ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 36, 2013-06-03 10:00

מירי רגב: בוקר טוב לכולם.

מירי רגב: אני פותחת את הישיבה המשותפת לוועדה לקידום מעמד האישה ולוועדת הפנים והגנת הסביבה, בסוגיית טיפול הרשויות בתלונה של נשים בדואיות על אלימות במשפחה בעקבות רצח של שתי הבנות הקטנות שנרצחו ב-20 במאי.

מירי רגב: הדיון הזה עוסק בשאלה המרכזית, כיצד שתי בנות קטנות נרצחות כשהכתובת וסימני האזהרה היו כבר לפני שנים על הקיר.

מירי רגב: בדיון היום ננסה לעמוד על עבודת המשטרה והרשויות השונות, ביניהן הרווחה, וטיפול בעניין.

מירי רגב: נעמוד מקרוב, עד כמה שהמשטרה יכולה לעדכן אותנו, בנסיבות כרגע בחקירה של האירוע הזה ובהסקת המסקנות אם כבר יש ובאיזה הנחיות אם כבר יש שירדו לכיוון תחנות המשטרה.

מירי רגב: האירוע החמור מתחיל ביום שני ה-20 במאי – אמן של שתי הבנות מגיעה לתחנה בשעה 19:00, תחנת המשטרה בערד, כדי להתלונן על כך ששתי בנותיה נחטפו על-ידי הגרוש שלה והיא חוששת לחיי הבנות.

מירי רגב: 24 שעות לאחר מכן, סמוך לשעה 21:00, התקבלה הודעה על מציאת גופותיהן של פעוטות.

מירי רגב: פעוטה בת שלוש ואחותה בת החמש.

מירי רגב: לפי הדיווח הראשוני הן אותרו על-ידי אדם שנכנס לבית, אולם לא ברור מיהו.

מירי רגב: מבדיקה ראשונית של נסיבות האירוע עלה כי על הילדות נראו סימני אלימות וחנק קשים.

מירי רגב: כל מה שאני אומרת זה כתוצאה מפרסום בעיתונות.

מירי רגב: לא שמעתי עוד שום תגובה מסודרת של המשטרה.

מירי רגב: נשמע עד כמה שהמשטרה יכולה לדווח פה.

מירי רגב: מגן-דוד הוזעקו למקום ונאלצו לקבוע את מותן והעבירו את הטיפול לזיהוי הפלילי של המשטרה.

מירי רגב: בעקבות המעשה הוקם באגף החקירות של המשטרה צוות בדיקה בהנחיית המפכ"ל, בראשותו של ראש האגף, ניצב יואב סגלוביץ', שבוחן את האירוע.

מירי רגב: הצוות יגיש היום או ימליץ על ממצאים ראשוניים והמלצות, שבהן הוא קיבל את האחריות שקיבל מפקד התחנה והתפטר.

מירי רגב: מפקד התחנה מרגע שזה היה הודיע על התפטרותו, ואני מבינה שגם המפכ"ל קיבל את ההתפטרות של מפקד התחנה.

<קריאה: - - -

מירי רגב: את סיום תפקידו.

מירי רגב: דבר נוסף שחשוב להציג לפני הדיון ולפני שנשמע את התייחסות הגורמים וכמובן תיכף גם עליזה תגיד כמה מלים, על-פי הפרסומים השונים עולה כי האם התלוננה שש פעמים בתחנת מעלה אדומים, אולם המשטרה סירבה להכניסה לתחנת המשטרה.

מירי רגב: גם את זה נרצה לבדוק ולשמוע מהמשטרה.

מירי רגב: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאנחנו מטפלים ברצח.

מירי רגב: רצח הוא רצח, זה לא משנה אם זה אצל הבדואים, אצל היהודים.

מירי רגב: בכל מקום רצח הוא רצח.

מירי רגב: עם זאת, אנחנו לא יכולים להתעלם מהמגזר הבדואי, שזה מגזר סגור, זה מגזר שמרני, שלא תמיד מאפשר לגופים להיכנס ולחקור את מה שקורה במגזר.

מירי רגב: נשים שמתלוננות ועוזבות את הקהילה לא יכולות לחזור לקהילה, ולכן הרבה מאוד פעמים נשים פוחדות להתלונן, פוחדות מחשש לגורלן.

מירי רגב: צריך להבין שלא ידוע כרגע מי ההנהגה של המגזר הבדואי – האם השיח'ים באמת יכולים להשפיע על 60% מהצעירים במגזר.

מירי רגב: יש כאן סוגיה שנצטרך לדון בה.

מירי רגב: לא נסיים את הדיון הזה כאן.

מירי רגב: הנושא של המגזר הבדואי יבוא לדיון בוועדת הפנים כדי לראות כיצד אנחנו פועלים במגזר הבדואי והאם החוקים של המגזר הבדואי הם חוקים של מדינת ישראל או חוקים שהמגזר נוטל על עצמו, וכשנוח לו הוא פונה לחקיקה במדינת ישראל וכשלא נוח לו הוא פותר את הבעיות בעצמו.

מירי רגב: את הסוגיה הזאת נבחן בצורה מאוד משמעותית בוועדת הפנים.

מירי רגב: כרגע ניגע בסוגיית הרצח, אבל אי-אפשר, אי-אפשר לנתק את ההתנהלות של המגזר הבדואי מההיבט של המשטרה, מההיבט של הרווחה ומההיבט של היכולת של הגופים החוקיים במדינת ישראל להיכנס למגזר ולטפל בסוגיות האלה כפי שמטפלים בהן במגזר היהודי.

מירי רגב: אני אבקש לשמוע את התייחסות המשטרה – האם ישנם אמצעי חקירה בנוגע לפעילות תחנת מעלה אדומים והאם תחנת מעלה אדומים העבירה את הנושא לטיפול בערד?

מירי רגב: האם נכון שתחנת מעלה אדומים לא ננזפה ובעצם לא קיבלה שום הערה על כך שהיא לא טיפלה בתלונה שהגיעה אליה?

מירי רגב: האם המשטרה הוציאה נהלים חדשים בעקבות המקרה?

מירי רגב: האם יש חשד כי לא רק האב מעורב ברצח אלא גורמים נוספים?

מירי רגב: האם יש כוח-אדם מספיק מיומן במשטרה לחקור את המגזר הבדואי לאור הבעייתיות והמורכבות של המגזר הבדואי?

מירי רגב: איך אחרי שלוש שעות סיימה הוועדה את הממצאים שלה ועדיין לא הסתיימה החקירה של הרצח הזה ומי הדליף מהוועדה את המסקנות לתקשורת לפני שהשוטרים בתחנה קיבלו את ההודעה?

מירי רגב: לגבי משרד הרווחה אני מבקשת לדעת – היכן היו רשויות הרווחה?

מירי רגב: האם הן ידעו על המקרה הזה לפני כן?

מירי רגב: האם הן טיפלו במשפחה של הנרצחות?

מירי רגב: האם הרשויות מכירות את המצוקה הייחודית של הנשים הבדואיות והאם יש להן מענה ייחודי, לנשים הבדואיות?

מירי רגב: זו ההתחלה מבחינתי של השאלות.

מירי רגב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: אני שמחה שאנחנו מקיימות את הישיבה הזאת במשותף.

עליזה לביא: ממש כמה שעות אחרי הרצח דיברנו עם חברות בארגונים הבדואים והבקשה היתה לקיים את הדיון הזה כדיון משותף.

עליזה לביא: אמרה ופתחה חברת הכנסת מירי רגב שרק יחד נוכל להתמודד גם עם המורכבות של הסוגיה הנקודתית המצערת הזאת.

עליזה לביא: שמענו כולנו בזעזוע על מקרה הרצח האחרון של הילדות הבדואיות, ואני לא חושבת שהיה בית אחד בארץ שלא כאב את הכאב הנורא הזה, והמענה שלנו הוא לגייס את כולנו לדיון חירום ולפנות את לוחות-הזמנים של שתינו, שנובע מההבנה לרגישות של נשים במגזר הבדואי, על המורכבות ועל המבנה המאוד-מאוד מיוחד של הקהילה הבדואית בכלל ושל מעמד הנשים בקהילה הבדואית בפרט.

עליזה לביא: סיפרה לי דלית, מנהלת הוועדה, על סיור שהיה פה בעבר, שהוועדה יצאה לשטח, למעשה לבדוק ולהכיר את מקומן של הנשים הבדואיות.

עליזה לביא: הן לא נפגשו עם נשים, נמנע מהם להיפגש עם נשים.

עליזה לביא: הבוקר, כשעמדתי בכניסה לכנסת וראיתי אתכן, שמחתי מאוד שבאתן, שהתאפשר לבוא לכאן, לשמוע ממקור ראשון, להקשיב לכן, ללמוד על הרגישויות, על האחרות, על המקום שלנו כמי שיכולות, רוצות, מבקשות לסייע, אבל יחד אתכן.

עליזה לביא: כמו שפתחה מירי, המטרה של הדיון הזה היא באמת לשמוע מכל הגורמים המטפלים על דרך הטיפול, כמובן במקרה הנקודתי.

עליזה לביא: ואני לא אחזור על הפירוט המדויק ועל השאלות שהציגה חברת הכנסת רגב לכל משרד ומשרד ולכל גורם מטפל כזה או אחר.

עליזה לביא: אני רוצה ומבקשת לקחת את הדיון לקומה השנייה, לקומה השנייה לגבי מקרי אלימות.

עליזה לביא: על הכשל המתמשך במתן סיוע ובמתן עזרה בטיפול כדי למנוע הישנות של מקרים מהסוג הזה.

עליזה לביא: זו לא פעם ראשונה שאנחנו מתדיינים בעניין.

עליזה לביא: בכנסת הקודמת קיימה הוועדה ישיבה בנידון, בעקבות הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת יריב לוין.

עליזה לביא: בסיום הישיבה, אני מבקשת להזכיר – רבים יושבים ומכירים – החליטה הוועדה לפנות לשר לביטחון פנים להתאים קריטריונים לגיוס נשים בדואיות ערביות למשטרה; ולשר הרווחה, לפעול לגיוס עובדות סוציאליות בדואיות לתחום הטיפול באלימות במשפחה וגם למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי לקידום פתרון של הפרדת החשבון של קצבת ההכנסה לשני חשבונות נפרדים כך שהאישה תקבל את חלקה ישירות, מה שיפחית את החיכוך ואת הגורמים הסיבתיים שמביאים עוד ועוד מצוקות נוספות.

עליזה לביא: הוועדה לצערי הרב לא קיבלה תשובות להחלטות הללו.

עליזה לביא: לא קיבלנו סיוע גם בהבנה איפה הדברים עומדים.

עליזה לביא: אני רוצה גם בישיבה הזאת לקבל בבקשה התייחסות של כל הגופים שנקבתי בשמם, התייחסות לכל הנקודות וכל ההחלטות שהוועדה הציבה.

עליזה לביא: ובהחלט לקבל מנציגי המשרדים שיושבים כאן, וגם אם לא יושבים כאן, מירי, אנחנו כמובן נבקש את ההתייחסות שלהם.

עליזה לביא: אני רוצה לומר ושוב לחזור ולומר: הגיע הזמן לטפל בכל מה שקורה בחצר האחורית שלנו ולשים את הנושא במרכז הבמה, ובאמת לבוא ולהודות לך, מירי, על ההתגייסות המיידית לקיים את הדיון המשותף הזה, כי רק יחד נוכל לקדם את הנושא הזה.

