח כזה פעם.

<קריאה: כן, היה דבר כזה.

<יעל חייט: שלום רב, שמי יעל חייט, אני מנהלת פיתוח והדרכה במרכזי צעירים, ונמצאת אתי פה מיכל לסטר, מנהלת איזור המרכז של מרכזי הצעירים.

<יעל חייט: אני לא אפרט את כל ההיסטוריה של הקמת מרכזי הצעירים והחלק של הגו'ינט בכך, קיבלנו כבר את הכבוד הראוי, תודה רבה, והדברים כתובים ומוכרים.

<יעל חייט: אבל אני רוצה להתייחס לנושא החלוקה האזורית.

<יעל חייט: סוגיית הצעירים, כפי שאנחנו רואים אותה, היא סוגיה לאומית, היא לא סוגיה אזורית או סוגיה של פריפריה.

<יעל חייט: המשרד לפיתוח הנגב והגליל בראשות סילבן שלום לקח אחריות רחבה מאוד בנושא פיתוח ומימון מרכזי צעירים, ויחד אתו גם משרדי ממשלה נוספים, אבל המציאות היא שמרבית הצעירים נמצאים לא בנגב והגליל, אלא במרכז הארץ.

<יעל חייט: במרכז הארץ מתקיימת פעילות רחבה וענפה מאוד במרכזי צעירים בערים: נתניה, פתח-תקווה, רחובות, רמלה, ערים שיש בהן עשרות אלפי צעירים, ושם המימון הממשלתי נמוך הרבה יותר ואי אפשר לצפות שהרשויות המקומיות ייקחו את הנושא רק על כתפיהן.

<יעל חייט: סגנית השר בקדנציה הקודמת, גילה גמליאל, העבירה החלטת ממשלה שתקצבה הקמה של מרכזי צעירים חדשים ותקצוב מרכזי צעירים קיימים, אבל הכסף הזה מעולם לא הגיע למרכזים.

<יעל חייט: מדובר במיליונים, ובסופו של דבר, אחרי תהליך ארוך ומייגע מאוד של עבודה משותפת, הוא לא נשא פרי והמרכזים האלה ממשיכים להיאבק.

<יעל חייט: אני רוצה להתייחס בסיפה של דברי לקבוצה אחרת של צעירים שאינה נכללת באוכלוסיית הסטודנטים או המנהיגות הצעירה, ואני מדברת על מעל ל-200,000 צעירים בסיכון במדינת ישראל.

<יעל חייט: יושבים פה אתנו ארגונים שמייצגים את האוכלוסיה הזו על גווניה, ואם יורדים לרזולוציות אז יש הרבה מאוד מאפיינים בתוך הקבוצה הגדולה הזו, אבל נושא צעירים בסיכון הוא לפתחנו.

<יעל חייט: בהקשר הזה, עוד לפני שמדברים על תקציבים ממשלתיים, צריך לדבר על שינויי חקיקה, על שינויים בתקנות תע"ס, על פתרונות דיור, על כל הקשור למיצוי זכויות בקרב אוכלוסיות שלמות של צעירים שלא נראה אותם בקבוצות החזקות, ואנחנו רוצים לקדם אותם.

<יעל חייט: ובסופו של דבר, להביא לכך שכל צעיר במדינת ישראל יהיה זכאי לסל שירותים שהוא זכאי לו בחוק, לא בחסד אלא בזכות.

עמרם מצנע: בכמה מרכזי צעירים אתם מעורבים היום, ומהו תקציב הג'וינט לנושא הזה?

<יעל חייט: אנחנו מעורבים היום במעל ל-40 מרכזי צעירים.

<יעל חייט: יש יותר מרכזי צעירים, יש רשויות שמקימות בעצמן מרכזי צעירים.

<יעל חייט: קשה לדבר על תקציב הג'וינט בצורה אחת ומרוכזת, אבל אני אתן תשובה.

<יעל חייט: הג'וינט מחובר עם משרדי הממשלה בהסכמים בהם הג'וינט נותן 25% והממשלה נותנת 75%.

<יעל חייט: היקף התקציב של המשרד לפיתוח הנגב והגליל – ויפעת, תקני אותי אם אני טועה – ל-25 המרכזים בנגב ובגליל הוא שישה מיליון שקלים.

עמרם מצנע: זה ה-100% או ה-75%?

<יעל חייט: זה ה-100%.

יפעת קריב: זה תקציב שירד משנה לשנה.

<יעל חייט: אני רוצה לדבר על עוד שותף שלא נמצא פה והוא שותף חשוב, והיא היחידה להכוונת חיילים משוחררים שפועלת מתוקף חוק חיילים משוחררים שהם גם שותפים במרכזי צעירים, הן ישירות בכוח אדם והן במימון פעילות.

<יעל חייט: אבל שוב, כל עוד אין פתרון לאומי, רחב, מוסדר, שמביא לידי ביטוי את כל משרדי הממשלה בתוכו, ואנחנו מקדמים עבודה על פתרון כזה בדמות חברה ממשלתית מעורבת שתיתן את המענה גם לחברה האזרחית שכבר פועלת ומקדמת את העשייה הזאת ביכולות שיש לחברה אזרחית.

<יעל חייט: יושבת כאן דנה סבוראי מ"קרן גנדיר", והם השותפים שלנו מהחברה האזרחית לאורך כל הדרך ובזכותם הרבה מאוד מהעשייה יצאה אל הפועל, וצריך להבין שכל שקל שמתקבל, ממונף כמה וכמה פעמים כדי להגיע למקסימום שירותים.

עמרם מצנע: אני רוצה לחדד ולהבין, 6 מיליון שקלים הוא התקציב שאתם מנהלים?

<יעל חייט: לא, אנחנו מנהלים תקציב גדול יותר.

<יעל חייט: זה התקציב שהוא בהסכם עם המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

<יעל חייט: לא הגעתי מוכנה עם נתונים תקציביים.

יפעת קריב: אני יכולה לפרט תקציבים פחות או יותר, אני מכירה את הכול בעל-פה.

יפעת קריב: יכולתי למסור לך אותם קודם.

יפעת קריב: בג'וינט יש ועדת היגוי, מסד קליטה שאליו מגיעים תקציבים ממשרד הקליטה שהוא באותו חוזה עם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, ממשרד הרווחה מגיעים תקציבים, יש תקציבים שמגיעים ישירות ממשרד הבינוי והשיכון אל תוך מרכזי הצעירים, התקציבים של המגזר השלישי, של הקרנות, כמו: "קרן גנדיר", "קרן קיסריה" וקרנות נוספות, חלקם מגיעים בתוך תקציב הג'וינט, וחלקם בתוך תקציב ישיר לתוך מרכזי הצעירים.

יפעת קריב: צריך לשבת ולראות את זה.

עמרם מצנע: הם נותנים את זה פר מרכז או שהכול עובר דרך הגו'ינט?

יפעת קריב: תקציב המשרד לפיתוח הנגב והגליל עובר דרך הג'וינט בתקציב אחד - -

<יעל חייט: ומשרד הקליטה.

יפעת קריב: - - ומה שגילה גמליאל העבירה דרך מרכז הארץ עבר בתמיכות.

שמעון אוחיון: אני רוצה לבקש ממך לא לדבר רק על הצד המערכתי, הניהולי והתקציבי, אלא אולי קצת לתאר לנו את תכני הפעילות של מרכז צעירים ומה מעמדו, כדי שנוכל לראות איך עובדים מול היחידה להכוונת חיילים משוחררים, איך עובדים מול רשויות השלטון המקומי והאחרים.

עמרם מצנע: יש מישהו מהנוכחים שמנהל מרכז כזה?

יפעת קריב: כן, מיכאל וולה יושב כאן והוא מנהל את מרכז הצעירים בתל-אביב.

עמרם מצנע: אז אולי ניתן למיכאל.

עמרם מצנע: אני יודע שלמרכזי הצעירים אין מודל אחד, אלא יש מודלים שונים שתפורים למידות של כל אחד ואחד מהיישובים.

יפעת קריב: לא, יש תפיסה אחת והיא הבסיס, ואותה יעל, מנהלת ההדרכה, מובילה במשך הרבה מאוד שנים.

יפעת קריב: על הבסיס הזה כל מיזם התאים את עצמו לאופי המקומי של העיר שלו, בהתאם לאוכלוסיה.

יפעת קריב: אבל המודל ש"רץ" בכל המקומות הוא תורה אחת ותפיסה אחת, כמו עץ שמביא פירות שמשתנים מיישוב ליישוב.

<יעל חייט: אשמח להגיד כמה משפטים ואז מיכאל ירחיב לגבי תל-אביב.

<יעל חייט: מרכזי צעירים הוקמו מתוך תפיסת זיהוי הסוגיות המרכזיות שמאפיינות את הגילאים האלה ומוגדרות היום גם בגישות הפסיכולוגיות.

<יעל חייט: מדברים על בגרות מתהווה והסוגיות הן סוגיות זהות, תעסוקה, בכיוון של קריירה, של דיור, של שייכות וכן הלאה.

<יעל חייט: ולכן, במרכזי צעירים הוגדרו מלכתחילה כמה תחומי ליבה: השכלה ותעסוקה שמחוברים לקריירה, מעורבות חברתית – הזכירה יפעת שהיית ראש עיריית ירוחם, והבנו שאם אנחנו עובדים בלעשות יותר סטודנטים ויותר אנשים עם תעסוקה בירוחם, בעצם אנחנו עובדים בלהוציא אותם מירוחם, מדימונה ומהפריפריה, ולכן חשוב להשקיע לא רק בפתרונות בתעסוקה ובהשכלה, אלא גם במעורבות חברתית.

<יעל חייט: צעיר שהוא מנהיג צעיר ביישוב שלו, מעורב חברתית במה שקורה והוא פעיל, ישנו סיכוי גדול יותר שהוא יקשור את חייו במקום בו הוא גר.

<יעל חייט: בשוליים אנחנו עוסקים גם בנושאי תרבות ופנאי.

<יעל חייט: ישנם נושאים חדשים שנכנסו לזירת הפעולה של מרכזי צעירים, והם בכל הקשור לפיתוח דמוגרפי ודיור בר-השגה, עבודה עם משפחות צעירות, ותוכניות ספציפיות בנושאים: ניהול פיננסי, התערבות בחירום, וכן הלאה.

<יעל חייט: זהו המודל הבסיסי.

<יעל חייט: כוח האדם במרכזי צעירים ממומן ממגוון מקורות וזה בעייתי מאוד.