מירי רגב: תודה רבה, לך.

מירי רגב: נפתח עם המשטרה, לאחר מכן רווחה.

מירי רגב: פה הוסיפה עליזה את סוגיית הביטוח הלאומי.

מירי רגב: יש כאן מישהו מהביטוח הלאומי?

עליזה לביא: כן, הזמנו.

מירי רגב: בבקשה תצטרפי סביב לשולחן.

מירי רגב: לאחר מכן נעבור להתייחסויות של הגורמים.

מירי רגב: אני רואה שנמצא כאן גם יושב-ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים, שלום לך וברוך הבא.

מירי רגב: גם נרצה שנציגת הנשים הבדואיות תדבר.

מירי רגב: חברות וחברי כנסת שנרשמו ידברו בין לבין.

עליזה לביא: ודאי, רק נקציב מסגרת זמן.

עליזה לביא: אנחנו מסיימים ב-11:30.

עליזה לביא: זו מסגרת הזמן של הדיון.

מירי רגב: מאה אחוז.

מירי רגב: נתחיל עם המשטרה.

מירי רגב: בבקשה, מי הנציג שמציג פה?

<איציק אלמוג: אני ראש מחלקת הנוער.

עליזה לביא: אתה רמ"ח נוער?

<איציק אלמוג: כן.

<איציק אלמוג: ראשית, כפי שפתחת, הנושא של רצח הפעוטות נמצא בעיצומה של החקירה, ולכן מטבע הדברים אני לא אוכל להתייחס באופן פרטני לנושא הזה כי הנושא הזה נמצא בחקירה.

<איציק אלמוג: באופן כללי אני אוכל לומר שכ-450 תיקי חקירה נפתחים מדי שנה כתוצאה מתלונות, לרבות מין ואלימות, על-ידי האוכלוסייה הבדואית.

<איציק אלמוג: שני שלישים מהתיקים הללו באופן טבעי הם מהפזורה בדרום וכשליש מכמות התיקים היא בצפון.

<איציק אלמוג: משטרת ישראל פועלת באופן אחיד ושוויוני ללא הבדל דת, גזע ומין - - -

באסל גטאס: האם יש קטגוריה של בדואים?

מירי רגב: שנייה.

מירי רגב: חברי כנסת יירשמו.

מירי רגב: אם היינו רוצים לשמוע אותך - - -

באסל גטאס: רק שאלה.

מירי רגב: לא, שאלות אחר-כך.

מירי רגב: תנו לו בבקשה לדבר.

מירי רגב: אני רוצה לשמור על זכותו לדבר ולהתבטא פה בוועדה.

מירי רגב: תודה רבה, לך.

באסל גטאס: להבהיר הבהרות.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: אני מבקשת לכבד את ההתנהלות פה.

באסל גטאס: מה יש לך?

מירי רגב: אתה תירשם, אני מבטיחה לתת לך זכות דיבור.

מירי רגב: בבקשה.

<איציק אלמוג: כפי שאמרתי משטרת ישראל באופן אחיד - - -

מירי רגב: אני מבקשת שתגביר את הקול, נורא קשה לשמוע אותך.

<איציק אלמוג: - - - פועלת באופן אחיד, שוויוני, קונסיסטנטי, מתמשך, ללא פשרות בכל מה שקשור לאלימות במשפחה.

<איציק אלמוג: החל מכניסת החוק למניעת אלימות במשפחה מערך שלם הוקם בנושא הזה, והחוקרים נקראים "חוקרי אלמ"ב – חוקרי אלימות במשפחה", שעוברים הסמכה, מתמחים, ולפרק זמן מאוד ממושך גם לא יכולים לשנות את התפקיד שלהם כחלק מהעניין שהם עוברים הכשרה מאוד ממושכת.

מירי רגב: האם גם החוקר בערד היה חוקר כזה?

מירי רגב: הוא לא היה חוקר צעיר?

<איציק אלמוג: לגבי המקרה הספציפי אמרתי שאני מבקש שלא להתייחס, כי הנושא נמצא בחקירה וזה חלק מהעניין.

מירי רגב: גם הנושא של החוקר הצעיר בחקירה?

<איציק אלמוג: אני יכול לאשר שמדובר בחוקר צעיר ששימש כחוקר תורן בתחנה.

מירי רגב: רק את זה רציתי לדעת.

<איציק אלמוג: לא היה אחראי מצדי לומר אם הוא עבר את כל ההכשרות עד כה.

מירי רגב: תודה.

חנין זועבי: כמה תיקים נסגרו?

עליזה לביא: בבקשה, אנחנו רוצים לשמוע.

עליזה לביא: אנחנו ניתן זמן דיבור, אני מבטיחה.

מירי רגב: את רשומה לדיבור.

אורית סטרוק: אי-אפשר לתת שאלות מנחות?

אורית סטרוק: היא שואלת שאלה חשובה.

חנין זועבי: כמה תיקים נסגרו?

<איציק אלמוג: אחת הבעיות המרכזיות שאנחנו מתמודדים אתן זה הרצון של אותה מתלוננת להגיע ולקבל סעד דמוי מקלט לנשים מוכות.

<איציק אלמוג: הדבר לא מקובל, קשה מאוד ובעייתי.

מירי רגב: למה הוא בעייתי?

<איציק אלמוג: אני אסביר.

<איציק אלמוג: אין רצון מצדן לעזוב את הבית בצורה הזאת, הן מחפשות יותר את ההגנה האחרת.

<איציק אלמוג: ובמקרה הזה אני אתן פירוט של מקרה ספציפי ללא שמות.

<איציק אלמוג: כשאישה מגישה תלונה, משטרת ישראל מבצעת הערכת מסוכנות.

<איציק אלמוג: זה טופס שמנבא וחוזה צפי למסוכנות מהסביבה שלה, מי עלול לפגוע באותה מתלוננת.

<איציק אלמוג: לאחר שאנחנו עושים הערכה מתקבלת החלטה.

<איציק אלמוג: במקרה המסוים הספציפי הזה הבנו שאותה אישה, מוטב יהיה שלא תישאר באזור מגוריה.

<איציק אלמוג: היא סירבה בכל תוקף.

מירי רגב: היא סירבה יחד עם הבנות שלה לצאת מהאזור?

<איציק אלמוג: אני לא מדבר על המקרה הספציפי הזה.

מירי רגב: אנחנו מדברים על זה.

<איציק אלמוג: אבל אמרתי שאני לא יכול להתייחס למקרה שנמצא כרגע בחקירה, וזה לא יהיה אחראי מצדי לתת פרטים שמתייחסים - - -

עליזה לביא: אני מקשיבה למלים שאתה משתמש בהן, אתה מדבר על הגנה אחרת, אתה אומר שלא מקובל.

עליזה לביא: השאלה שאני רוצה לשאול אותך, הרגישות שניתנת למקרים כאלה.

עליזה לביא: כלומר, אתה רואה אישה שכן מחליטה לבוא ולהתלונן, השאלה אם באמת המעטפת מבינה, מקבלת, רואה שיש פה מקרה חריג כשאישה כבר מחליטה לבוא ולהתלונן.

<איציק אלמוג: כפי שאמרת, קודם כול, הטיפול הוא לא רק לפתחה של משטרת ישראל.

<איציק אלמוג: הטיפול רב מערכתי ושייך למשרדים נוספים, שלהם אחריות ספציפית, מוגדרת בחוק, מעוגנת בחוק ומשתמשים בה על-פי הצורך.

<איציק אלמוג: במקרה הספציפי שהזכרתי, רציתי להסביר על הנחישות והרגישות של המשטרה.

<איציק אלמוג: כאשר אותה אישה במקום מסוים בארץ הגיעה והתלוננה ונוצר חשש שהולכים לפגוע בה, הבנו שאי-אפשר, היא לא מוכנה להתפנות בשום פנים ואופן, היא רוצה לחזור הביתה, הבנו שהיא נמצאת בסכנה ממש קיומית.

<איציק אלמוג: פעלנו בשעת לילה, ממש באישון לילה, והוצאנו צווים, דרך בית המשפט, צווי הרחקה, צו הגנה עבורה מאנשים ספציפיים, כדי להרחיק אותם ממנה.

חנין זועבי: האם עשיתם את זה על בת ה-15 שנהרגה לפני חודש?

<אלי דוידסון: גברתי - - -

מירי רגב: תציג את עצמך לטובת הפרוטוקול.

<אלי דוידסון: אני ממלא מקום רמ"ט נפגעי עבירה במטה הארצי.

<אלי דוידסון: בהמשך לדבריו של נצ"מ אלמוג אני רוצה להסביר ולעשות אולי הבחנה.

<אלי דוידסון: המקרה המצער מאוד מבחינתנו שקרה בערד, אנחנו לא ניכנס אליו, הוא כרגע בחקירה וגם הבירור המשמעתי עדיין בתהליך.

<הזאר אלחאדי: אתם יכולים לתת מידע ראשוני גם כשזה בחקירה.

<אלי דוידסון: לא.

<אלי דוידסון: אנחנו לא יכולים לתת מידע.

<הזאר אלחאדי: למה אתם לא יכולים?

<אלי דוידסון: אנחנו מנועים.

<הזאר אלחאדי: אנחנו דנים פה בגלל המקרה הזה.

<אלי דוידסון: אני לא אתווכח אתך, גברתי.

<הזאר אלחאדי: אפשר לתת קצת מידע.

<אלי דוידסון: דיברתי גם בוועדה לקידום מעמד האישה ממש יומיים לפני הרצח, הסברתי שיש לנו מערך של חוקרים, של חוקרי אלימות במשפחה.

<אלי דוידסון: יש לנו מערך של חוקרים שנקראים "חוקרי חסרי ישע".

<אלי דוידסון: צריך להבין שקטינים נחשבים מבחינתנו לחסרי ישע, גם מבחינת החוק, ויש מערך מיוחד של חוקרים שאמור לחקור ולטפל בנושא של חסרי ישע.

<אלי דוידסון: יש לנו חוקרים שחוקרים עבירות מין.

<אלי דוידסון: הנתונים שמסרנו מתייחסים לכלל העבירות שנעברו כלפי קורבנות נשים בדואיות, שכוללים עבירות אלימות, עבירות מין.

<אינסאף אבו שארב: אבל בכל הארץ, לא רק נשים בנגב.

<אלי דוידסון: בכל הארץ, וכמו שנצ"מ אלמוג אמר, החלוקה היא שני שלישים בדרום ושליש בצפון.

<אלי דוידסון: יש עוד בודדים במקומות אחרים.

<אלי דוידסון: כמו שמעלים את הנושא של הרצח בערד כדוגמה להתנהלות לא תקינה – ושוב, הכול בבדיקה ושום דבר לא נקבע – אנחנו רוצים להביא דווקא מקרה שאירע ממש בזמן האחרון.

מירי רגב: רפ"ק דוידזון, אנחנו יודעים לחלוטין, ואני רוצה להגיד פה שישמעו גם השוטרים ודרככם למטה, לצערי הוועדה לא עוסקת במקרים החיוביים שהמשטרה עושה.

מירי רגב: אין לי ספק שהמשטרה פועלת ועושה ככל שניתן כדי להגן על הציבור.

מירי רגב: אין לי ספק בזה.

מירי רגב: ואני בטוחה שלא רק אני, אלא גם חברי הוועדה ורבים מאזרחי המדינה מעריכים את פעילות המשטרה.

מירי רגב: הוועדה הזאת נועדה כדי לדבר על נושא בעייתי ולהציג את הנושא הבעייתי.