<יעל חייט: צריך להבין שיושב רכז ויש לו, בתוך מסגרת השכר שלו, לפעמים ארבעה או חמישה מקורות מימון: הרשות המקומית משתתפת, ובהקשרים אחרים ישנה תוכנית "הישגים" שמטפלת בהשכלה הגבוהה, בזמנו "טבת" ייסדה את תחום התעסוקה והיום היא מתערבת רק בתוכן אבל לא בתקצוב, ורכזי מעורבות חברתית ממומנים בעיקר על-ידי המשרד לפיתוח הנגב והגליל, וקרן "גנדיר" גם היא שותפה הרבה פעמים במימון כוח אדם.

<יעל חייט: יש גם מקורות נוספים שהמרכזים מגייסים בעצמם.

<יעל חייט: חשוב לי לומר משהו בהקשר התקציבי על הג'וינט.

<יעל חייט: הג'וינט הוא ארגון שהוא יזם חברתי, תפקידו לתת סטארט אפ ולהניע את המערכת.

<יעל חייט: כיום, 40 מרכזים, בהיקף הפעילות שאנחנו עושים, הם לא משהו שהג'וינט יכול להמשיך להחזיק באותה רמת תקצוב כפי שעשינו בתחילת הדרך כדי להחדיר את השירות.

שמעון אוחיון: הג'וינט לא מתיימר להחזיק גופים כאלה.

שמעון אוחיון: כפי שאמרת, הוא מעין סטארט אפ והוא מקווה שאחר-כך הרשויות ימשיכו לנהל את הדברים האלה.

שמעון אוחיון: כך צריך להתייחס אליו.

<יעל חייט: שאלת אותי על המיקום של מרכזי צעירים – מלכתחילה, במכוון, לא הגדרנו מיקום אחד נכון למרכז צעירים ביישוב, וכפי שאמרת, התפתחו כמה מודלים.

<יעל חייט: יחד עם זה, אנחנו יודעים להגיד שמרכז צעירים מצליח הוא מרכז צעירים שיודע לאזן בין להיות מרכז שנותן שירותים לבין להיות זרוע שמקדמת אקטיביזם חברתי של צעירים, מעורבות של צעירים, ולא להיות רק עוד פקיד שמקבל קהל.

עמרם מצנע: מיכאל, בקשה.

<מיכאל וולה: שלום, מיכאל וולה מעיריית תל-אביב-יפו.

<מיכאל וולה: הפוטנציאל של המיזם הזה, של מרכזי הצעירים, הוא לבנות את הגשר שלא קיים היום בין צעירים לבין הממסד.

<מיכאל וולה: הנתק הוא גדול מאוד בדור שלי.

<מיכאל וולה: זה לא רק עניין של שכבת גיל, זה דור עם מאפיינים של ערכים מסוימים ושל כלים מסוימים – האינטרנט הוא רק דוגמה אחת, הכי ברורה.

<מיכאל וולה: אני חושב שזה הפוטנציאל הגדול של הסיפור הזה, והוא מה שאני יכול להעיד עליו מהחוויה האישית שלי.

<מיכאל וולה: הגשר הזה נבנה לא רק על-ידי שירותים כמו התחומים שיעל הזכירה, אלא על-ידי זה שאנחנו כחלק מהרשות – כך במקרה שלנו, בחלק מהמקומות זה לא חלק מהרשות – יכולים להתאים את העירייה, להסביר לממסד מה הם הצרכים של תושבים צעירים – ואותו הדבר נדרש, אגב, גם ברמה הלאומית – וגם לייצר פלטפורמות לאנשים צעירים כמונו להיות מעורבים ומשפיעים יותר.

<מיכאל וולה: הדוגמאות לכך הן ענקיות, החל מיזמות חברתית שהוזכרה פה, ועוד אלף ואחד דברים.

<מיכאל וולה: אבל היכולת להוות כתובת בתוך הממסד לאנשים צעירים, לא רק לתת להם שירותים של ייעוץ והכוונה אלא להוות כתובת ממש, ולהיות צינור לתוך הממסד, מייצרת חוויה אחרת לחלוטין בשביל תושב צעיר שפתאום מוצא את הדרך לתקשר עם הדבר שמבחינתו הוא נוראי: הממסד.

<מיכאל וולה: זהו הפוטנציאל הגדול של זה, לדעתי.

<מיכאל וולה: והכובע השני של המיזם הוא לייצר את המדיניות שמשפיעה בתוך המערכת, למשל, בנושא הדיור שהוזכר פה.

<מיכאל וולה: אנחנו, כעירייה – זה אחד הנושאים שהכי רלוונטיים לצעירים.

<מיכאל וולה: הנושאים שאנחנו עוסקים בהם בתל-אביב הם קצת שונים מחלק מהיישובים האחרים, כי תעסוקה ותרבות, לדוגמה, הן לא אתגר משמעותי, הן חלק מהסיבות בגללן צעירים באים לתל-אביב.

<מיכאל וולה: זו אחת הערים הכי צעירות בעולם, שליש מהתושבים בעיר הם צעירים בגילאי 18 עד 35.

עמרם מצנע: עשרה צעירים שנפגוש ברחוב ונשאל אותם: האם אתם יודעים על מרכז צעירים בתל-אביב?

עמרם מצנע: מה הם יגידו?

<מיכאל וולה: שאלה מעולה.

<מיכאל וולה: בדיוק אתמול דיברנו על לעשות סקר כדי לבדוק את זה.

<מיכאל וולה: אני עוד לא יודע להגיד לך.

<מיכאל וולה: אנחנו פעילים שנה וחצי עכשיו.

<מיכאל וולה: אני חושב שמתוך עשרה צעירים, פחות מ-50% בוודאי, בשלב בו זה נמצא היום.

<מיכאל וולה: יש עוד הרבה מאוד דרך לעשות כדי להנגיש ולחשוף את זה יותר.

<מיכאל וולה: אבל זוהי המטרה, לחלוטין.

<מיכאל וולה: פרויקטים שאנחנו מקדמים היום, כמו: דיור בר השגה או להקים את מרכז הדיור הראשון בתל-אביב, או להנגיש את שירותי העירייה, הם כאלה שנועדו לשאול את עצמנו, קודם כל, מה הם צרכי הצעירים ועל בסיס זה לייצר פתרונות, אבל פתרונות שהם המוניים, שהם במסיבי.

<מיכאל וולה: וזהו השילוב החשוב מאוד, לדעתי, בין המקום של מרכז צעירים כנותן שירותים לבין המקום שהוא צריך להיות במקביל, כזה שמקדם מדיניות ברמה האזורית.

<מיכאל וולה: ושוב, אותו הדבר צריך לקרות באיזשהו שלב ברמה הלאומית, גורם שמתכלל ומייצר מדיניות לאומית לנושא הצעירים.

עמרם מצנע: תן לנו סדרי גודל, מה התקציב שלכם וכמה אנשים אתם מפעילים בתל-אביב?

<מיכאל וולה: בתל-אביב התקציב הוא כמעט לחלוטין מלא על-ידי הרשות המקומית, יש מעורבות של הג'וינט באזורים מסוימים בתעסוקה.

<מיכאל וולה: התקציב השנה עומד על קצת פחות משני מיליון, ונוסף לו עוד תקציב של מלגות סיוע בשכר דירה לסטודנטים, שהוא תקציב שנתי של כשני מיליון ש"ח מצד העירייה.

<מיכאל וולה: וזה על 130–140 אלף צעירים שגרים בתל-אביב.

שמעון אוחיון: כמה צעירים תושבי העיר בקשר אתכם בסך-הכול, ברמות שונות?

<מיכאל וולה: קודם כל, קשה מאוד למדוד את זה, כי רק כשאתה נותן שירות ייעוץ אתה יכול לספור בדיוק.

<מיכאל וולה: בשנה הראשונה שהסתיימה לפני כמה חודשים היו במרכז עצמו כ-12,000 ביקורים.

<מיכאל וולה: היום פועל בתל-אביב עוד מרכז, וממוקם ביפו לאוכלוסיה המקומית מרכז שלישי, והמטרה היא להגיע למספרים הרבה יותר גבוהים.

עמרם מצנע: בערים הגדולות ישנה התלבטות איך המבנה הארגוני צריך להיות, הרי כל שכונה אצלכם היא עיר בפני עצמה עם המאפיינים שלה, ואיך פותרים את זה, והרי ישנם מרכזי תרבות, מרכזי פעילות ומרכזי ספורט.

עמרם מצנע: בירוחם, שהוא יישוב קטנטן, המרכז הפך להיות כמעט הכול.

עמרם מצנע: תקציב המרכז בירוחם, לפחות בתקופה בה אני הייתי, כשאתה מחבר את כל השותפים, מהג'וינט, מהמשרד לפיתוח הנגב והגליל, קרנות שונות והיחידה לחיילים משוחררים, התקציב היה גבוה מ-3.5–4 מיליון שקל, וכל אחד אומר בדיוק איך לנהל את הכסף שלו.

עמרם מצנע: וה"ווירטואוזיות" של מנהל המרכז היא איך לעשות את מה שהוא רוצה עם העוגה הזו, וכל אחד נותן לו דוח על מה שהוא ביקש ועשה, אבל בסופו של דבר יש פה איגום משאבים.

עמרם מצנע: וככל שהמקום קטן יותר, הוא יכול להיות יותר מרכזי ומשרת את הכול, והוא רשות בפני עצמה, ולא רגל פה, רגל שם, כפי שאני מעריך שקורה בערים הגדולות יותר.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון, בבקשה.

רות קלדרון: בוקר טוב, אני מודה לחברתי יפעת קריב שלימדה אותי בנושא הזה, זה לא תחום שאני מכירה.

רות קלדרון: כבר חצי הזמן בישיבה שלנו עבר, ומדברים רק על מרכזי צעירים של הג'וינט.

רות קלדרון: יושבים כאן המון אנשים שטרחו להגיע - - -

עמרם מצנע: ניתן להם לדבר.

רות קלדרון: לא, אני מבקשת לדעת מי יושב אתנו, כי הכסף שוב מנהל את התוכן.

רות קלדרון: הג'וינט הוא אחד מהארגונים החשובים בעולם היהודי, אבל לא יכול להיות שגויסנו בלי שהחלטנו.

רות קלדרון: קודם כל, אני רוצה להגיד תודה לכל מי שבא והייתי מבקשת מאוד, אדוני יושב-הראש – אני מבינה שאי אפשר לעבור את כל האנשים, כי אני כל פעם מבקשת – לדעת מי הם הגופים.