מירי רגב: אנחנו מדברים כרגע על משהו ספציפי, בוא לא נלך מסביב.

מירי רגב: אנחנו מדברים על נושא ספציפי – רצח של שתי פעוטות, ילדות חסרות אונים, לאחר שבמשך שנים האם התלוננה גם במעלה אדומים על הסוגיה הזאת וגם באה למשטרה בערד והתלוננה.

מירי רגב: הרי לא לחינם לקח על עצמו יוני, ויפה מצדו, הוא פעל כראוי – לקח אחריות וסיים את תפקידו.

מירי רגב: הוא אמר: אני לוקח אחריות על מה שקורה.

מירי רגב: אני לא מבקש שיפטרו אותי, לוקח אחריות.

מירי רגב: אם זה בגלל מקצועיות או בגלל נושא אחר, נחכה לשמוע אתכם.

מירי רגב: הרי הוועדה שהחליטה לפטר אותו, דנה בזה.

מירי רגב: יש התייחסות למה שקרה שם בערד.

מירי רגב: המפכ"ל ביקר בערד.

מירי רגב: אני רוצה להבין מה קרה שם, ושוב לא מתוך ניתוח המקרה.

מירי רגב: מה אנחנו עושים בהמשך?

מירי רגב: הרי כרגע כנראה הקהילה הבדואית לא תשתנה מהקצה אל הקצה.

מירי רגב: נעשה דיונים בנושא הקהילה הבדואית, נעשה דיונים בנושא הנשים הבדואיות - - -

פנינה תמנו: לא בטוח שהקהילה הבדואית היא זו שצריכה להשתנות.

מירי רגב: שנייה.

מירי רגב: יש כאן היבטים שאם אישה לא מוכנה להתפנות וללכת למקלט לנשים, יש כאן בעיה.

<אינסאף אבו שארב: השאלה למה, למה היא לא מוכנה.

מירי רגב: השאלה למה היא לא מתפנה.

<אינסאף אבו שארב: אין מי שיגן עליה.

מירי רגב: האם היא לא מתפנה כי אין מי שיגן עליה והיא מפחדת שהיא תחזור ויהרגו אותה?

מירי רגב: חברים, בואו לא נברח מהדיון.

מירי רגב: יש כאן סוגיות קשות שצריך לדבר עליהן מול השיח'ים ומול הקהילה הבדואית - -

<אינסאף אבו שארב: לא רק השיח'ים.

מירי רגב: - - לא נברח מהן, אבל זה לא הדיון כרגע.

מירי רגב: לכן אני מבקשת מהמשטרה, תגידו לנו מה שאתם יכולים להגיד לנו בעניין של הרצח הזה ומה למדתם כרגע, והאם יש דברים שלמדתם כדי להימנע ממקרים כאלה בהמשך.

<איציק אלמוג: ראשית, הוועדה שהוקמה על-פי החלטת הוועדה, קיבלה מנדט לבדוק את התנהלותה של התחנה הספציפית במהלך 24 שעות, במהלך האירוע.

מירי רגב: ולא מה שקרה לפני.

<איציק אלמוג: אמרתי "24 שעות", כולל מה שקרה לפני, לפי הפתיח של גברתי.

מירי רגב: תסביר לי.

מירי רגב: אני מבינה מהר כשמסבירים לי לאט.

מירי רגב: האם המנדט של הוועדה הוא לחקור את מה שקרה ב-24 השעות בתחנת ערד או גם לחקור מה קרה במעלה אדומים?

<איציק אלמוג: ועדת הבדיקה לא מונתה לבדוק אם הרצח בוצע כתוצאה מליקוי כזה או אחר.

<איציק אלמוג: זה לא דבר שאפשר לקבוע, כי זה הרבה אילו ואילו.

מירי רגב: ברור.

מירי רגב: אבל מעלה אדומים, האם זה יהיה חלק מהחקירה או שנקים לזה ועדה נפרדת?

<איציק אלמוג: היא חלק מהבדיקה, גם הנושא של תחנת מעלה אדומים.

מירי רגב: מצוין, אז לא רק 24 שעות.

<איציק אלמוג: מה שאני יכול לומר שהתלונות בתחנת מעלה אדומים הן משנים קודמות והן לא קשורות ולא רלוונטיות לאירוע שנבדק בנושא הספציפי, זה בוודאות.

מירי רגב: בעיני זה רלוונטי, אבל אני אסכם את העניין אחר-כך.

<איציק אלמוג: דבר נוסף, מבלי שאני כמובן רוצה לפרט את העניין הזה.

<איציק אלמוג: אני לא יכול להיכנס יותר לתוככי החקירה, אבל האם שהגישה את התלונה נהגה מדי פעם להגיע למעלה אדומים, כי מקום מגוריה הוא באזור בית חנינה בירושלים, וזה היה קרוב לה ונוח לה יותר.

מירי רגב: בסדר גמור.

מירי רגב: היא צריכה לנסוע באוטובוס כדי להגיע לתחנת משטרה?

<אינסאף אבו שארב: התלונה הספציפית היתה בערד.

<איציק אלמוג: בנותיה המנוחות התגוררו יותר משנה עם אביהן באזור ערד ולא במעלה אדומים.

עליזה לביא: עולה פה מצוקה נוספת של נשים מהסוג הזה, כשמצד אחד מקום מגוריהן הוא במקום מסוים והן שייכות למקום אחר.

עליזה לביא: כלומר, השאלה היא, ואנחנו מכירים את הסוגיה הזאת, זה לא אישה אחת, יש עוד נשים במצבה – השאלה אם אתם מכירים את הרגישויות הנוספות לגבי מעמדן של נשים מהסוג הזה.

<אינסאף אבו שארב: האם יש התאמה גם מבחינת שפה?

אורית סטרוק: אי-אפשר לדון רק במקרה אחד.

אורית סטרוק: הסיפור הזה הוא קצה קרחון של תופעה איומה, והשאלה איך מטפלים בתופעה כולה.

אורית סטרוק: אי-אפשר לעסוק רק בסיפור הזה.

עליזה לביא: נכון, אבל הסיפור הזה הוא מיקרוקוסמוס לגבי התייחסות כוללת, כי אנחנו רואים כשל מתמשך, ואני מסכימה עם חברתי שכל הנושא של מעלה אדומים מקרין ומשליך על ההתייחסות שקיבלה אותה מתלוננת, אותה אישה.

עליזה לביא: אדוני, רצית להתייחס.

<איציק אלמוג: נמצא אתנו רפ"ק שלום, שהוא היועץ לענייני ערבים של המחוז הדרומי.

<איציק אלמוג: הוא הוזמן לוועדה, והוא יוכל קצת לפרט יותר בפריזמה רחבה וממוקדת.

עליזה לביא: בבקשה.

<שלום בן סולמון: בוקר טוב לכולם.

<שלום בן סולמון: בקצרה, בקליפת אגוז, כי זה נושא לסמינר שלם - - -

עליזה לביא: אולי נעשה אותו.

עליזה לביא: אולי זו תהיה אחת ההמלצות.

עליזה לביא: אולי נעשה כולנו את הסמינר הזה.

<שלום בן סולמון: אני בהחלט מקבל ומצטרף להמלצה של גברתי.

<שלום בן סולמון: בכלל תפיסת העולם באוכלוסייה הבדואית שכבודה של אישה פנימה, וכל דבר שיוצא מבפנים החוצה פוגע - - -

<קריאות: - - -

מירי רגב: ניתן לכם גם להתייחס.

חנין זועבי: אם זו הנחת היסוד שלך, זה כבר חלק מהבעיה.

מירי רגב: אני מבקשת לתת לו לדבר.

חנין זועבי: - - - זה חלק מהבעיה.

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, בואי נקשיב.

עליזה לביא: בחלק מהביקורת שיש לנו, אנחנו צריכות לשמוע את הדברים כדי לבקר, אז נשמע אותם אחת ולתמיד ועם זה נתמודד.

עליזה לביא: בבקשה, אדוני.

<שלום בן סולמון: אפשר לבקר את הדברים כמה שרוצים.

<שלום בן סולמון: אני משקף מצב כפי שאני רואה אותו בעיניים המקצועיות שלי, אפשר גם להתווכח אתי, זה בסדר.

<שלום בן סולמון: ואם זה מעלה כזה רעש, סימן שיש בעיה באמת.

מירי רגב: מאה אחוז.

מירי רגב: תמשיך בבקשה את הסקירה שלך.

חנין זועבי: איפה הבעיה?

<שלום בן סולמון: ברשותך, גברתי.

<שלום בן סולמון: מאחר שכך האישה אמורה להישמע לבעלה או לאביה, ומשום כך כל פריצה שהחברה הבדואית עוברת, כרגע החברה בדואית עוברת הרבה מאוד משברים מחברה מאוד-מאוד פטריארכלית מאוד-מאוד שמרנית, לחברה מערבית, פתוחה, עם כל הטכנולוגיה המערבית, פלאפונים הרבה יותר, טוויטר, רשתות חברתיות, שהחברה בדואית נחשפת אליהם - - -

<קריאות: - - -

מירי רגב: שנייה רגע, בנות.

<אינסאף אבו שארב: לא צריך לתת לנו הרצאה על מצב הנשים.

מירי רגב: תתכנס כי אנחנו רוצים לשמוע עוד אנשים כאן.

<שלום בן סולמון: מאחר שכך, ואני לא נגד העניין, אלא אני בעד העניין, רק לוקח זמן לחברה הבדואית כנראה לעכל שלאישה יש גם מודעות והיא גם אדם בזכות עצמו, לכן כל שבר כזה שנוצר בהתנהגות - - -

חנין זועבי: מה זה רלוונטי?

<קריאות: - - -

עליזה לביא: אנחנו רוצות להקשיב.

מירי רגב: אי-אפשר לנהל כך את הדיון.

חנין זועבי: מה זה רלוונטי?

חנין זועבי: אתה משטרה?

חנין זועבי: אתה אמור להגן על אזרחים - -

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: - - אתה לא מופקד על הערכים התרבותיים שלהם ולא על - - -

<קותר אלסאנע: נו, באמת.

<קותר אלסאנע: זו הסוגיה שבאנו לדון בה כאן?

<קותר אלסאנע: זה מעליב.

<קותר אלסאנע: אנחנו סוף כל סוף יודעות להשתמש בטוויטר.

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, תני לנו לשמוע, ללמוד ולהכיר, בבקשה.

עליזה לביא: אדוני, בבקשה.

<שלום בן סולמון: אילולא זו היתה בעיה, כנראה לא היינו צריכים להתכנס.

<שלום בן סולמון: ולכן כל תזוזה הכי קטנה זה משפיע.

<שלום בן סולמון: וחוויתי מקרים של קטטות איומות ונוראות שכמעט הגיעו לרצח, כי מישהו הסתכל בצורה עקומה על אחות של מישהו אחר, עד כדי כך.

מירי רגב: זה מורכב, חבר'ה.

מירי רגב: את האמת צריך להגיד.

מירי רגב: אנחנו מבינים את העניין.

<קריאות: - - -

<אינסאף אבו שארב: - - - מה המשוואה עושה לאישה שמגיעה.

<אינסאף אבו שארב: אחרי שהאישה מגיעה להתלונן, האם אתם מגינים על אותה אישה?

<אינסאף אבו שארב: תעזוב אותי מנשים שלא מגיעות.

<קותר אלסאנע: כל מקרה רצח אתם מטאטאים מתחת לשטיח.

<קותר אלסאנע: אתה מסתובב סביב סוגיה אחרת לגמרי.

<קותר אלסאנע: אתה לא מתייחס למקרה.

<קריאה: - - - למתורגמניות שיש לכם, שלא מותאמות.

<שלום בן סולמון: האם אני יכול להשלים את דברי, גברתי?

<קותר אלסאנע: אני רוצה לדעת כמה - - -

מירי רגב: סליחה, רגע.

מירי רגב: את רוצה שאני אוציא אותך מהוועדה?

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים להמשיך כך.

עליזה לביא: הזמן אוזל, ואנחנו נצטרך לעזוב ב-11:30 כך או אחרת.

עליזה לביא: לפני שאני עוברת לנציג של משרד הרווחה, משפט סיום שלך.

עליזה לביא: בבקשה.

<שלום בן סולמון: הייתי אישית נוכח לא פעם ולא פעמיים בשיתוף עם משרד הרווחה בדרום בניסיונות לפתרון בעיות של נשים שבאו והתלוננו על אלימות כזאת או אחרת, בחלק מהמקרים נשים הסכימו לצאת למקלט, בחלק מהמקרים אנשים פשוט לא הסכימו, למרות שהוסבר להם ברחל בתך הקטנה מה הסיכונים שהן לוקחות על עצמן והן סירבו בתוקף.

<שלום בן סולמון: משטרה לא יכולה לפעול בניגוד לרצונה של אישה, ואם המקרה חריג מאוד, כמו שנאמר על-ידי עמיתי, מוציאים צו של בית משפט וכופים עליה את הפתרון.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: מירי בקר, משרד הרווחה.

עליזה לביא: רכזת השירות לרווחת הפרט והמשפחה.

עליזה לביא: התייחסות נקודתית לעניין.

<מירי בקר: אני עובדת 15 שנה עם החברה הבדואית, אני לא משתמשת במלה מגזר כי זה לא גזרה ולא משהו גזור, זו החברה הבדואית.

<מירי בקר: והחברה הבדואית היא לא חברה אחידה, היא חברה שיש בה הרבה מאוד מורכבויות, הרבה מאוד פנים, אנחנו מודעים לזה, אנחנו עובדים כל השנים וחושבים איך אפשר לעזור לנשים שמגיעות, ויש בין 150 ל-200 תלונות של נשים בדואיות בשנה במשטרה.

<מירי בקר: יש הפניות למקלטים, בין 36 ל-50 בקשות של נשים להגיע למקלטים.

פנינה תמנו: כמה אחוזים זה מהנשים שפונות?

<מירי בקר: לא כל ה-200 תלונות זה מי - - -

פנינה תמנו: אני שואלת, כמה הגיעו למקלטים?

<מירי בקר: בסביבות 30, משהו כזה.

פנינה תמנו: זה 50% מהנשים שפונות?

<מירי בקר: 30%.

עליזה לביא: 200-150.

עליזה לביא: 30% הגיעו למקלטים.

עליזה לביא: זה סדר הגודל.

<אלמוג חולות: חשוב לדעת שזה אחוז גבוה יותר - - -

עליזה לביא: מי גברתי?

<אלמוג חולות: מנהלת מקלט באזור הדרום ונציגת מנהלות המקלטים.

<אלמוג חולות: חשוב לדעת שמבחינת אחוז הנשים שמופנות למקלטים אחרי תלונה, האחוז בחברה הבדואית הוא יותר גבוה מאשר בחברה הישראלית.

<אלמוג חולות: בחברה הישראלית מדובר על משהו כמו 10,000 תלונות למשטרה על אלימות, ומתוכן מגיעות למקלטים משהו כמו 600 נשים בשנה.

<אלמוג חולות: היחסים הם אחרים לחלוטין.

עליזה לביא: תודה על ההבהרה.

מירי רגב: א', האם יש לכם כוח-אדם מספיק ברווחה?

מירי רגב: ב', האם באמת את חשה ברווחה שיש חשש לנשים בדואיות לבוא ולהתלונן שלא יגנו עליהן בחברה הבדואית?

<מירי בקר: קודם כול, לשאלה הראשונה, יש לנו בארץ 14 מקלטים.

<מירי בקר: כוח-האדם שמטפל ביישובים – בנגב יש לנו שמונה לשכות רווחה, שמונה לשכות רווחה בדואיות שהעובדים שם הם גם מהחברה וגם ישראלים.

<קריאה: אנחנו גם ישראלים.

<מירי בקר: התכוונתי גם דוברי עברית לא בדואים.

<מירי בקר: הבעיה הגדולה שלנו היא למצוא עובדים מהחברה הבדואית שמוכנים להתמודד עם בעיה של אלימות במשפחה.

<מירי בקר: יש לנו קושי מאוד גדול בזה.

<מירי בקר: המורכבות של להיות שייך לחברה ולטפל באלימות היא מאוד גבוהה, ולכן - - -

מירי רגב: כשאת עושה ביקור בית כמו בחברה הישראלית, את יכולה להגיע לביקור בית אצל הבדואים?

<מירי בקר: בלי בעיה.

מירי רגב: יש פתיחות ואין לך חששות?

<מירי בקר: יש פתיחות, יש הבנה, יש מקום לשיח.

<מירי בקר: הקמתי יחד עם משרד הרווחה בשנת 2004 את המרכז לשלום המשפחה הבדואית בבאר-שבע מתוך כוונה לעזור ולהוציא את ההתמודדות עם בעיות אלימות מתוך הלשכה.

<מירי בקר: חבל לי - - -

עליזה לביא: מה חבל?

עליזה לביא: לא הבנתי.

<מירי בקר: חבל לי שאין לי יותר אנשים מתוך החברה, שמרגישים שמוכנים - - -

מירי רגב: למה הן לא באות?

עליזה לביא: המצוקה היא שאין לך עוד עובדים, זה לא כי אין להן מודעות או שהן לא לומדות?

<מירי בקר: לא.

<מירי בקר: הבעיה היא הנושא לא כוח-אדם.

<מירי בקר: זה מרתיע אנשים, גם נשים וגם גברים.

מירי רגב: למה זה מרתיע?

<מירי בקר: מפני שאם את שייכת - - -

<אינסאף אבו שארב: לא.

<אינסאף אבו שארב: לא נכון.

מירי רגב: שקט, בבקשה.

מירי רגב: היא מדברת.

מירי רגב: את יכולה לצאת.

<מירי בקר: זו דעתי.

<מירי בקר: את יכולה לא להסכים אתה.

מירי רגב: למה זה מרתיע בדואיות ובדואים להתנדב במרכז הזה?

<מירי בקר: לא להתנדב.

מירי רגב: לעבוד.

מירי רגב: סליחה, לעבוד.

<מירי בקר: זה מרתיע מכיוון שברגע שאת שייכת למשפחת X ואת צריכה לעזור לאישה ממשפחת Y, החברה במקום, ביישוב, רואה בך הרבה פעמים כמי שנלחמת נגדם.

<מירי בקר: זאת אומרת, את צריכה הרבה מאוד כוח נפשי והרבה מאוד בגרות.

מירי רגב: זאת אומרת, היא פוחדת.

מירי רגב: דברי במושגים ברורים.

מירי רגב: אנחנו רוצים להתקדם.

מירי רגב: בואו נגיד את האמת, האישה הבדואית פוחדת לפעמים לבוא ולהתלונן.

<מירי בקר: לא.

<מירי בקר: אני לא מדברת עליה, אני מדברת על העובדים.

מירי רגב: את מדברת גם על העובדה שהם יבואו לעבוד במרכז כזה, כי היא פוחדת.

פנינה תמנו: היא אומרת דבר והיפוכו.

פנינה תמנו: מצד אחד היא אומרת שיש מקום לשיח, ומצד שני היא אומרת שאנשים מפחדים לבוא - - -

<מירי בקר: נכון.

<מירי בקר: אני רוצה להגיד לך שהמקום לשיח הוא הרבה פעמים בין עובדים יהודים ובין המשפחה הבדואית יותר מאשר בין עובד בדואי למשפחה.

<מירי בקר: זה לא סותר.

עליזה לביא: מירי, מבחינת חוות הדעת המקצועית שלך וההיכרות שלך, דיברת פה על השנים הרבות שאת נמצאת ומכירה מקרוב, מה נכון יותר?

עליזה לביא: אני מקשיבה לך.

עליזה לביא: מבחינתך, מה נכון יותר דווקא נוכח הרגישות שכרגע דיברת עליה?

עליזה לביא: האם נכון שיהיו דווקא עובדים רחוקים או דווקא עובדים שכן קרובים?

עליזה לביא: אני מקשיבה ואני מבינה שעדיף שיהיו עובדים רחוקים.

<מירי בקר: כן, חד וחלק.

<מירי בקר: גם אם זה לא פוליטיקלי קורקט – כן.

עליזה לביא: תודה רבה.

מירי רגב: למשרד הרווחה אין שום בעיה לעבוד במגזר הבדואי?

מירי רגב: משרד הרווחה לא זקוק לכוח-אדם?

<מירי בקר: משרד הרווחה זקוק לכוח-אדם.

<מירי בקר: אין לי מספיק כוח-אדם.

מירי רגב: מהחברה הבדואית את רוצה.

<מירי בקר: מהחברה הבדואית, אבל יש לנו ניסיונות בלתי פוסקים לפתרונות.

<מירי בקר: תבינו שזה לא פתרון אחד, זה פתרונות שונים.

<מירי בקר: יש לנו פתרונות גם בתוך הבית, גם מחוץ לבית וגם משפטיים.

<קרן שמש-פרלמוטר: בואו נשמע את הנשים בנגב ולא על הנשים.

מירי רגב: אני מבקשת מנציגת הביטוח הלאומי שתציג לנו איך הביטוח הלאומי עובד מול החברה הבדואית.

עליזה לביא: התייחסות כמובן גם למה שביקשתי, לנושא של ההפרדה.

מירי רגב: אחר-כך נעבור לחברי הכנסת.

<קרן שמש-פרלמוטר: בואו נשמע קודם את הנשים.

מירי רגב: תמתינו.

מירי רגב: נשמע את הנשים.

<קריאה: תנו לנשים הבדואיות לדבר.

<קרן שמש-פרלמוטר: למה גם השיח הזה פטרוני?

<קרן שמש-פרלמוטר: אנחנו יודעות מה הבעיה?

<קרן שמש-פרלמוטר: הבעיה שהמדיניות נקבעת על ידם.

מירי רגב: תודה.

עליזה לביא: בבקשה, גברתי.

<נעמה שליו: לעניין תהליכי טיפול - - -

מירי רגב: חברים, אני מבקשת שיהיה פה שקט.

<נעמה שליו: תהליך הטיפול בנשים מוכות בכלל ובמגזר הבדואי בפרט זהה לצורך העניין.

<נעמה שליו: אם חלק מהנשים מקבלות גמלה, זה בעיקר גמלת הבטחת הכנסה.

<נעמה שליו: יש אפשרות שהיא מקבלת גמלה למרות היותה נשואה.

<נעמה שליו: היא מוכרת כהורה יחיד ומקבלת גמלה בזכות עצמה עבורה ועבור ילדיה, ויש מצבים שהיא ממשיכה להתגורר במשפחה.

<נעמה שליו: אם אנחנו מדווחים ויודעים על המקרה, בין אם זה באמצעות שירותי הרווחה ובין אם היא ממציאה אישור מהמשטרה שהיא הגישה תלונה, היא מקבלת את חלקה בגמלה לחשבון הבנק שלה ולא יחד עם בן זוגה.