עמרם מצנע: אפשר, אפשר, את קונסיסטנטית.

<יהודית גידלי: אני אדאג להעביר לך רשימה.

<יהודית גידלי: הנה, זה בדיוק מה שאני מחפשת.

רות קלדרון: אני קונסיסטנטית לגמרי.

עמרם מצנע: אז אולי נעשה סיבוב, לא צריך את כולם, לפי ארגונים.

<ארז אשל: ארז, מנהל מינהל חברה ונוער, משרד החינוך.

<אירית ברוק: אירית ברוק, מנהלת גף תנועות נוער, קהילה והגשמה.

<סיגל שיינמן: סיגל שיינמן, אני גם במינהל וגם מחזיקת תיק חינוך, נוער והצעירים בראש-העין ובוועדת הנוער והצעירים, חברת מועצת העיר.

<יעקב עיני: יעקב עיני, מהחברה להגנת הטבע.

<ענבל אבנון: ענבל אבנון, מהתאחדות הסטודנטים.

<יעל דוד טואטי: יעל, אני מייצגת פה את הפריפריה ממטולה עד אילת.

<יעל דוד טואטי: מדובר בעולים חדשים מצרפת, צעירים מגיל 18 עד גיל 35.

<יעל דוד טואטי: אנחנו נמשיך לנושא הקליטה בצבא, ולכל התוכניות והאפשרויות.

<יעל דוד טואטי: ואני מתחברת לדבריך – זה לא רק מרכזי צעירים, יש לנו מדי שנה כאלף סטודנטים במסגרות - - -

רות קלדרון: בבקשה, עוד לא עכשיו.

רות קלדרון: אנחנו מוכרחים את הזמן.

<יעל דוד טואטי: אני לא יודעת אם יש פה עוד עולים, ורק על צרפת אני יכולה לדבר, אבל כל הקליטה הזו היא חשובה מאוד.

עמרם מצנע: אוקיי.

<ניב סוניס: ניב סוניס מהמשמרת הצעירה במפלגת העבודה, ובהקשר לדיון הבא – בוגר מכינת - - -

<צבי אוד: שמי ציקי אוד, אני מהמרכז לזכר מייקל לוין לסיוע לחיילים בודדים.

<צבי אוד: בכובע שלי פה באתי לשמוע או להשמיע בעיקר בנושא יוצאי החברה החרדית שמופלים לרעה בכל מה שקשור לקבלה למוסדות לימוד גבוהים, גם על-ידי הקבלה וגם על-ידי המרכז הארצי לבחינות והערכה.

<גלית וידרמן: גלית וידרמן, מהקרן הישראלית למען יוניסף.

<דנה סבוראי: דנה סבוראי מ"קרן גנדיר", ואני כאן גם בכובע של ייצוג ועדת הצעירים במרכז השלטון המקומי ושהיו"ר שלה נמצא במילואים, אפרופו צעירים.

שמעון אוחיון: ומילה אחת על "קרן גנדיר"?

<דנה סבוראי: "קרן גנדיר" הוקמה לפני שמונה שנים על-ידי יהודית יובל רקאנטי, עוסקת בצעירים בגילאי 18–30 מאז הקמתה.

<טלי אהרנטל: שלום, שמי טלי אהרנטל, אני מנהלת את ארגון הבוגרים של עמותת "אחריי", שמלווה בוגרים של העמותה, צעירים בסיכון.

<נדב קמיל: אני נדב קמיל, אני מנהל מחלקת צעירים של מפעלות חינוך וחברה.

<מיכל לסטר לוי: מיכל לסטר, מטה מרכזי צעירים, ג'וינט ישראל.

<מעין מלכין: מעין מלכין, אני מנהלת תחום הצעירים בתנועת המושבים, ואני נמצאת פה במסגרת פורום רכזי צעירים במועצות האזוריות של תנועות ההתיישבות ומרכז המועצות האזוריות.

<עודד סלומון: עודד סלומון, מנכ"ל קו הזינוק.

<עודד סלומון: אנחנו עמותה שעוסקת בפיתוח מנהיגות בני נוער וצעירים בתוכנית ייחודית של עשר שנים, מגיל 15 עד 25, לאורך שלושה שלבים: תיכון, שלב הצבא, השירות האזרחי והאקדמיה.

<עודד סלומון: כיום בעמותה יש לנו כ-500 משתתפים.

<עודד סלומון: אנחנו פעילים בחמישה אזורים ובעיקר בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית – גליל עליון, גליל מערבי, מרכז, קרית גת-לכיש ונגב.

רות קלדרון: אדוני, אם נרחיב לא ייתנו לי לעשות סבב עוד פעם.

<עודד סלומון: אני רק מציג, כי קו הזינוק כנראה לא אומר משהו לחלק מהנוכחים.

עמרם מצנע: לי זה אומר הרבה.

עמרם מצנע: באיזה גיל הכי בוגרים שלכם?

<עודד סלומון: העמותה הוקמה לפני עשר שנים, ובדיוק לפני כחצי שנה המחזור הראשון סיים את מסלול עשר השנים.

יפעת קריב: בגילאי 15 עד 25.

יפעת קריב: וחשוב להגיד, קרן קיסריה כתומכים מרכזיים.

יפעת קריב: נכון?

<עודד סלומון: נכון, קרן קיסריה הם התומכים המרכזיים שלנו.

עמרם מצנע: מי שהיה מנהל קו הזינוק הראשון עבר לקרן קיסריה.

<עודד סלומון: אכן כך.

<עודד סלומון: ורציתי לומר שאנחנו מתקיימים רק מתקציבים של תורמים, ולא משום תקציבים של רשויות או ממשלה.

<יהודית אייזנר: יהודית אייזנר, מהסתדרות המורים.

<נעם בר-לוי: נעם בר-לוי, פרויקטור דיור ביחידת הצעירים של עיריית תל-אביב-יפו.

<תמר שחורי: תמר שחורי, סגנית נשיא בקונגרס היהודי העולמי ומנהלת ארגון צעירים תחת הקונגרס, פעילה בוועדת ההיגוי של כנס הצעירים של ישראל תחת יפעת בזמנו, ובעברי יושבת-ראש אגודת סטודנטים בבן-גוריון.

<עמוס סופר: עמוס סופר, מנכ"ל עמותת הלל, ואנחנו רוצים להביע את קולם של כל מי שהם חסרי מסגרת, כפי שנאמר פה.

<עמוס סופר: בפועל, אנחנו מטפלים בצעירים מגיל 18 עד גיל 30.

<יאיר הס: יאיר הס, סמנכ"ל עמותת הלל.

רות קלדרון: תודה רבה, תודה רבה אדוני.

עמרם מצנע: אני בכל זאת רוצה לומר להערה שלך, חברת הכנסת קלדרון, ולסבב ששמענו – מטרת הנושא, מבחינתי, הוא כן מרכזי הצעירים כי אני רואה בהם את הגורם האינטגרטיבי שצריך ליצור את החיבור של כל מי שעוסק, כי יש הרבה עיסוקים, לא תמיד הם בכלל נפגשים או מתאמים אחד עם השני.

עמרם מצנע: ואם אתה רוצה לקחת תחום ולהתמקד בו, אני חושב שהכיוון של בניית מרכזים – הם יכולים להיות שונים בשיטת הפעלתם, ערים גדולות, ערים קטנות, פריפריה, מרכז – והיתרון הוא היכולת לתכלל את המערכת הזאת, כי הנושא הוא רחב, לא נוכל להקיף אותו - - -

רות קלדרון: אני שומעת את דעתך, אבל יש לי הרגשה שוועדת החינוך צריכה להחליט את זה.

רות קלדרון: לא לקבל את זה כמובן מאליו לפני - - - יש כאן עוד הרבה קולות.

רות קלדרון: זה חדש לי ואני לומדת, אני אשמח להחליט את זה, אבל לא להחליט לפני שהקשבנו.

עמרם מצנע: בשביל זה אנחנו מקיימים יותר ממפגש אחד, זו סדרת מפגשים שחלק מהם הוא לימוד.

עמרם מצנע: אני מאלה שחושבים שלפני שמביעים דעה ולפני שמנסים לנסח כללים כלשהם, קודם כל צריך ללמוד - -

רות קלדרון: נכון.

עמרם מצנע: - - והתחום הזה הוא כל-כך רחב.

עמרם מצנע: אני מחזיק מעצמי כבעל ידע מסוים, אבל אין לי ספק שיש הרבה מאוד דברים שאני לא מכיר ולא יודע, ועל כן תחום הלימוד הוא חשוב, ואנחנו ננצל יותר ממפגש אחד ראשון, קודם כל כדי להבין, ללמוד.

רות קלדרון: וגם ההיכרות של הגופים אחד עם השני נורא חשובה.

עמרם מצנע: בהחלט.

עמרם מצנע: שמעון, בבקשה.

שמעון אוחיון: קודם כל, אני רוצה לברך על חידוש הרעיון של מרכזי צעירים.

<קריאה: עשר שנים זה קיים.

שמעון אוחיון: בוודאי הקונספט של הפוטנציאל קיים, בוודאי שקיים.

שמעון אוחיון: אני יכול לשבח את זה כמובן, ואולי להגיד: נו, בקלי קלות, זו אותה גברת בשינוי אדרת.

שמעון אוחיון: אבל לא כך, צריך לברך על היוזמה.

שמעון אוחיון: והייתי גם רוצה ללמוד איך אתם מאתגרים את מינהל חברה ונוער.

שמעון אוחיון: מה הוא עושה שם בנקודה הזאת?

שמעון אוחיון: וכל הגופים האחרים בוודאי.

שמעון אוחיון: הג'וינט עשה את שלו.

שמעון אוחיון: הוא ניער אותנו, עשה את הסטארט אפ, יש עוד המון גופים שיכולים להשתלב ברוח הצעירה והמיוחדת הזאת, ואני שמח על הדיון הזה.

עמרם מצנע: יפעת, בבקשה.

יפעת קריב: רות, לצורך הפרוטוקול – מרכזי הצעירים הוקמו כפלטפורמה עירונית לפני עשר שנים, כלומר, הם היו פלטפורמה של בית עירוני שאומר לרשות המקומית: קחי אחריות על הצעירים שלך, וכל יוזמה שהיא יכולה להתיישב על הבית הזה.

יפעת קריב: ולכן זה בית שונה מיישוב ליישוב.

יפעת קריב: זה אומר בפעם הראשונה לרשות המקומית: ספר התקציב – שיהיה בו סעיף צעירים.

יפעת קריב: לא משנה למי זה הולך, לא משנה לאיזו עמותה, והעיקר שתהיה התייחסות עירונית לנושא הצעירים בכלל ברשויות המקומיות, וזה עשה שינוי חברתי במדינת ישראל.

יפעת קריב: והדבר השני, מי שיושב פה בחדר מייצג אולי עשירית מכמות הארגונים שעוסקים בצעירים במדינת ישראל.

רות קלדרון: אבל הם באו.

יפעת קריב: הרבה לא יכלו להגיע היום, וקיבלתי אתמול גל פניות מכאלה שלא יכולים להגיע.

רות קלדרון: חבר'ה, גם זמן הוא משאב, ויותר משלושת רבעי שעה מדברים רק על קבוצה אחת, זה פשוט לא פייר.

עמרם מצנע: בסדר, אמרת בתחילה שאת גם לא מכירה את העניין, אז לאט-לאט.

רות קלדרון: אני מכירה אתיקה של דיון.

עמרם מצנע: הנושא המוגדר על-ידי הוא מרכזי הצעירים.

שמעון אוחיון: הוא הגדיר את זה.

רות קלדרון: זה לא היה כתוב.

עמרם מצנע: מי נכנס אלינו?

<קריאה: תלמידי עירוני ז' מיפו, ותודה רבה לכם שהסכמתם לקבל אותנו.

רות קלדרון: ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: ברוכים הבאים ללמוד קצת פרלמנטריזם.

עמרם מצנע: משרד החינוך, דרך אגב, עד לפני זמן מה לא היה מעורב ממש בתחום הגילאים הזה.

עמרם מצנע: הוא עסק בחינוך הפורמלי, בלא-פורמלי, עד גיל 18.

עמרם מצנע: אני יודע שהוא מתחיל להיות מעורב.

עמרם מצנע: אני יודע משר החינוך שיש לו עניין להיות מעורב.

עמרם מצנע: בבקשה.

רות קלדרון: ואז הגיע ארז אשל.

<ארז אשל: כששר החינוך יציג, הוא יציג את הדברים, אבל שר החינוך יחד עם חבורה לא קטנה של אנשים ויחד עם המנכ"לית הולכים להוביל מהלך עומק בתחום הזה, להבנתי.

<ארז אשל: אבל העיקר הוא מה שאנחנו כן עושים בתוך התחום.

<ארז אשל: יש לנו תחומים אחדים שהמשרד עוסק בהם בהיקפי תקציב – לא אוהבים לדבר – של כ-230 מיליון שקלים בשנה.

<ארז אשל: האחד, קידום ההשכלה, השני, מנהיגות צעירה, השלישי, סטודנטים ומתנדבים, והרביעי הוא אקדמאים להוראה.

<ארז אשל: אם אנחנו רוצים לפרוט, כל נושא הוא רחב מאוד, ואנחנו יודעים לפרוט גם באיזה היקף צעירים הוא פועל וגם מה האפקט שלו בקידום השכלה.

<ארז אשל: אנחנו מדברים על השכלה לבגרות, על המכינות הקדם-אקדמיות, על האולפנים, על הכשרת הנדסאים, על קידום השכלה ייעודי ליוצאי אתיופיה, על סטודנטים מתנדבים במסגרת פר"ח וסחל"ב, ועוד כמה דברים; על מנהיגות צעירה – המכינות הקדם-צבאיות שהן מעל לגיל 18, מורות חיילות, שירות לאומי, משלחות צעירים, שנות שירות, נח"ל ופרס הנוער.

<ארז אשל: וכשמדברים על אקדמאים וקבוצות מחנכים אפשר לראות את זה היום בכלל המגזרים, מאוד חזק בנוער העובד.

<ארז אשל: אקדמאים להוראה זה מצוינים להוראה, חלוץ חינוכי, חותם.

<ארז אשל: זה מחולק במשרד החינוך, בינתיים, במינהלים שונים ובאגפים שונים.

<ארז אשל: באגף לחינוך מבוגרים ישנו תהליך של השלמת השכלה ל-12 שנות לימוד לחיילים בסדיר, 200 חיילים בכל מחזור לימודים, שני מחזורים בשנה.

<ארז אשל: במכינות הקדם-אקדמיות מדובר ב-11,151 לומדים.

<ארז אשל: באולפנים, זה על-פי מספר העולים יוצאי אתיופיה שיש לנו – באולפנים לצעירים יש לנו 600 לומדים בשנה.

<ארז אשל: במכינות הקדם-צבאיות, עליהן נדבר בדיון הבא, 1,404 חניכים.

<ארז אשל: 800 מורות חיילות.

<ארז אשל: הכשרה והנחיה של מורות חיילות זה 120, בנות שירות לאומי זה 3,166, הכשרת בנות שירות לאומי – 320, שיעורי תורה ותרבות יהודית שלא במסגרת פורמלית – 1,250,000 תלמידים, שזה קיום פעילות חינוך ותרבות, שיעורי תורה והרצאות בתחומי תורה שבעל-פה, ובסך-הכול באותו עולם יש תקצוב יחסי גבוה, ודאי בתחום הצעירים.

<ארז אשל: אותו הדבר בישיבות הגבוהות – אם אתם רוצים, אני יכול לפרוט, זה ייקח עוד ארבע דקות.

<קריאה: לא, לא.

עמרם מצנע: לא, אבל זה בדיוק חלק מהבעיה שהתייחסתי אליה.

רות קלדרון: רצינו רק חזון.

<ארז אשל: החזון – זה השר.

משולם נהרי: אתה לוקח כל נושא במשרד החינוך, ומפצל אותו לצעירים ולמבוגרים?

משולם נהרי: איך זה?

<ארז אשל: במשרד זה מפוצל, ודאי.

<ארז אשל: במשרד, חוק חינוך חובה הוא מגן עד גיל 18, ומרגע שהוא חורג מעבר לגיל צריכה להיות לזה הצדקה, כיוון וכוונה.

<ארז אשל: בסך-הכול יש פעילות ענפה.

עמרם מצנע: הלוא כל משרד יכול לבוא ל כאן ולהציג היקף עצום של פעילות כי זה חלק מקהל היעד, הצעירים, אותן שכבות-שכבות, בני 18 עד 35, זה כל הציבור הישראלי, ואפשר פה למלא ברשימות ובעשייה שנעשות מאז קום המדינה, אני מניח, ולפני כן.

<ארז אשל: אני מדבר על פעילות עד גיל 25.

עמרם מצנע: רק שנייה, ארז.

עמרם מצנע: צריך להתמקד בשינוי שמתקיים בשנים האחרונות מתוך הבנה שצריך לרכז את הפעילות, לרכז את ההתמודדות הרעיונית בשאלה מה נכון לעשות באותה קבוצה גדולה, שחלקה, דרך אגב, לא נדרשת ולא נזקקת לליווי ולפעילות; כיצד אנחנו יכולים לרכז את תפיסת העולם של החיבור לחברה הישראלית, של השותפות בתוך החברה, של החיבור למדינת ישראל וערכיה, וכל אותם דברים, גם על בסיס מבנה ארגוני, מי מטפל בו, איך מטפל בו, ואין לי ספק בכלל שהשלטון המקומי הוא מרכזי, כי בסופו של דבר, ברמת השלטון המקומי מצטברים ומתנקזים כל אותם גורמים משפיעים רבים, בין אם באופן פורמלי ובין אם באופן בלתי פורמלי.

עמרם מצנע: ולכן ארז, אין לנו הערה על הרשימה הארוכה של הדברים.

עמרם מצנע: אני רק מחפש את הדרך בה אנחנו יכולים להשפיע על כך שרעיון הטיפול בצעירים באופן מרכזי, אם אתם רוצים, one stop shop, לכל הדברים שמעסיקים אותם, לא רק בתחום התעסוקה כתעסוקה, מגורים כמגורים, אלא איך זה קשור אחד בשני ומביא בסוף לחיבור החברתי, הערכי, לתוך מדינת ישראל.

שמעון אוחיון: רציתי לשאול אם יש קשר ביניכם, אם נוצר קשר בין מינהל חברה ונוער לבין פעילות מרכזי הצעירים.

שמעון אוחיון: בוודאי שישנם איגום משאבים ומיקוד יחידה.

שמעון אוחיון: תמיד יש זכות מיוחדת לאלה שבאים ומנערים אותנו, ומאירים את כל הסיפור מזווית מסוימת, אומרים: הנה, תנו לצעירים מקום, תנו להם להרגיש שהם נשארים במדינה הזאת.

שמעון אוחיון: יש לכך ערך גם מבחינה לאומית – תנו לו תחושה של שותפות, של מעורבות חברתית.

שמעון אוחיון: בוודאי, אתה קיים בתוך המסגרת שלך והמסגרת היא ענפה, ומישהו בא ומושך לך בשולי הגלימה ואומר לך, בוא נאיר את הנושא הזה מזווית מסוימת.

שמעון אוחיון: לכן רציתי לדעת אם יש קשר ביניכם.

<ארז אשל: הפעילות הענפה של מינהל חברה ונוער היום בתחום צעירים היא בעיקר בקרב שנות שירות, מכינות קדם-צבאיות, גרעיני צעירים, קבוצות מחנכים, בוגרי מועצות התלמידים – זהו ציר הפעילות הענפה.

שמעון אוחיון: הלוא יש הסכמים רבים בין הג'וינט לבין משרד החינוך, יש הסכמים על תוכניות.

שמעון אוחיון: פה יש תוכנית – נוצר קשר?

יפעת קריב: ארז, אתם חברים בוועדת היגוי מיום ההקמה - - -

<ארז אשל: אם אנחנו רוצים לדון במהלכים הגדולים עם הג'וינט – עם הג'וינט יש לנו את כל נושא ההתנדבות והפעלת המתנדבים בקרב הצעירים, אבל אני יכול לענות רק על פעילויות שאנחנו מבצעים ומעורבים בהן בצורה שיטתית, ולא בצורה ספורדית בגלל שיש יוזמה מעולה, או כי מישהו שממילא מכיר את המערכת ויודע מתוך היוזמה של הרשות המקומית שלו לרתום את המנגנון לטובתו.

עמרם מצנע: אני מבקש מנציגת "קרן גנדיר" ששמה לה את התחום הזה למטרה מרכזית, לומר כמה מילים.

<דנה סבוראי: התפיסה של הקרן היא שאנחנו מסתכלים על אותם צעירים שחברת הכנסת קריב מנתה קודם את מספרם – שני מיליון צעירים, 30% מהאוכלוסיה – כעל משאב ולא כבעיה.