<נעמה שליו: את אותה גמלה משפחתית מחלקים - - -

מירי רגב: ברגע שאת יודעת שהיא נפרדה מבן זוגה.

<נעמה שליו: אם היא נפרדה פיזית והם גרים במקום אחר, אני מתייחסת אליה כהורה יחיד לכל דבר.

<קרן שמש-פרלמוטר: זה לא נכון.

<קרן שמש-פרלמוטר: זה פשוט לא נכון.

<קותר אלסאנע: זה לא נכון.

<קותר אלסאנע: אני עובדת סוציאלית - - -

מירי רגב: שנייה, רגע.

<קותר אלסאנע: אבל זה לא נכון.

<קותר אלסאנע: היא אומרת דברים לא הגיוניים.

עליזה לביא: בגלל זה אנחנו רוצות קודם כול לשמוע.

מירי רגב: את רוצה לנהל את הדיון?

מירי רגב: בואי בבקשה, שבי במקומנו, תנהלי את הדיון.

<קותר אלסאנע: היא אומרת דברים לא הגיוניים.

עליזה לביא: שנייה.

עליזה לביא: בבקשה.

<הזאר אלחאדי: היא עובדת סוציאלית בדואית והיא יודעת.

מירי רגב: שנייה.

מסעוד גנאים: מירי, תני לה לדבר.

מירי רגב: שנייה.

מירי רגב: היא רשומה.

מירי רגב: היא רשומה.

מירי רגב: תודה שנכנסת, טוב שהגעת, אני שמחה שהגעת לדיון.

מירי רגב: תאמין לי שהיא רשומה.

מסעוד גנאים: בסדר גמור.

מירי רגב: ואתה יודע שהדיון הזה ביוזמתנו, אז בבקשה.

מסעוד גנאים: אני יודע.

מירי רגב: אז תעזור לנו לנהל אותו נכון.

מסעוד גנאים: אני רוצה לעזור לכם שאנשים ידברו.

עליזה לביא: דחינו דברים אחרים כדי לקיים אותו ביחד.

עליזה לביא: בבקשה, גברתי.

<נעמה שליו: כל עוד אנחנו מודעים ויודעים וכל עוד יש לנו אפשרות לשלם לה, למרות היותה רשומה כנשואה בתעודת זהות וכהורה יחיד, או לחילופין כשמקבלים גמלה זוגית, אנחנו מפצלים את התשלום בין הבעל לבין האישה שכל אחד יקבל את חלקו.

<נעמה שליו: יש מצבים שבהם יש קושי אמיתי לבדוק האם באמת קיימת נפרדות.

<נעמה שליו: האם היא באמת עזבה את הבית.

<נעמה שליו: הרבה פעמים, למרות שהם נפרדים, ואנחנו באמת מאמינים שנפרדים או יש קושי אמיתי לגור ביחד, הרבה יותר קשה להוכיח שאכן הם מקיימים שני משקי בית נפרדים, כי הם ממשיכים להתגורר בסמיכות, כי האישה נשארת לגור בשבט או בקהילה או בסמיכות.

מירי רגב: כמה נשים יכולות להיות לבדואי אחד שיכולות להתלונן שהן גרושות, ארבע?

<קרן שמש-פרלמוטר: גם ליהודי אין הגבלה על מספר הגרושות וגם לבדואי.

מירי רגב: אבל הן מתחתנות רק עם אחד.

מירי רגב: במקביל - - -

<קריאה: זה לא גרושות, זה - - -

מירי רגב: שנייה, רגע.

מירי רגב: חברים, אני רוצה להבין את הבעיה כדי לעזור לכם.

מירי רגב: אם אני לא אבין את הבעיה - - -

<קרן שמש-פרלמוטר: אם את רוצה להבין את הבעיה, תשמעי את הנשים.

<קרן שמש-פרלמוטר: יש דוחות שנעשו.

<קרן שמש-פרלמוטר: אנחנו לא מתקדמים בזה ששומעים כל הזמן רק את ההגמוניה.

עליזה לביא: אני מבקשת לא לבקר את מהלך הדיון.

מירי רגב: בדואי יכול לשאת ארבע נשים, נכון?

מירי רגב: הוא במקביל יכול להתגרש מאחת מהן.

<קותר אלסאנע: הוא יכול להתגרש - - -

<קריאה: מה זה "יכול"?

<קריאה: הוא לא יכול.

אורית סטרוק: מה זה "יכול"?

אורית סטרוק: מה זה "יכול"?

אורית סטרוק: זה מנוגד לחוק.

אורית סטרוק: זה מנוגד לחוק של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: נציגת הביטוח הלאומי אמרה כרגע שיש נשים שנשואות שמוכרות כמקבלות גמלה.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: אי-אפשר.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין שום דבר.

עליזה לביא: גברתי, תמתיני רגע.

אורית סטרוק: מה זה הוא יכול לשאת ארבע נשים?

אורית סטרוק: שום אזרח במדינת ישראל לא יכול, כי זה מנוגד לחוק.

מירי רגב: אורית, לזה אני חותרת.

מירי רגב: אולי פשוט תירגעי.

מירי רגב: פשוט תירגעי.

מירי רגב: זה בלתי אפשרי ככה לנהל אתך דיון.

עליזה לביא: גברתי, קודם כול אני אשמח שתציגי את עצמך.

מירי רגב: תציגי את עצמך, בבקשה.

<קותר אלסאנע: אני עובדת סוציאלית במועצה המקומית לקיה וגם יועצת ראש המועצה למעמד האישה.

<קותר אלסאנע: אני שמחה שאני נמצאת היום כאן.

<קותר אלסאנע: אני רוצה להגיד דבר אחד לגבי הגמלאות שמקבלות הנשים במגזר הבדואי.

<קותר אלסאנע: אפילו כשהיא נפרדת ומגישה תלונה על אלימות במשפחה, הביטוח הלאומי הוציא מושג כזה של "משפחה מורחבת" והוא מחלק את הגמלה בין האישה לגבר.

<קותר אלסאנע: זאת אומרת, הוא מחלק את הגמלה לשני תשלומים.

<קותר אלסאנע: מה שיוצא שהאישה מקבלת בין 1,300 שקל ל-1,400 שקל והיא צריכה לחיות מזה בנוסף לילדים הקטנים.

<קותר אלסאנע: כשיש שישה, שבעה ושמונה ילדים, היא חייבת לחיות מזה.

<קותר אלסאנע: זו עוד סוגיה שמונעת מהאישה לעשות את הצעד, לקום וללכת ולעזוב - - -

מירי רגב: תאירי את עינינו.

מירי רגב: לפי הדין שלכם, כשאתם נפרדים, הילדים נשארים אצל הגבר?

<קותר אלסאנע: לא.

<קותר אלסאנע: לרוב הילדים נשארים עם האימא.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני רוצה בבקשה לשמוע את עורכת-הדין אינסאף אבו שארב מארגון אית"ך.

עליזה לביא: בבקשה.

מירי רגב: לאחר מכן אנחנו עוברות לחברי הכנסת.

מירי רגב: הראשונה שנרשמה היא פנינה ואחריה אורית, אבל בגלל שחיליק בר אומר שהוא צריך ללכת לאיזה נושא של היושב-ראש, אז אתה תדבר ותצא - - -

יחיאל חיליק בר: רק שתי שאלות.

מירי רגב: לא קשור.

מירי רגב: אתה מדבר ויוצא?

עליזה לביא: נשמע קודם את עורכת-הדין אינסאף אבו שארב מארגון איתך.

עליזה לביא: בבקשה.

<אינסאף אבו שארב: אני אומנם מארגון אית"ך-מעקי, אבל נמצאת כאן כמייצגת של ארגוני הנשים הבדואיות, של "סידרה", של "בת המדבר", של "יסמין אלנגב" – כל ארגוני הנשים הבדואיות שתומכות ועומדות גם מאחורי הדיון הזה.

<אינסאף אבו שארב: גם אנחנו פנינו וביקשנו לקיים את הדיון.

<אינסאף אבו שארב: יש לנו דוח בנושא הזה של קשר השתיקה.

<אינסאף אבו שארב: לפני שנה יצא הדוח והוצג גם בכנסת בשנה שעברה.

<אינסאף אבו שארב: מכיוון שהתופעה קיימת בממדים מאוד גדולים, ומכיוון שאף אחד לא שם את זה על השולחן ולא בא ובדק מה הסיבות שהנשים הבדואיות לא מקבלות את ההגנה הראויה ממוסדות המדינה, אם זה רווחה ואם זה משטרה, הוצאנו את הדוח הזה שראיין נשים, בדק את התופעה לעומק מול המשטרה, מול הרווחה, מול משרד הבריאות.

<אינסאף אבו שארב: בא ושם את הנתונים שלו, נתונים מאוד-מאוד מפחידים מבחינת עוצמת האלימות והמורכבות שלה.

עליזה לביא: תנסי לתאר לנו את זה בכמה משפטים.

<אינסאף אבו שארב: מדובר באלימות מורכבת, מגוונת, ב-80% מהנשים.

<אינסאף אבו שארב: אני מדברת על 2,000 נשים שהגיעו למרכז הזכויות.

<אינסאף אבו שארב: אחוז גדול מהנשים, אין להן אמון במערכת הרווחה.

<אינסאף אבו שארב: גם אם הן פונות למערכת הרווחה, לעובדת הסוציאלית, הן לא נבדקות ולא נשאלות על העניין הזה.

<אינסאף אבו שארב: זה לא העניין שנמצא בתחום הטיפול שלהם, זה יותר בעזרה וכל מיני דברים אחרים ולאו דווקא באלימות.

מירי רגב: משרד הרווחה לא נותן מענה לפנייה של הנשים הבדואיות?

<אינסאף אבו שארב: נכון.

<אינסאף אבו שארב: נשים באות לספר לי על האלימות.

<אינסאף אבו שארב: ואני שואלת: היית ברווחה?

<אינסאף אבו שארב: היית אצל העובדת הסוציאלית?

<אינסאף אבו שארב: האם זה נבדק שם?

<אינסאף אבו שארב: לא.

<אינסאף אבו שארב: זה לא טופל.

<אינסאף אבו שארב: גם אם זה הגיע, מעלימים עין ביודעין.

<אינסאף אבו שארב: אותו דבר גם לגבי המשטרה.

<אינסאף אבו שארב: רק אחרי הדוח שהיה לפני שנה והדיון שהיה בכנסת, הואילה המשטרה, ואני מדברת על משטרת העיירות שמשרתת חצי מהאוכלוסייה הבדואית, להזמין מתורגמניות ערביות, גם הן בעצמן לא שולטות בניב הבדואי.

<אינסאף אבו שארב: הייתי במהלך חקירה של אישה, אותה אישה הגיעה יום לפני למשטרה כדי להתלונן במשטרת העיירות ופשוט החוקרת היהודייה שלחה אותה הביתה ללא תלונה.

<אינסאף אבו שארב: היא אמרה לה: תלכי, תחשבי אם את מוכנה לזה, אם את רוצה להגיש את התלונה.

<אינסאף אבו שארב: על זה אני מדברת.

<אינסאף אבו שארב: על זה שמערכת המשטרה לא בנויה לקבל את הנשים הבדואיות וגם לטפל בתלונות שלהן.