<דנה סבוראי: אנחנו שואלים את עצמנו איך אפשר להגיע למצב בו הם ינצלו את הפוטנציאל שלהם גם ברמה האישית וגם ברמה הקהילתית.

<דנה סבוראי: עם סיומן של שמונה שנות עבודה בקרן הזמנו לאחרונה דוח תחום ממכון "מידות" שסוקר את ההתפתחויות בתחום הצעירים בשמונה השנים האחרונות.

<דנה סבוראי: החדשות הטובות הן שהתחוללו הרבה מאוד שינויים בשמונה השנים האחרונות, הן מבחינת השירותים שמוצעים לצעירים – המיזם של מרכזי הצעירים שתואר כאן בפרוטרוט – וגם הפעילות של עשרות ארגוני מגזר שלישי נוספים.

<דנה סבוראי: אנחנו מעורבים היום בכ-70 תוכניות ב-50 ארגונים שמפעילים קשת רחבה מאוד של תוכניות לצעירים, בין אם לכלל אוכלוסיית הצעירים, ובין אם במיקוד באוכלוסיות צעירים וצעירות בסיכון, וכפי שנאמר כאן, מחייבות תשומת לב מיוחדת.

<דנה סבוראי: החדשות הטובות פחות שעולות מהדוח הן שחסרה מדיניות מגובשת ומסודרת לקידום תחום הצעירים בישראל, ואני לא יכולה להסכים יותר עם מה שחברת הכנסת קריב העלתה קודם לגבי נושא התקציבים.

<דנה סבוראי: אבל לא פחות חשוב מהתקציבים הם חשיבה ותכנון מסודר לגבי מדיניות.

<דנה סבוראי: סוגיית גיבוש מדיניות מחייבת הקמה של גוף שיהיה אחראי לגיבושה, לתכנונה ולהוצאתה לפועל של המדיניות.

<דנה סבוראי: אני רוצה לחבור לדברים שיעל חייט מהג'וינט הזכירה קודם, ולעבודה שנעשתה בוועדת הצעירים של מרכז השלטון המקומי – לימוד מעמיק של הנושא, שהוביל לגיבוש המלצות להקמת חברה ממשלתית מעורבת כגוף שיהיה אחראי לקידום מדיניות בתחום הצעירים.

<דנה סבוראי: מדובר בגוף שבדירקטוריון שלו יושבים 40% נציגי משרדי הממשלה השותפים, הם נמנו כאן:

<דנה סבוראי: המשרד לפיתוח הנגב והגליל, משרד הקליטה, משרד התמ"ת, משרד החינוך, משרד הביטחון ואחרים, 30% רשויות מקומיות שהן היום שותף מרכזי ושותף מפתח בתחום הצעירים, וגם כמובן בממשק אליהם ברמת היישוב, דבר שאתה ודאי מכיר היטב מירוחם והעבודה שנעשתה שם, ו-30% נציגות בדירקטוריון של ארגוני מגזר שלישי ונציגי צעירים.

<דנה סבוראי: לא אתאר כאן יותר בפרוטרוט.

<דנה סבוראי: אני גם יודעת שאתה מוזמן למרכז השלטון המקומי בקרוב ויוצג הנושא שם יותר בהרחבה.

<דנה סבוראי: אבל זאת הזדמנות נהדרת להרים את הכפפה, להקים את הגוף המתאים לתכנון ולקידום המדיניות כדי שהקצאת התקציבים בהמשך תהיה נכונה ותיעשה תוך איגום משאבים, תוך הושבה של כל השותפים סביב השולחן ועשייה אפקטיבית לטובת הציבור הזה שכל כך חשוב שתהיה עשייה עבורו ויחד אתו.

עמרם מצנע: מנכ"ל קו הזינוק, בבקשה.

<עודד סלומון: כפי שאמרתי, אנחנו פעילים והפעילות שלנו היא מעבר לנושא פיתוח מנהיגות, צמצום פערים ושוויון הזדמנויות.

<עודד סלומון: אצלנו כל התפיסה היא תפיסה חברתית.

<עודד סלומון: כפי שנאמר כאן על-ידי יעל, אנחנו מאמינים שעשייה רק להעצמה אישית לא תוכל לשמר את אותו גרעין של תושבים, או לפחות חלק ממנו, שיחזור בסוף הפעילות הזאת אל הפריפריה בה אנחנו פועלים.

<עודד סלומון: אנחנו פועלים היום בכמעט 40 רשויות וזו פריפריה אמיתית.

<עודד סלומון: כפי שאמרתי, אנחנו מתקיימים מתקציבי תרומות בלבד.

<עודד סלומון: יש צורך גדול מאוד ויש דרישה מרשויות מסוימות על-מנת שנוכל לפתוח את התוכנית גם בתחומי הפעילות האחרים שלה, ושבהם אנחנו לא פעילים היום.

<עודד סלומון: אבל יש לנו את אילוץ המשאבים ואין לנו היום את היכולת להרחיב את הפעילות.

עמרם מצנע: בכמה בני נוער בשכבה אתם מטפלים?

<עודד סלומון: יש לנו היום כ-500 משתתפים בכל התוכנית.

עמרם מצנע: לאורך עשור?

<עודד סלומון: לאורך העשור, כן.

<עודד סלומון: היום אנחנו פעילים בחמישה אזורים, בכל שנה נפתחות חמש קבוצות חדשות וכל קבוצה מונה כ-20 משתתפים.

<עודד סלומון: כפי שאמרתי, אנחנו פועלים במשך עשר שנים, מחזור ראשון סיים, ועדיין לא הצלחנו להתחבר, למרות ניסיונות קודמים, לשום רשות ממשלתית, ומהרשויות המקומיות בהן אנחנו פועלים אנחנו לא מקבלים שום תמיכה בגלל בעיה תקציבית, למרות שאנחנו פועלים למען הרשות.

עמרם מצנע: תמר שחורי, בבקשה.

<תמר שחורי: אני מסכימה לגמרי עם דנה שאחד הדברים המרכזיים, ורואים את זה גם בתחומי נוער, הוא שאין גוף אחד שמרכז את הפעילות.

<תמר שחורי: כנ"ל לגבי משרדים ממשלתיים, כל משרד ממשלתי עוסק בתחום הזה, אבל אין גוף אחד מתכלל.

<תמר שחורי: אני לא יודעת אם זה צריך להיות ברמת רשות מקומית או רשות לאומית שתתעסק בנושא, אבל אין ספק שצריך פה ראייה הוליסטית ומערכתית שתהיה אמונה על מדיניות - - -

עמרם מצנע: זו השאלה המרכזית.

עמרם מצנע: הלוא אנחנו בנויים במשרדים ממשלתיים, ומיהו המשרד המתאים לכך, או רשות עצמאית, אינני יודע מה.

<תמר שחורי: ויש לכך היבטים, גם בחינוך, גם בדיור, ובהמון דברים נוספים.

<תמר שחורי: נקודה נוספת היא החלוקה הגילאית.

<תמר שחורי: כשמדברים על צעירים מתייחסים לגילאים 18 עד 35.

<תמר שחורי: ההבדלים הם עצומים: פוסט-צבא, סטודנטים, אם אתה מתייחס לשלב דור המשך, ואני טוענת שעד גיל 40 אנחנו רואים הרבה צעירים שמתעסקים עם אותן בעיות כמו שלנו בגיל 30–35, דירה וכולי, ודור ההמשך הזה הוא גיל שלא מתייחסים אליו.

<תמר שחורי: לכן, בתוך ההגדרה הכללית הזאת נכון לעשות הבחנה בין תתי-גילאים ולראות איך נותנים מענה.

<תמר שחורי: דבר נוסף – אני מכירה טוב מאוד את המודל של מרכזי הצעירים בתל-אביב והם נפלאים.

<תמר שחורי: במרכז התל-אביבי אני אוהבת את העובדה שהוא נותן פלטפורמה לצעירים לקדם עשייה שהם מאמינים בה.

<תמר שחורי: כלומר, העניין הוא לא תפיסת רווחה שאני באה למרכז צעירים רק כשאני חיילת משוחררת שבאה לקבל איזושהי מלגה, והוא עוד גוף שאמור לתת לי תקציבים או שירות ברמה הזאת, אלא שהוא מקום לקדם מדיניות.

<תמר שחורי: רואים את זה הרבה וזה מה שצעירים מחפשים, לעשות בתחומים שונים, יש שם גלריה לאומנות.

<תמר שחורי: כלומר, לנסות לפתח את זה יותר כפלטפורמה לעשייה, ופחות כמרכז רווחה.

<תמר שחורי: בעניין הכניסה למגזר הציבורי, צעירים רבים נתקלים בחומות רבות, רוצים להיכנס, מדברים על הצהרת המגזר הציבורי, שירות המדינה וכולי, ורק מלהסתכל על אתר נציבות המדינה אפשר להבין כמה זה קשה.

<תמר שחורי: זה צורך של המערכת אבל גם של הרבה מאוד צעירים שרוצים להיכנס ולהשפיע, לא רק בהיבטים פוליטיים, וכיום יש מחסום אדיר.

<תמר שחורי: ולגבי האוכלוסיה שאני מתעסקת אתה כיום, צעירים בין-לאומיים – הרבה פעמים לא ניתן להם מענה.

<תמר שחורי: אני לא מדברת רק על עניין השפה, גם עולים וכולי, קורה שמגיעה לפה אוכלוסיה איכותית ומדהימה, והרבה מהם, בייחוד אלה שממדינות מערביות, חוזרים חזרה כלעומת שבאו כי אין פה גורמי קליטה נכונים, ולאו דווקא לאוכלוסיות נזקקות, אלא דווקא לאוכלוסיות ברמה גבוהה יותר.

רות קלדרון: אני מתנצלת, אנחנו צריכות לצאת לישיבה אחרת.

רות קלדרון: אם אפשר היה להמשיך את מה שאמרה דנה סבוראי מ"קרן גנדיר", שנוכל לתמוך בישות הזאת, אז אני מאוד בעד.

עמרם מצנע: כן, זאת שאלת מיליון הדולר, מיהו הגוף, כי היוזמה באה מלמטה למעלה, ואמרתי כבר בפתיחת דברי, הג'וינט היה הראשון שהרים את הכפפה, משרד הנגב והגליל – ייאמר לזכותו של השר סילבן שלום שנכנס לעניין והקצה לו משאבים, ובהמשך מרכז השלטון המקומי שהוא הגוף המתכלל.

עמרם מצנע: דרך אגב, הוא מתכלל את כל משרדי הממשלה בכל התחומים, ובטח בתחום הצעירים.

יפעת קריב: אנחנו מתנצלים, יש לנו ישיבה ב-11:00.

יפעת קריב: אנחנו מתכוונים להמשיך את השיח הזה, וגם מתכננים לעשות פה בכנסת יום צעירים, ושדולה לצעירים שתהיה במהלך החודש.

יפעת קריב: זה ביומן שלך, אדוני היושב-ראש.

עמרם מצנע: בהחלט.

עמרם מצנע: על זה אמר מישהו חשוב פעם: זו בעיה רצינית מאוד, יצטרכו לעשות עליה הרבה דיונים.

יפעת קריב: אבל החברה הממשלתית מעורבת, אני חושבת שהתקדמנו מאוד בדיונים שלנו, והגיע הזמן להפוך את הדיבורים למעשים.

יפעת קריב: אני כמובן אתכם, אתם יודעים.

עמרם מצנע: מעין מלכין מפורום רכזי הצעירים במועצות האזוריות, בבקשה.

<מעין מלכין: אני מרכזת את מרכז המועצות האזוריות ואת תנועות ההתיישבות.

<מעין מלכין: הקמנו פורום של מרכזי צעירים במועצות כי מה שקרה במועצות האזוריות קצת שונה מבמגזר העירוני.

<מעין מלכין: מרכזי צעירים שקמו בערים קמו בצורה ובתמיכה מסודרת, גם על-ידי הג'וינט וגם על-ידי משרד הביטחון, ובמועצות האזוריות המצב הוא קצת שונה.

<מעין מלכין: לצערנו, המועצות האזוריות מונות אוכלוסיה קטנה יותר, ומדובר ב-54 מועצות ברחבי הארץ שמהוות 10% מהאוכלוסיה.

<מעין מלכין: אבל אין לתת רק לשיקול הגודל ולמספר התושבים את הצד המשמעותי, ולראות איך אפשר לפתוח גם במועצות האזוריות מרכזי צעירים.

<מעין מלכין: יצרנו קשר עם הג'וינט לפני שנה וחצי ומאז אנחנו מקבלים ליווי ותמיכה מקצועית, גם מיעל.

<מעין מלכין: אבל תמיכה ממשלתית כספית אין מאף גוף, וכרגע המרכזים ממומנים אך ורק על-ידי המועצות וגם ככה לא קיימים בהם תקציבים.

עמרם מצנע: טלי, מנהלת ארגון הבוגרים של עמותת אחרי, בבקשה.

<טלי אהרנטל: שלום.

<טלי אהרנטל: רציתי לחדד סוגיה שעלתה סביב נושא היעדר מדיניות ממשלתית בהקשר הזה.

<טלי אהרנטל: אין פה אפילו הגדרה אחת מוסכמת בשאלה מיהו צעיר, ולבטח מיהו צעיר בסיכון, והייתי מתחילה בזה.

<טלי אהרנטל: המשמעויות המרכזיות לכך הן שיש כיסוי חלקי מאוד ומתן תשתיות חלקיות מאוד לצעירים בסיכון.

<טלי אהרנטל: לדוגמה, ההשקעה התקציבית של המדינה בילדים עד גיל 18 היא עצומה, ואין שום רצף.

<טלי אהרנטל: כל הילדים שיוצאים ממסגרות חוץ-ביתיות, חיילים בודדים שציקי מייצג פה, ועוד סך רחב מאוד של בני נוער שמשקיעים בה עד גיל 18, ובגיל 18 זה נשמט.

<טלי אהרנטל: המשמעות היא שחסרה תפיסת רצף בתוך התהליכים האלה.

<טלי אהרנטל: כמעט כל המחקרים מצביעים על כך שאם לא יימשך רצף ההשקעה בנוער בסיכון, אז גם המשאבים שהושמו בשלבים המוקדמים בחייהם יורדים לטמיון בסופו של דבר.

עמרם מצנע: מהי עמותת הבוגרים של "אחריי"?

<טלי אהרנטל: עמותת "אחריי" מפעילה למעלה מ-250 מסגרות פעילות בפריסה ארצית, אלה הן מסגרות חינוכיות לבני נוער, וכוללות פרויקט הכנה לצבא, פרויקט השלמת בגרויות, חוגי סיירות ועוד שלל רחב מאוד של פרויקטים חינוכיים לבני נוער.

<טלי אהרנטל: אנחנו יושבים בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, ויש לנו היום למעלה מ-22,000 בוגרים.

<טלי אהרנטל: ארגון הבוגרים שם לעצמו למטרה ללוות את חתך האוכלוסיה שברור לנו שבהיעדר הפניה של משאבים ייפול בין הכיסאות, וכבר נופלים בין הכיסאות.

<טלי אהרנטל: ולכן בכל שנה אנחנו מלווים למעלה מ-1,500 בוגרים ומנסים לעזור להם בצעדיהם הראשונים במסגרת השירות הצבאי שלהם במידה שהם מתגייסים, ולאחר מכן, כשהם יוצאים לאזרחות.

<טלי אהרנטל: מרבית המימון, לבטח של ארגון הבוגרים, הוא באופן גורף על-ידי קרנות, והמימון המזערי הוא מהמשרד לפיתוח הנגב והגליל.

<טלי אהרנטל: לבטח אנחנו לא עונים על כל הצרכים של החבר'ה שלנו.

<טלי אהרנטל: מה שמצער בתוך הסיפור הזה, ואני מתחברת לתפיסה שמיכאל הציג – נעשתה הבחנה סביב השולחן, ובהיעדר מילה מכובסת אחרת, בין "צעירים מחוזקים", אליהם אנחנו מתייחסים כאל משאב חברתי, לעומת "צעירים מוחלשים", או צעירים בסיכון, אליהם אנחנו מתייחסים כדורשי שירותים, וכן הלאה.

<טלי אהרנטל: זו הפרדה דיכוטומית ומאוד לא נכונה, וגם היא קשורה להיעדר המדיניות.

<טלי אהרנטל: גם צעירים בסיכון יכולים להיות משאב, וחשוב שנתייחס אליהם כאל משאב.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עמוס סופר מעמותת הלל, בבקשה.

<עמוס סופר: שלום.

<עמוס סופר: עמותת הלל מייצגת בהקשר הזה פלח אוכלוסיה שקשה היום, לצערי, לאבחן אותו ברמה המספרית, לייצג אותו על-פי קריטריונים ברורים ולתת לו סיוע.

עמרם מצנע: זו עמותה שפועלת באוניברסיטאות?

<עמוס סופר: לא.

<עמוס סופר: עמותת הלל היא עמותה שנתמכת בכספי תרומות בלבד.

<עמוס סופר: יש לנו מרכז בירושלים ומרכז באיזור המרכז, ואנחנו פוגשים את היוצאים בשאלה – אחרי שהם בחרו בכך מרצונם החופשי לגמרי, והרבה פעמים רק אחרי כמה שנים שהם יצאו בשאלה – מהקהילות החרדיות בלבד, לא מהציבור הלאומי-דתי, כי שם אנחנו מאמינים שיש להם מערכות תמיכה נוספות, והם לא נזרקים לריק חברתי, תרבותי, קהילתי, כלכלי, ועוד הרבה אלמנטים שמונעים מהם לעזור לעצמם.

<עמוס סופר: בדיון הזה רלוונטי לדבר עליהם כקהל יעד מוחלש מאוד שאין לו אפילו אפשרות להשתייך למסגרת מוניציפאלית אחת, כי הם נודדים מדירה לדירה, לפעמים באיזור המרכז, מפרדס כץ לתל-אביב, לדרום תל-אביב.

<עמוס סופר: אין להם את ההשתייכות הפיזית, והעירייה דואגת לאנשי העיר שלה.

<עמוס סופר: צריך לראות איך אפשר להגמיש את הקריטריונים כדי לעזור לצעירים בהקשר לצרכים שלהם, ופחות למוצא שלהם או להשתייכותם הקהילתית.

<עמוס סופר: יש היום גם הרבה תוכניות שפועלות לתרומה להעצמה כלכלית לאלה שמשויכים למגזר החרדי, והן מאפשרות להיות עצמאי יותר ברמה הכלכלית, ואני מברך על כך.

<עמוס סופר: צריך לקחת בחשבון שגם המסגרות האלה מדברות על סגמנטציה קהילתית, והיוצאים בשאלה שעברו את תהליך ההכשרה, או חוסר ההכשרה, ואין להם כלים להשתלב בקהילה היצרנית, נמצאים עם אותם צרכים אבל לא שייכים עכשיו ברמת ההגדרה לקהל היעד שמקבל את התמיכה.

עמרם מצנע: יעל דוד טואטי, בבקשה.

<יעל דוד טואטי: אני מארגון CNEF שמייצג את הצעירים שעולים מצרפת וקיים 26 שנה, בדור העלייה שלי הקמנו את הארגון והוא נובע מתוך צורך.

עמרם מצנע: אלה צעירים ללא משפחות?

<יעל דוד טואטי: 99% הם אנשים שאחרי בגרות, שמחליטים לעלות ארצה בגיל 18, ללימודים, לצבא, או לישיבה.

<יעל דוד טואטי: בזמן האחרון הקהילה בצרפת משתנה ואנחנו רואים סוג אחר של עולים, לא סטודנטים ולא חיילים, אלא יותר תלמידי ישיבות ואולפנות.

<יעל דוד טואטי: ישנם כ-1,000 סטודנטים בטיפול ה-CNEF מדי שנה, ואנחנו פועלים כבר 26 שנה, אז תאר לעצמך על איזו אוכלוסיה אנחנו מדברים.

<יעל דוד טואטי: הצורך נובע מבדידות שקיימת, אני מניחה, אצל כל עולה שמגיע לפה ללא משפחה.

<יעל דוד טואטי: וגם אם יש קרובים, זה לא תמיד קרוב גיאוגרפית, ובוודאי לא בלב.

<יעל דוד טואטי: נוער בגיל 18 פלוס, ובמיוחד הצרפתי, אמור להיות בן-אדם פעיל ומהפכני ומוכן גם לעלות על בריקדות, ויכול היה להרים את המהפכה החברתית עליה מדובר.

<יעל דוד טואטי: בגלל קשיי עלייה ושפה, ובכלל להבין את החברה הישראלית שלא כל-כך קולטת את העולים החדשים, ועם נסיגת כל המשאבים שהיו בזמני, לפני 30 שנה, הסוכנות וכל מיני ארגונים שלא תומכים בעלייה כיום ובקושי מעודדים עלייה, אנחנו מוצאים את עצמנו כמעט לבד.