מירי רגב: אינסף, איך הדברים שלך עומדים מול הדברים שאומרת מירי שהיא מטפלת במשרד הרווחה שאומרת: אין שום בעיה, אתן באות, אתן מדברות?

מירי רגב: עם המשטרה הבנתי, ויש לי כמה דברים שאפשר לחשוב עליהם.

מירי רגב: הדבר לא יושב רק אצל המשטרה.

מירי רגב: משרד הרווחה מצד אחד אומר שהוא מטפל מצוין במגזר הבדואי, את אומרת שלא.

מירי רגב: תסבירי את הסתירה.

<אינסאף אבו שארב: הנשים נשלחות על-ידי העובדות הסוציאליות מהלשכות השונות כדי להגיע למרכז, כדי שהמרכז ייתן להן את הסיוע.

<אינסאף אבו שארב: זה לא מצב תקין.

<אינסאף אבו שארב: אני יכולה לתת להן את הסיוע המשפטי ולא את הטיפול וכל מה שצריך לליווי אישה מוכה.

<אינסאף אבו שארב: זה לא יוצא מהרווחה.

<אינסאף אבו שארב: הרווחה לא יוזמת שום הליך של טיפול.

עליזה לביא: האם משרד הרווחה בונה על הארגונים החברתיים?

עליזה לביא: זה מה שאת אומרת עכשיו?

<אינסאף אבו שארב: כן.

<אינסאף אבו שארב: נכון.

<מירי בקר: ממש לא.

מירי רגב: היא אומרת פה אמירה מאוד חמורה וחדה לגבי משרד הרווחה.

<אינסאף אבו שארב: הנתונים מדברים בעד עצמם.

עליזה לביא: קראתי את הדוח שנשלח אלינו, ובאמת הוא עומד בסתירה.

עליזה לביא: כששמעתי אותך, והקשבתי קשב רב, קצת הופתעתי, כי זה עומד בסתירה לכל מה שקראתי.

עליזה לביא: תספרי לנו, כי אנחנו רואים פה נתונים שונים לחלוטין.

<מירי בקר: אני מאוד שמחה שיש ארגוני נשים שעוזרים לנשים הבדואיות.

<מירי בקר: מאוד שמחה להיעזר בהם ומנסה לעבוד אתם בשיתוף פעולה כמה שאפשר.

<מירי בקר: הייתי רוצה שהעובדת הסוציאלית שמנהלת את המרכז לשלום המשפחה הבדואית, שהנשים מכירות אותה ובאות אליה, והיא אחת הכתובות – ובהחלט זה לא נכון לפי הנתונים שלנו, זו הכפשה של כל העובדים הסוציאליים שמתמודדים ועובדים בכל הלשכות עם המשפחות והנשים הבדואיות.

<מירי בקר: זה לא נכון שאנחנו סומכים על - - -

מירי רגב: נכון או לא נכון, יש כאן פער בהבנה.

<אינסאף אבו שארב: אנחנו לא נגד הרווחה.

<אינסאף אבו שארב: אנחנו רוצים שהמערך הזה ייתן - - -

<מירי בקר: - - -

<אינסאף אבו שארב: נכון, אתם מתחילים עם מקרים, ומרכז "ואחה" מטפל רק במקרים של חירום וברוב המקרים אתם עוצרים את הטיפול ולא ממשיכים אותו.

עליזה לביא: אני מקשיבה ורואה שיש פה כשל שנמשיך לבדוק בוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, מירי ועליזה, באמת שאפו גדול על הכינוס.

יחיאל חיליק בר: באופן כללי אני מברך מאוד את המשטרה על עבודתה, אבל מהדברים שאתה אמרת, ולא בגלל שאתה אמרת, אלא שנאמרו כאן, עולים דברים מטרידים.

יחיאל חיליק בר: אני אשאל שאלה שאני לא אזכה לקבל את התשובה, כי אני חייב לצאת, אבל אני אשמח שתתייחס אליה.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שבגלל ההנחות הפנימיות שלכם לגבי אופן ההתנהלות של התרבות הבדואית וכו', הנחות היסוד שלפיה עובדת המשטרה, כשמגיעה אליה אישה בדואית, ההתייחסות מבחינת החוק היבש אליה היא לא אותו דבר כמו שמגיעה אליה אישה יהודיה, כי כבודה פנימה וכי היא צריכה לבוא ולדווח קודם כול לאב וכו'?

יחיאל חיליק בר: השאלה אם יש חוק או אם יש חוק לפנייה של יהודי, דרוזי, ערבי או בדואי.

מירי רגב: תבהיר בבקשה את השאלה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, זו שאלה שאני אשמח שתתייחסו אליה מבחינת איך מתדרכים אצלכם שוטרים כשבאה פנייה בנושא.

יחיאל חיליק בר: דבר שני, שמעתי בחדשות שאותו שוטר או יומנאי חשב שהיא אישה פלסטינית – אני לא יודע אם זה נכון – לכן הוא לא התייחס.

יחיאל חיליק בר: השאלה היא גם מה הנוהל של המשטרה כשמגיעה אליה אישה, לצורך העניין פלסטינית, במצוקה לפני רצח, אם יש נוהל אחר מאשר כשמגיעה אליה אזרחית ישראלית או אחרת?

מירי רגב: חיליק, תודה רבה.

מירי רגב: אנחנו עוברים לעטאיה אלעאסם, יושב-ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים, ולאחר מכן – חברת הכנסת פנינה.

מירי רגב: עאסם, בבקשה.

<עטיאה אלעאסם: שלום לכולם.

<עטיאה אלעאסם: אנחנו בכפרים הלא מוכרים יודעים את המצב ואנחנו חיים את המצב הקשה מאוד ואנחנו יודעים שכל המשרדים וכל הרשויות לא נותנים את השירות שצריך לתת למגזר הבדואי, אם זה רשות הרווחה, ואנחנו יודעים בכפרים המוכרים שיש כפרים שלמים לא מוכרים, שעובדת סוציאלית מבקרת אולי כל שלושה-ארבעה חודשים בכפרים האלה, אז איך היא רוצה לדעת את כל הבעיות שיש לנו?

<עטיאה אלעאסם: אנחנו גם יודעים שהמצב קשה מאוד, שהנשים הבדואיות וגם הגברים הבדואים הם קורבן למדיניות של הממשלה, שהזניחה את הבדואים כל השנים.

מירי רגב: עכשיו הולכים לטפל בפזורה הבדואית ואני מקווה שנעשה סדר סוף-סוף.

מירי רגב: סוף-סוף נחבק את הפזורה הבדואית.

חנין זועבי: עכשיו מטפלים בכם.

חנין זועבי: ..

<אינסאף אבו שארב: בבעיות שלנו, לא?

מירי רגב: כן, הלאה.

עליזה לביא: אדוני, בבקשה.

<עטיאה אלעאסם: אני רואה את התפקוד של המשטרה בכפרים הלא מוכרים או במגזר הבדואי במיוחד.

<עטיאה אלעאסם: את האמת, המשטרה מטפלת טוב מאוד כשיש הריסות.

<עטיאה אלעאסם: כשיש הריסות המשטרה באה בכמויות גדולות, כולם מגיעים, הורסים את הבתים, הורסים את האנשים - - -

מירי רגב: בואו לא נדבר על הבנייה הבלתי חוקית.

<קריאה: אני חושבת שזה זלזול בקורבנות.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: נדבר על נושא הרצח.

<סנא אבו ברי: כשרוצים להקצות משאבים - - -

<קריאה: זה זלזול בקורבנות.

<סנא אבו ברי: יש קשר ישיר בין הקצאת משאבים להריסת בתים ולכך שאתם לא מקצים כוחות - - -

מירי רגב: אני אשמח להתעסק בבנייה הבלתי חוקית של הפזורה הבדואית.

<עטאיה אלעאסם: מה עם הנשים ה - - -

עליזה לביא: אדוני, אנחנו משאירים את זה לוועדת הפנים.

עליזה לביא: אדוני, עשינו פה ישיבה משותפת כדי לנסות לזהות ולזקק את הבעיה.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: הבנו, אבל לא נתקדם.

עליזה לביא: יש לנו 35 דקות, תראו כמה אנשים ברשימה.

עליזה לביא: חבל.

עליזה לביא: משפט לסיום.

<עטאיה אלעאסם: אני רוצה להשלים - - -

<סנא אבו ברי: אני רואה שיש משטרה, יש משאבים - - -

עליזה לביא: בבקשה, משפט לסיום.

<עטאיה אלעאסם: המצב הזה הורס את הנשים ואנשים נפשית.

<עטאיה אלעאסם: הורס את הילדים נפשית.

<עטאיה אלעאסם: המצב הכלכלי הוא קטסטרופה במגזר הבדואי, וזה גורם לבעיות במגזר הבדואי.

<עטאיה אלעאסם: המדינה אחראית על זה.

<עטאיה אלעאסם: אנחנו רואים בהרבה מקרים שיש רצח בקרב הבדואים, כשבדואי רוצח בדואי, הבדואי הזה יצא בחינם, הוא גם לא מקבל את העונש שלו.

<עטאיה אלעאסם: רוב מקרי הרצח שקרו בנגב, אנחנו רואים שהרוצחים לא קיבלו את העונש הראוי, וזה כישלון של המשטרה וכישלון של מערכת המשפט.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: קודם כול, אני מברכת אתכם על הדיון, למרות שלצערנו זה באמת נובע כתוצאה מהטרגדיה הכול-כך קשה.

פנינה תמנו: ברוכים הבאים, כל מי שהגיע לכאן.

פנינה תמנו: בסופו של דבר ראיתי את הוויכוח בין אית"ך-מעקי והרווחה, וברור לי שהוויכוח הזה לא פעם ראשונה פה במעגל הזה.

פנינה תמנו: אני חושבת שכולנו צריכים לברך על ההזדמנות הזאת כדי שמהשולחן העגול הזה יצאו באמת תוצאות ואולי סוג של תחילת עבודה על מנת למגר את האלימות.

פנינה תמנו: בסופו של דבר זה דיני נפשות.

פנינה תמנו: כל אחד יכול לבוא, לכדרר את הכדור לצד השני – המשטרה לקהילה, הקהילה לרווחה, והמשחק הזה יימשך.

פנינה תמנו: אבל, חברים, בסופו של דבר נדמה שהפער התרבותי יוצר קונפליקטים שברור שזה משהו מתמשך וצריך לחשוב איך כל אחד במגרש שלו משנה את זה.

פנינה תמנו: ברור לי שבקהילה הבדואית יש בעיה.

פנינה תמנו: כולנו מבינים את זה, ואתם תסכימו אתי.

פנינה תמנו: יש בעיה של אלימות, ואמרת את זה באופן מפורש.

פנינה תמנו: לדעתי אנחנו לא מתייחסים מספיק גם לעובדה שיש בתי דין שרעיים שלא מתייחסים לחוק מניעת אלימות וההוצאה של צווי הגנה.

פנינה תמנו: צריך פה טיפול מאוד נרחב ויסודי.

פנינה תמנו: כששמעתי את השוטר שלום – סליחה, אני לא זוכרת את שם המשפחה – כן הייתי מעודדת מזה שאתה בא ממקום של לנסות להבין את הרקע התרבותי, אבל יכול להיות שזה בא ממקום של ניתוק – אני מפענח כך וכך את התרבות הבדואית, וכך אני מטפל – כל כבודה בת מלך פנימה, איך שאמרת את המשפט הזה, זה לא בא ממקום של שיח אמיתי.

פנינה תמנו: וכל עוד לא יהיה פה שיח אמיתי וניסיון לפתור את הבעיות בצורה עמוקה – הרווחה, הקהילה והמשטרה – זה לא יעבוד.

מירי רגב: משפט סיום, פנינה.

פנינה תמנו: הנגשת השפה – הזכרת את זה בנגיעה, ואני חושבת שכל עניין הנגשת השפה וההבנה שאם אישה מגיעה למשטרה, אישה שמגיעה מהמגזר הבדואי ועוד מגזרים אחרים – אף-על-פי שאמרת שאת לא רוצה שנשתמש במלה הזאת – ברור לנו שזה מקרה של חירום, מקרה קיצון.

פנינה תמנו: וכך צריך להתייחס לזה, גם במשטרה וגם ברווחה, כי אחר-כך כל הכסת"ח הזה לא יעזור.

פנינה תמנו: דבר נוסף ואחרון - -

מירי רגב: אחרון, כי יש לנו פה הרבה מאוד דוברים.

פנינה תמנו: - - אני חושבת שאם המיקוד יהיה תמיד במתן מענה לנשים והעצמת נשים, זה לא יעבוד.

פנינה תמנו: צריך להביא למצב שגם הגברים מרגישים בנוח לפנות לרשויות המטפלות.

פנינה תמנו: התחושה היא שמפספסים את זה שהם צריכים לראות את הגורמים המטפלים לא כאויב.

פנינה תמנו: זה תהליך שצריך להתחיל לעשות.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: היגר אבו שארב, ולאחר מכן חברת הכנסת אורית סטרוק.

<היגר אבו שארב: שלום לכולם, אני מעמותת "יסמין אלנגב – עמותה לבריאות האישה והמשפחה".

עליזה לביא: איפה אתם יושבים?

<היגר אבו שארב: אנחנו יושבים בבאר-שבע, ואנחנו עובדים עם כל החברה הערבית בנגב.

<היגר אבו שארב: אנחנו עוסקים בבריאות ואני רוצה להפנות את תשומת לבכם למחקר שנעשה לאחרונה, שמדבר על שליש מהנשים הבדואיות שחוות דיכאון לאחר לידה – זה מחקר ראשון ומעטים המחקרים שנעשים בתחומים האלה – לעומת 10% מהנשים היהודיות.

<היגר אבו שארב: אני רוצה גם לדבר על חוסר המענה לנשים שחוות דיכאון לאחר לידה, וגם לא נעשה שום מחקר על נשים אחרות.

<היגר אבו שארב: אנחנו מדברים לאחר לידה, אבל אף אחד לא נותן לנו שום נתונים על הבעיות האלה.

<היגר אבו שארב: כל הדברים האלה מובילים לאלימות.

<היגר אבו שארב: גם הדיכאון הוא תוצאה של אלימות, והוא לא מטופל כראוי, לא מהמערכת של הרווחה, לא משירותי הבריאות, לא בכללית, לא בסורוקה, לא בשום מקום.

מירי רגב: את יכולה להגיד גם משהו אצלכם בקהילה שצריך להיות מטופל אחרת?

אורית סטרוק: היא אומרת את זה.

מירי רגב: אורית, את הדוברת הבאה.

<היגר אבו שארב: אני מקשיבה לדיון כל כך הרבה וראיתי שכל הזמן אתם מפנים את הבעיות אלינו שנפתור את הבעיות.

<היגר אבו שארב: באנו לדיון, איזה מענה אתם נותנים?

<היגר אבו שארב: מה אתם נותנים מהרווחה?

<היגר אבו שארב: - - -

מירי רגב: בואי תגידי את מה את מצפה שניתן.

מירי רגב: מה את מצפה שניתן?

<חנאן אלסאנע: קודם כול, קצת כבוד - -

מירי רגב: היא מדברת, לא את.

<חנאן אלסאנע: - - או שנצא כולנו, כל הנשים הבדואיות.

מירי רגב: את יכולה לצאת, אבל היא מדברת.

מירי רגב: תתני כבוד לחברתך שמדברת.

<חנאן אלסאנע: - - - יש בעיה רצינית פה.

עליזה לביא: למה את כועסת?

<היגר אבו שארב: אני רוצה להפנות את תשומת לבכן גם לנייר העמדה.

מירי רגב: מה את מצפה שהרשויות יעשו?

<היגר אבו שארב: לא.

<היגר אבו שארב: תתני לי לדבר.

מירי רגב: מה את מצפה שהרשויות יעשו?

מירי רגב: תעזרי לנו.

<היגר אבו שארב: אני רוצה שתעשו מחקר מקיף על בריאות הנפש אצל נשים.

<היגר אבו שארב: אני רוצה שתתנו מענה גם לנשים האלה שחוות דיכאון, טיפול הולם, לא טיפול - - -

מירי רגב: האם זה אחוז גבוה של נשים לדעתך?

<היגר אבו שארב: - - - נגיש מבחינת השפה, נגיש מבחינת המיקום, נגיש מבחינת התרבות.

<היגר אבו שארב: יש קשר ישיר בין הריסות בתים לבעיות אישיות אצל ילדים ואצל נשים, ועשינו נייר עמדה בעניין הזה.

<היגר אבו שארב: אם תרצו, אני אשלח לכם.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: חבל שאת לוקחת את זה לכיוונים האלה.

עליזה לביא: בנושא של דיכאון לאחר לידה, גם במגזר היהודי אנחנו מכירים את זה.

עליזה לביא: כלומר, בחברה הישראלית היהודית.

<היגר אבו שארב: - - -

עליזה לביא: דקה.

עליזה לביא: נקדיש לכך דיון נפרד בוועדה למעמד האישה, ואתן מוזמנות.

<היגר אבו שארב: אני רוצה להזמין אתכם לסיור אצלנו, שנשים יובילו אותו, לא כמו בפעם שעברה שגברים הובילו אותו.

<היגר אבו שארב: לא שמעתם כלום מהנשים.

עליזה לביא: פתחתי ואמרתי.

עליזה לביא: אנחנו עושות את זה בעוד שבועיים בנצרת ונגיע גם אליכן, נבוא לבקר אתכן.

עליזה לביא: בבקשה, גברתי.

אורית סטרוק: אני מברכת אתכן, היושבות-ראש, על היוזמה לדיון הזה.

אורית סטרוק: כידוע לכם, גם אני יזמתי את זה במסגרת דיון מהיר, והקדמתם אותי, וטוב שכך.

אורית סטרוק: אני רוצה להביע הערכה גדולה מאוד לנשים הבדואיות שדיברו על המפעל שהן מחזיקות של המחקר והטיפול.

אורית סטרוק: אני חושבת שמה שאנחנו רואים זה קצה קרחון.

אורית סטרוק: הסיפור של הרצח הזה וגם כל מה ששמענו כאן זה קצה קרחון לתופעה איומה ונוראה שאנחנו כמדינה צריכים להידרש לה.

אורית סטרוק: קראתי לא רק את נייר העמדה שהוגש לנו כאן, קראתי את כל הדוח – קשר השתיקה – שהכנתם.

אורית סטרוק: אני ממליצה לכל אחד מחברי הכנסת לקרוא את הדוח הזה.

אורית סטרוק: הדוח הזה מצביע בצורה ברורה על כך שיש בית גידול, יש חממה, יש מדגרה שבה גדלה האלימות הזאת, הדיכאון וכל הדברים הקשים שסיפרו כאן, ולבית הגידול הזה קוראים במלים פשוטות "הפוליגמיה".

אורית סטרוק: הפוליגמיה היא בית הגידול של ההזנחה, של האלימות - - -

<קריאות: - - -

<היגר אבו שארב: איך הגעת למסקנה הכול כך - - -

עליזה לביא: תנו לחברת הכנסת לדבר.

חנין זועבי: היא רוצה לדבר בשם הקורבן...

<אינסאף אבו שארב: אמרנו שזאת אחת הסיבות, לא רק.

עליזה לביא: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

מירי רגב: תסיימי ותגיעי לעיקרי דבריך.

אורית סטרוק: זה עיקר דברי, ואני אשמח אם ייתנו לי לשאת אותם.

מירי רגב: בבקשה.

מירי רגב: קדימה.

אורית סטרוק: בדוח שלכן אתן מתארות ילדות בדואיות שגדלות במציאות שבה הן ילדות מוזנחות כי האימא שלהן כבר לא האם הרצויה, ואז הם תחת אלימות של האחים החדשים, של האבא ושל האישה החדשה, משם הן בורחות ישר לחיי נישואין, כשהאושר מסתיים מהר מאוד כי שוב באה אישה חדשה.

אורית סטרוק: הנתונים מזעזעים.

אורית סטרוק: יש היקף של 85% מהנשים שסבלו מאלימות פיזית, 90% שסבלו מאלימות נפשית וכו'.

אורית סטרוק: אנחנו כמדינה חייבים לטפל בעניין הזה.

מירי רגב: לא יכולים להרשות את זה, חד משמעית.

אורית סטרוק: מה שאני רוצה להציע כאן לכן, יוזמות הדיון, ובעיקר לך, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, כי אני חושבת שככל שאנחנו דואגים למעמד האישה בכנסת הזאת, קודם כול אנחנו צריכים לדאוג לקבוצה הענקית הזאת של נשים שחיה ממש תחת טרור.

אורית סטרוק: מה שאני רוצה להציע זה לא לבוא בדרישות, לא לגברת מהביטוח הלאומי ולא לאדוני מהמשטרה ולא לאישה ממשרד הרווחה שעושים כמיטב יכולתם, כי הם כולם עדיין במדיניות של טיפול ביתוש אחר יתוש, ופה יש ביצה שצריך לטפל בה מערכתית.

אורית סטרוק: אם הולכים עכשיו להסדיר את הנושא הבדואי בנגב, זה צריך להיות חלק מההסדרה.

אורית סטרוק: אני רוצה להציע שלוש הצעות אופרטיביות ברשותכם - - -

תמר זנדברג: הוא קשר בין הריסות בתים לבין טיפול המשטרה באלימות במשפחה ולא נשמע ציוץ, עכשיו אתם אומרים במסגרת הסדרה כללית שגם הנושא הזה צריך להיות מטופל.

מירי רגב: תמר, נרשמת לדבר?

תמר זנדברג: רק תסבירו מה - - -

אורית סטרוק: תוכלי לדבר אחרי, אבל אני חושבת - - -

תמר זנדברג: אני אדבר, אבל הערת ביניים לדברים שאמרו.

תמר זנדברג: יש חוסר קוהרנטיות.

עליזה לביא: לסיום.

אורית סטרוק: אנחנו צריכים להחליט על שלושה דברים: א', לקיים דיוני המשך לנושא הזה במסגרת הוועדה למעמד האישה; ב', לבקש דוח של הממ"מ של הכנסת, הדוח האחרון, תחת הכותרת "פוליגמיה בקרב האוכלוסייה הבדואית בישראל", שמצביע על כל התופעות שמופיעות גם בדוח של "מעקי".

אורית סטרוק: הוא יצא ב-2006.

אורית סטרוק: הגיע הזמן לדוח חדש.

אורית סטרוק: החשוב מכול הוא לפנות לשרים ולבקש שתוקם ועדה בין-משרדית של הרווחה, של שירותי הדת כי גם בתי הדין השרעיים בסיפור הזה, של המשטרה, של הביטוח הלאומי, כדי לתת מענה מערכתי, וראוי שיביא סוף לא רק ליתושים, אלא לביצת הפוליגמיה.