<יעל דוד טואטי: אני מתחברת לדברים שנאמרו עכשיו – אנחנו ארגון ארצי, והזכרת כמה פעמים את נושא הרשות המקומית.

<יעל דוד טואטי: ברגע שאתה מייצג גם דתיים וגם חילונים, גם אנשי מרכז וגם אנשי צפון ודרום, הרבה פעמים קשה להשיג משאבים כי אתה לא מייצג מגזר, ובארץ המון משאבים הם פר מגזר.

<יעל דוד טואטי: אז קשה מאוד להגיע למשאבים מבחינה ארגונית, והרבה פעמים גם הרשות המקומית, אם היא כבר משתתפת, אז זה בשווה כסף וזה לא עוזר לנו.

<יעל דוד טואטי: למשל, למשרד הקליטה צריך להגיש מספרים שהם לא שווי כסף אלא כסף ממשי.

<יעל דוד טואטי: ואני לא רוצה לדבר כל-כך על הכסף, אלא על הצרכים.

<יעל דוד טואטי: האנשים רוצים לעלות מצרפת ואתם מבינים למה, אז העלייה תמשיך ואין בכך ספק.

<יעל דוד טואטי: הבעיה היא עם מי שמחליט שהוא לא נשאר פה, ואחת הסיבות לכך היא שאין במוסדות האקדמיים מספיק הסברה איך אתה עובר מלהיות סטודנט ויוצא לשוק העבודה.

<יעל דוד טואטי: לישראלים זה קל, יש לנו משפחה ואנחנו יודעים למי לפנות, פחות או יותר.

<יעל דוד טואטי: מי שלומד באוניברסיטה יוצא עם תעודה, וגם אם הוא היה בצבא ויש לו חברים, אין לו הכוונה לשוק העבודה.

<יעל דוד טואטי: אחד הדברים שצריך לשים עליהם זרקור חזק בגילאים האלה הוא איך אתה נהיה אזרח, איך אתה יוצא מכל המסגרות העוטפות אותך, ששומרות עליך מסיכון, ואיך אתה יוצא לחברה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: סיגל שיינמן, בבקשה.

<סיגל שיינמן: אני כאן כמחזיקת תיק חינוך, נוער וצעירים בעיריית ראש-העין, אני בוועדת השלטון המקומי בוועדת הצעירים, ואני רוצה להביא את הקול של הרשויות הקטנות.

עמרם מצנע: כמה תושבים יש בראש-העין?

<סיגל שיינמן: 40,000 תושבים.

<סיגל שיינמן: היא עיר מאוזנת תקציבית ואנחנו עושים דברים יפים מאוד לבני הנוער.

<סיגל שיינמן: מה שקורה אצלנו וכמונו ישנן רשויות רבות – הילדים שלנו הלכו וגדלו, כמות הצעירים הולכת וגדלה, ואנחנו כרשות מקומית לא מסוגלים לתת לכך מענה.

<סיגל שיינמן: זה בא מכמה היבטים: האחד, הוא הנושא התקציבי שכולם דיברו עליו, ובהקמת מרכז צעירים ישנן עלויות גבוהות מאוד.

<סיגל שיינמן: ומעבר לכך, מהי תוכנית האב של כל רשות?

<סיגל שיינמן: ולכל רשות מקומית צריכה להיות החליפה שלה, כל רשות היא אחרת, האפיון והצרכים של הצעירים בכל רשות שונים לחלוטין.

<סיגל שיינמן: אם ניקח את המודל של "עיר ללא אלימות", עם הבעיות שלו – המודל הזה אפיין תחומים ונושאים ונותן לרשות המקומית את החופש ליצור ולבנות את הצרכים שלה בתוך התחומים האלה עם תקצוב.

<סיגל שיינמן: ניתן לראות שבמקומות בהם פועל המודל "עיר ללא אלימות", ופועל נכון, על-פי צרכי המקום, המקום פורח בכל התחומים, וזה נוגע גם בבני הנוער, גם בילדים וגם במבוגרים.

<סיגל שיינמן: אחת הבעיות שאני כואבת כאשת חינוך, היא שכמדינה אנחנו משקיעים כל-כך בילדים שלנו, עד גיל 18.

<סיגל שיינמן: הילדים הולכים לצבא, הדבר הכי משמעותי, ולכך אנחנו מחנכים אותם, ואנחנו מאבדים אותם.

<סיגל שיינמן: במקום שאותם צעירים יחזרו אלינו לרשות, יהפכו למשאב - - -

עמרם מצנע: אבל אני לא כל-כך מבין, ממי את מצפה למה?

עמרם מצנע: כי זה בדיוק המקום של הרשות המקומית.

<סיגל שיינמן: בדיוק.

<סיגל שיינמן: אז היום אין לרשות המקומית את המשאבים לעשות את זה.

עמרם מצנע: כנראה שסדר העדיפויות שלה הוא שונה.

<סיגל שיינמן: לא, זה לא בדיוק סדר עדיפויות שונה.

<סיגל שיינמן: לא בכל הרשויות יש את כל התוכניות עליהן אני שומעת פה.

<סיגל שיינמן: התוכניות נמצאות הרבה בפריפריה, הרבה במקומות שמסתכלים על ילדים בסיכון, וברשויות שאולי צריכות יותר מראש-העין.

<סיגל שיינמן: אבל איפה אותן רשויות שהן לא חזקות, שהן רשויות ששורדות את היום-יום?

<סיגל שיינמן: אנחנו רוצים לתת מענה לבני הנוער שלנו והם מדהימים, צריך רק לתת להם את ההזדמנות.

<סיגל שיינמן: לדוגמה, באה אלי קבוצת חיילים, ואמרו: אנחנו רוצים לתרום, אנחנו רוצים להתנדב.

<סיגל שיינמן: הם יזמו ויצרו התנדבות בתוך בתי-הספר.

<סיגל שיינמן: הם מגיעים מיחידות קרביות פעם בשבועיים, הם מלמדים שיעורי חברה בתוך בתי-הספר, והם מתנדבים ותורמים, ואנחנו תומכים בהם.

<סיגל שיינמן: אבל כשאתה רוצה להקים מדיניות של מתן מענה לצעירים, למשל, השלמת השכלה – אין גוף שמאפשר לצעירים שאין להם תעודת בגרות להשלים את ההשכלה שלהם, אלא אם הרשות המקומית לוקחת את זה על עצמה.

<סיגל שיינמן: הכול אנחנו צריכים לקחת על עצמנו, ולכן השלטון המקומי הוא פרמטר משמעותי מאוד בסיפור הזה, וכשאין לנו תקצוב אנחנו לא מסוגלים לעשות זאת.

עמרם מצנע: אני חושב שאם עושים את סדרי העדיפויות, בכל רשות, גם ברשויות חלשות, וראש-העין היא לא רשות חלשה - - -

<סיגל שיינמן: ממש לא.

עמרם מצנע: הדוגמה של ראש-העין היא מצוינת כי היא לא רשות חלשה, אני יודע שמשקיעים בהרבה מאוד תחומים, אני גם מכיר אישית את ראש הרשות שלכם, ואם תחשבו שזהו הדבר החשוב, אז הבעיה היא לא תקציב, הבעיה היא תפיסת עולם.

עמרם מצנע: כי בסופו של דבר, גם בראש-העין, אני יכול לומר לך בלי שאני מכיר, אין לי ספק שישנם הרבה מאוד משאבים מפוזרים במסלולים ובצינורות שונים שעוסקים בנושא הצעירים, אבל אין מישהו שרואה את התמונה הכוללת ונותן גם לצעירים איזושהי כתובת, בית, בהם הם יכולים לקבל גם את ההתייחסות וגם את הקשר החברתי.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<דנה סבוראי: אני רוצה להגיב לדברים של סיגל ולהציע הצעה אופרטיבית מתוך הראייה של תחום הצעירים אנחנו יודעים שנצבר המון ידע מתוך עשייה של ארגונים שפיתחו תוכניות שמיושמות, קודם כל, בתקציבים ציבוריים בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אבל הידע רלוונטי גם לעיריות מבוססות.

<דנה סבוראי: ואם את תרימי את הכפפה ותייצרי איגוד של נציגי העיריות היציבות כלכלית שרוצות לרכוש את התוכניות שהן פרי של ידע וניסיון רב, אני חושבת שתייצרו win-win situation לכולם; גם עבור הצעירים שלכם שיקבלו שירותים מצוינים בעזרת הידע שנצבר במקומות אחרים, גם תאפשרו לארגוני המגזר השלישי שמפתחים את התוכניות להמשיך ולהיות מסובסדים עבור אוכלוסיות מוחלשות בישראל, וכולם ייצאו נשכרים מזה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ניב סוניס, בבקשה.

<ניב סוניס: יש לי שלושה דברים, ואני אגיד אותם בקצרה.

<ניב סוניס: קודם כל, חשוב להגיד שהשיחה, כפי שאני רואה אותה, מתייחסת לציבור מסוים ובואו לא נשכח שיש עוד ציבורים שלא מדוברים, בעיקר חרדים וערבים, שלא נמצא אותם באחוזים גבוהים באוניברסיטאות ועוד דברים שאנחנו נוגעים בהם בשיחה הזאת.

<ניב סוניס: מדובר בשני מיליון צעירים, וזה משהו חולף.

<ניב סוניס: זאת אומרת, בעוד כמה שנים כבר לא אהיה מוגדר כצעיר.

עמרם מצנע: צעירות זו מחלה שעוברת עם השנים.

<ניב סוניס: נכון, זו תרופה מצוינת.

<ניב סוניס: והתשובה לשאלה איפה אני וחברי נבחר לחיות, להשקיע ולבסס את החיים שלנו, לא קשורה בהכרח למשאבים עליהם מדובר בשיחה הזאת.

<ניב סוניס: הם מאוד חשובים, אבל לא לפיהם נקבע את חיינו, אם נגור במרכז, בניו-יורק, בחיפה, בירוחם, או בירושלים בה אני גר כיום.

<ניב סוניס: מה שיקבע הוא אם יש שם שירותי חינוך טובים לילדים שלנו שייוולדו בעוד כמה שנים, אם יש שם שירותי רווחה טובים שנוכל להיעזר בהם בזקנתנו, והאם יש שם תעסוקה.

<ניב סוניס: בתל-אביב, כפי שנאמר, יש תעסוקה, אבל מה עם ירושלים?

<ניב סוניס: מה עם חיפה?

<ניב סוניס: מה עם קרית-שמונה?

<ניב סוניס: .

<ניב סוניס: והצעירות שתחלוף היא רק שלב בדרך לשם.

<ניב סוניס: כרגע אין לנו דאגות, אין לי משפחה שאני צריך לפרנס, יש לי זמן להשקיע בלימודים, אומנם לא זמן לעבוד כי אני לומד, ולכן אני צריך להסתמך על ההורים, וגם זו שאלה.

<ניב סוניס: אבל שאלת הצעירים היא שאלה כוללת הרבה יותר מאשר גילאי 18 עד 35, אלא גם לגילאי הילדות של הילדים העתידיים שלנו וגם למבוגרים, ולכן צריכים להיות שותפים פה המשרדים השונים ולאו דווקא משרד החינוך.

<ניב סוניס: הדבר השלישי, יש פה ארגונים נפלאים שעושים המון דברים חשובים מאוד.

<ניב סוניס: אבל איפה המדינה?

<ניב סוניס: איפה המדינה שתדאג לדברים האלה?

<ניב סוניס: למה המגזר השלישי, כספי תרומות של אנשים פרטיים, זה מה שצריך להחזיק את הפעילות שאמורה להיות הדבר הכי משמעותי של המדינה?

<ניב סוניס: המדינה צריכה לדאוג לאזרחים שלה.

עמרם מצנע: ארז, אני אתן לך אחר-כך להגיד כמה מילים לסיכום.

עמרם מצנע: מיכאל, בבקשה.

<מיכאל וולה: בקצרה לגבי מה שאמרת – זה כמובן נכון, ומצד שני, אתה אומר שצריך מדינה טובה יותר כדי שנרצה לחיות בה, שזה לקחת את הדיון להכול.

<מיכאל וולה: זה נכון שצעירות היא מחלה חולפת, אבל ניסיתי להגיד את זה קודם וזו נקודה חשובה: יש פה דור עם מאפיינים ייחודיים, וצריך להבין את זה.

<מיכאל וולה: לדבר על צעירים בישראל בתקופה הזאת ובתקופה הקרובה זה לא רק עניין של גיל, זה גם עניין של הבנה של הממסד – ואני חלק מהממסד, כמו חלק מהאנשים פה – ונדרשת התאמה של האופן בו אנחנו פועלים, של הדרך בה אנחנו חושבים, של הדברים שאנחנו עושים, לטובת אוכלוסיה שהיא הדור הצעיר והיא העתיד של מדינת ישראל.

<מיכאל וולה: זה לא רק גיל.

<מיכאל וולה: אני מסכים מאוד שהרבה מהשירותים שכולנו מדברים עליהם פה, פונים בסופו של דבר לקהל יעד מוגבל, לא לגבי שאלתך קודם לכמה זה מגיע.

<מיכאל וולה: וזו תהיה טעות אם כשנעבור לדבר באמת על מדיניות צעירים לאומית, נמשיך להתמקד רק במה שמרכזי צעירים עושים היום, במה שהם יכולים לתת וסוגי השירותים האלה, כי הסוגיות הן כמובן הרבה יותר רחבות.

<מיכאל וולה: וכפי שדנה אמרה קודם, ההבנה שהצעירים הם משאב למדינת ישראל צריכה להסתכל על הצרכים של הצעירים כמאסה, על כל שדרת המיינסטרים של הצעירים, מעמד הביניים, או לא משנה איך נגדיר את זה, על כל הקבוצה הגדולה הזאת שיש לה קשיים גדולים עם כל מה שקשור למדינה ולשירותים שהיא מקבלת מהמדינה.

<צבי אוד: קודם כל, אני מבקש שתייחד דיון לנושא נוער בסיכון ויוצאי החברה החרדית.

<צבי אוד: אם בהזמנה היה כתוב שמרכז הדיון הוא נושא מרכזי צעירים, אז יכול להיות שחלק מהנוכחים לא היו באים.

<צבי אוד: לנו יש הרבה מאוד שיתוף פעולה גם עם המרכז בירושלים, גם עם המרכז בתל-אביב, ועם העיריות בכלל.

<צבי אוד: אני חושב שקיימים שיתופי פעולה לגבי ארגונים קטנים, כיוון שלכולם יש בעיות תקציב ואז חייבים לשתף פעולה.

<צבי אוד: בנושא יוצאי החברה החרדית שאין להם עורף משפחתי, שהם חיילים בודדים, בעיקר אלה שמתגייסים לצה"ל, אני מקבל אותם בדרך-כלל דרך קצינות הת"ש בצה"ל, גם בתקופת השירות, ולכן אנחנו מלווים אותם לסוף השירות, ובהם הג'וינט לא מוכן לטפל.

<צבי אוד: דיברתי אישית עם ארנון מנטבר, ואת זוכרת שהיתה לנו שיחה בנושא – הג'וינט לא מוכן לטפל ביוצאי החברה החרדית מכיוון שהם מטפלים בגדודים החרדיים שהולכים ל"בינה בירוק" וכולי, צה"ל מודה שהם משלישים את מספרם בצה"ל בכל שנה, וזאת אוכלוסיה שבהחלט צריך להתייחס אליה.

<צבי אוד: הבעיה היא שאין להם לובי חזק מספיק, כי זאת אוכלוסיה שמגיעה מחברה חלשה והם לא יודעים איך להיאבק על זכויותיהם.

<צבי אוד: אני מבקש שאם יהיה דיון מיוחד בעניין, יבואו גם אותם ארגונים מביניהם, ארגונים שהם ייסדו ושמארגנים שינויים בשביל עצמם וגם לעזרה הדדית, אבל גם הממסד צריך לעזור להם הרבה מאוד.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ארז, אתה רוצה להוסיף משהו?

<ארז אשל: לא.

עמרם מצנע: הוועדה יזמה את המפגש משום החשיבות שאנחנו מייחסים לנושא הצעירים.

עמרם מצנע: אמרתי כמה פעמים לאורך הדיון שהעיסוק המרכזי הוא בנושא מרכזי הצעירים, מאחר שאני חושב שההבדל בין מה שהיה לבין מה שאנחנו רוצים שיהיה הוא היכולת שלנו – כפי שאמרה דנה סבוראי – ליצור אסטרטגיות, מדיניות, של טיפול בתחום הזה, שמנסה לתכלל ולהביא לידי ביטוי את כל הגורמים הרבים שעוסקים בנושא הצעירים.

עמרם מצנע: זה לא במקום גופים שונים ששמענו כאן, שכל אחד מהם עוסק בתחום ממוקד וצר בנושא אוכלוסיה מוגדרת מסוימת.

עמרם מצנע: מרכזי הצעירים, בתפיסת העולם שאני לפחות התנסיתי בה, הם מרכזים יישוביים עירוניים שנותנים כתובת לצעירים לא בגלל שהם מחפשים תשובה לנושא מסוים ומוגדר, אלא כי הם רוצים להיות שייכים, רוצים להיות מחוברים, רוצים לקיים רשתות חברתיות.

עמרם מצנע: במציאות שלנו, עד גיל 18 אתה נמצא במסגרת מערכת החינוך, בצורה ממוסדת – תנועות הנוער, בתי-הספר עצמם, המתנ"סים, יחידות הנוער שקמו לאחרונה בצורה ממוסדת יותר – ומגיל 18 ישנם כבר השירותים הממשלתיים הרגילים, טובים יותר או טובים פחות, אבל אין את היכולת להסתכל על זה בתפיסה כוללת.

עמרם מצנע: ואני חושב שהשלטון המקומי, על הרשויות השונות, הוא הגורם העיקרי.

עמרם מצנע: אנחנו נתלבט עם עצמנו כיצד ממשיכים את הטיפול ברמה הפרלמנטרית, ברמה של הוועדה, בתחום הזה, כדי לראות מה אנחנו יכולים לתרום, איך לרכז וליצור במה של דיון חופשי בנושאים האלו, וכדי לראות כיצד אנחנו יכולים להמליץ לממשלה, על משרדיה השונים, לטפל בתחום.

עמרם מצנע: עד היום זה היה די וולונטרי.

עמרם מצנע: כל משרד ראה את אחריותו במסגרת אחריותו המיניסטריאלית על תחומים מסוימים, אבל כאשר הצעיר או הצעירה ניסו לראות את המסגרת הכוללת, לא היתה להם כתובת מתאימה.

עמרם מצנע: אני מכיר מרכזי צעירים בארץ שנותנים היום תשובה לשאלות האלה, כאלה שממוקדים בנושאים ספציפיים; אנחנו גם נערוך סיור אחד או שניים כדי ללמוד את האופי המיוחד שלהם, ובסופו של דבר נראה מה אנחנו ממליצים ובפני מי, כדי לקדם את הנושא שאני רואה בו חשיבות גדולה.

עמרם מצנע: מניסיוני, יש פה צורך באיגום משאבים ויש לא מעט משאבים שעוסקים בתחומים השונים.

עמרם מצנע: אלא שכאשר כל משרד ממשלתי מכוון בצורה ממוקדת לתחום מסוים, אין את היכולת לראות – לדוגמה, תחום המלגות.

עמרם מצנע: אני יודע שהוא תחום רחב מאוד, יש המון ארגונים שעוסקים בו, וכאשר צעיר פרטי שואל את עצמו: מי היא הכתובת שאני יכול לבדוק אצלה איזה מלגות, לאיזה תחומים, באיזה עניין, איך הנתונים שלי מאפשרים לי לקבל מלגה?

עמרם מצנע: הוא מגלה ים שלם, הרבה מאוד משאבים, הרבה מאוד הזדמנויות, אבל אני לא בטוח שיש מקום מרכזי אחד בו יכול הצעיר לקבל אינפורמציה, להשתלב וליהנות מהאפשרויות שהמדינה והארגונים השונים מציעים.

עמרם מצנע: זהו, לפי תפיסתי, הצורך באותם מרכזים שקמו וקמים ביישובים השונים, ואני מאמין שראש רשות שרואה את סדרי העדיפויות הנכונים ימצא את הכלים כדי לשאול את השאלות: מה אני כראש רשות רוצה בכלל לעשות בתחום הזה?

עמרם מצנע: וכיצד אני מבצע זאת?

עמרם מצנע: אני מודה לכם שבאתם, ואין לי ספק שעוד ניפגש בנושא הזה ובנושאים נוספים.

עמרם מצנע: תודה רבה.