אורית סטרוק: אני מתביישת - - -

מסעוד גנאים: אולי יש מושגים אחרים חוץ מ"ביצה" ו"יתוש"?

אורית סטרוק: אני כחברת כנסת מתביישת שיש לנו בכנסת הזאת חבר כנסת שחוטא בחטא הפוליגמיה, והוא נשוי בעת ובעונה אחת - - -

מסעוד גנאים: ביצה, יתושים - - -

עליזה לביא: תודה רבה.

אורית סטרוק: - - - זה אסור לפי החוק הישראלי, ואנחנו שותקים.

עליזה לביא: תודה רבה לך.

עליזה לביא: ספא שחאדה, מנכ"לית מע"ן, פורום ארגוני נשים ערביות בנגב.

עליזה לביא: איפה את?

עליזה לביא: שבי בבקשה ליד השולחן כדי שנשמע אותך.

<ספא שחאדה: צר לי שהדיון כאן הולך לכל מיני כיוונים.

<ספא שחאדה: התכנסנו כאן למקרה המזעזע שהוא מקרה הקיצון, אבל מתחת לזה יש הרבה מקרים ולאורך שנים יש מחדלים, וכאן האחריות שלנו.

<ספא שחאדה: במשך שנים הייתי חלק ממשרד הרווחה, אז אני יכולה להצביע על ביקורת גם על משרד הרווחה.

<ספא שחאדה: כשמתאים לנו אנחנו משתמשים ברגישות התרבותית, כשלא מתאים לנו, אנחנו זורקים את האחריות, ואני מתייחסת למשטרה.

<ספא שחאדה: דווקא בגלל הרגישות התרבותית היתה צריכה להיות התייחסות יותר רצינית ויותר רגישה למקרה הזה, ולא רק למקרה הזה, לעוד מקרים.

<ספא שחאדה: אני מצטערת, אבל אני לא מקבלת את זה.

<ספא שחאדה: זה קצת קומם אותי.

<ספא שחאדה: לגבי הביטוח הלאומי, צר לי - - -

עליזה לביא: בואי תגידי את הדברים שלך.

<ספא שחאדה: אלה הדברים שלי.

<ספא שחאדה: בפורום ארגוני נשים יש לנו גם מרכז סיוע משפטי וגם קו חם, תיכף אני אתייחס אליו, שנותן מענה לנשים נפגעות אלימות מינית ופיזית, שנפתח לאחרונה, נפתח במרץ, לפני מספר חודשים.

<ספא שחאדה: לגבי הביטוח הלאומי – כל חוסר הרגישות וחוסר ההכרה שהאישה הבדואית נאלצת בעל כורחה להישאר באותו מתחם כדי שהילדים יהיו בחזקתה.

<ספא שחאדה: בא הביטוח הלאומי, עושה בידוק וחקירה ומעניש אותה על זה.

<ספא שחאדה: אולי זה שווה דיון אחר, אבל מאחר שהזכרת את זה, היא נשארת תחת מעגל האלימות בלית ברירה.

מירי רגב: למה היא לא יכולה לעזוב את מעגל האלימות?

<קריאה: כי הילדים נשארים במשפחת הבעל לפי הדין השרעי.

<ספא שחאדה: אם היא תוותר, ילדיה ילכו.

<ספא שחאדה: זה משהו ידוע.

עליזה לביא: זאת אומרת, אם היא עוזבת, הילדים נשארים אצל האבא?

עליזה לביא: זה מה שקרה גם במקרה הזה?

עליזה לביא: הרי הילדות לא היו עם האימא הביולוגית.

עליזה לביא: האימא הלא ביולוגית הודיעה לה על הרצח, נכון?

מירי רגב: את מבינה למה צריכה להיות פה הסדרה מערכתית לגבי המגזר הבדואי?

מירי רגב: כדי שנשים תוכלנה לעזוב את המקום למקלט של נשים מוכות או לכל מקום אחר עם הילדים שלה.

מירי רגב: לא יכול להיות שיש פה חוק בתוך חוק.

מירי רגב: יש חוק של מדינת ישראל והחוק קובע שאפשר להגן על האישה והיא יכולה לקחת לעצמה את הילדים, וכך גם הבדואים צריכים לעסוק בזה.

<היגר אבו שארב: אתם מפנים את כל הדברים האלה לנשים שהגיעו.

<היגר אבו שארב: יש נשים שלא הגיעו בכלל.

מירי רגב: אל תדאגי, נדבר גם על זה.

מירי רגב: תסיימי במשפט.

<ספא שחאדה: כדי להיות אובייקטיביים ולתת עובדות, אני חושבת שבשנתיים האחרונות יש התנהלות אחרת של משרד הרווחה, יש הקמת בתים חמים, אבל עדיין אנחנו רחוקים מאוד.

<ספא שחאדה: אני כן מצפה שיהיה יותר פיקוח.

עליזה לביא: תני לי המלצה אחת.

עליזה לביא: תני לי את ההמלצה שלך.

עליזה לביא: שמעת פה את הפער בין הארגונים ובין - - -

<ספא שחאדה: אני חלק מהארגונים.

<ספא שחאדה: המשטרה צריכה להתייחס אחרת ולהנגיש את הזכויות, אבל לגבי משרד הרווחה, יש לו הרבה מה לעשות.

<ספא שחאדה: אני מצפה שהפיקוח ייקח את היוזמה ויבדוק איך הדברים מתנהלים כשאישה מגיעה ופונה.

<ספא שחאדה: לא כל לשכות הרווחה בדרום משתפות פעולה עם הארגונים, זו הוראה שהם מקבלים.

<ספא שחאדה: ומי שמשלמת את המחיר זו האישה.

<מירי בקר: מה פתאום.

<מירי בקר: אין שום הוראה.

<קריאות: - - -

מירי רגב: אתם גמרתם לדבר, הרווחה.

<ריקי שגיא: אני לא רווחה, אני המרכז לשלום המשפחה.

<ריקי שגיא: אני יכולה להגיד כמה מלים?

מירי רגב: לא.

<ריקי שגיא: המקרים מגיעים לפתחי בוקר ולילה, עם כל הכבוד לעורכות-הדין.

מירי רגב: האם יש הנחיה במשטרה לא לחקור אישה כשיש כמה נשים?

<איציק אלמוג: אין הנחיה כזאת.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: תודה, קיבלנו תשובה.

עליזה לביא: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מירי רגב: לאחר מכן עורך-הדין שחאדה - - -

עליזה לביא: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, גבירותי היושבות-ראש, הדיון הזה הוא דיון מאוד-מאוד חשוב, ולכן שני דברים: ראשית, אסור שהוא יהיה חד-פעמי, זה נושא שצריך לטפל בו, ושנית, חשוב שהוא יהיה מדויק, ושנטפל בבעיות בהרבה מאוד מחשבה ובהרבה מאוד דיוק, כי אחרת לא נועיל, אנחנו חס וחלילה אפילו עלולים להזיק.

דב חנין: האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב נמצאת באיזו חצר אחורית מוזנחת ומופקרת במשך הרבה מאוד שנים.

דב חנין: ומי שנפגע תמיד, כמו בכל מצב של חצר אחורית מוזנחת ומופקרת זה קודם כול נשים.

דב חנין: אני באמת מברך את הנשים שהגיעו לכאן, גם את הפעילות וגם את ארגון "מעקי" על הדוח החשוב והקשה שהם הביאו בפנינו.

דב חנין: כדי להתמודד עם הבעיה הזאת אנחנו צריכים גישה מערכתית וטיפול מערכתי, הרבה מאוד סבלנות והרבה מאוד תבונה.

דב חנין: אני רוצה להתמקד בשלוש הערות מאוד בקיצור.

דב חנין: הוזכרה כאן קודם המלה "מסורת", ואני מציע להיות מאוד מדויקים.

דב חנין: במסורת של כל ציבור יש הרבה מאוד דברים מרגשים, יפים ונפלאים, ויש גם במסורת של כל ציבור גם דברים יותר קשים ובעייתיים.

דב חנין: השאלה מה אנחנו בוחרים מהמסורת ומה אנחנו לא בוחרים מהמסורת היא תמיד שאלה פוליטית, ולכן השאלה היא לא שאלת המסורת, אלא שאלת הבחירה הפוליטית, מה אנחנו בוחרים להשתמש, האם אנחנו בוחרים להשתמש בדברים היפים או בדברים הקשים והבעייתיים.

דב חנין: זו נקודה ראשונה.

דב חנין: נקודה שנייה.

דב חנין: הציבור הבדואי, קודם כול ציבור הנשים, אבל הציבור הבדואי בכללותו הוא קורבן.

דב חנין: הציבור הבדואי מעוניין בשינוי, הוא לא מעוניין לחיות במצב של הפקרות, הוא לא מעוניין לחיות במצב של חוסר ביטחון, הוא לא מעוניין לחיות במצב של הזנחה.

דב חנין: הציבור הזה הוא בן הברית הטבעי של המאבק הזה שאנחנו מדברים עליו, גם אם יש בציבור הזה עבריינים כמו בכל ציבור.

דב חנין: נגד העבריינים נטפל ואת הציבור הרחב נגייס לצדנו.

דב חנין: אני אומר את זה כי לפעמים נשמעים בדיון הזה דברים שיכולים להישמע, אני מקווה שזו לא הכוונה, כאילו שגם שהנושא הזה עכשיו ישתלב במין מלחמת עולם שכמה גורמים רוצים לעשות נגד האוכלוסייה הערבית בנגב.

דב חנין: זו שגיאה בכלל, וזו בוודאי שגיאה בנושא הכול-כך חשוב הזה שאנחנו מטפלים בו היום, שאפשר לעשות אותו בצורה טובה וראויה ולגייס לטובתו את הציבור.

מירי רגב: תודה רבה לך, דב חנין.

מירי רגב: נעבור לעורך-הדין שחאדה.

מירי רגב: בבקשה.

מירי רגב: ולאחר מכן - - -

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי.

<שחאדה אבן ברי: אני מודה לכם, קודם כול, על המפגש.

<שחאדה אבן ברי: במקרה האחרון שטיפלנו – המשרד שלי טיפל בו וימשיך לטפל בו – גיליתי כמה מערכות במערומיהן.

<שחאדה אבן ברי: אני אתחיל מהסוף.

<שחאדה אבן ברי: ביום שישי מתקשר אלי כתב של "ערוץ 2" ומודיע לי שהאיש נתפס, ומה התגובה שלכם?

<שחאדה אבן ברי: ומה התגובה של הגברת ששתי בנותיה נרצחו וכו'?

<שחאדה אבן ברי: אני מבשר לה בהודעה, כי היא נמצאת במקלט, כמובן - - -

מירי רגב: אתה מבשר לה הודעה של כתב, לא של רשות.

<שחאדה אבן ברי: לא, יצאה הודעה של המשטרה.

מירי רגב: יצאה הודעה של המשטרה?

<שחאדה אבן ברי: יצאה הודעה של המשטרה.

<אינסאף אבו שארב: טעות בזיהוי.

<שחאדה אבן ברי: אתם מבינים שזה משנה את מצב הרוח של האישה הזאת מן הקצה אל הקצה.

<שחאדה אבן ברי: לאחר כחצי שעה אני מקבל תיקון: יש טעות בזיהוי.

<שחאדה אבן ברי: זאת אומרת, ניתן היה להמתין חצי שעה, לזהות ואחר-כך לצאת באיזו הודעה מסודרת, ודאית, בדוקה.

<שחאדה אבן ברי: השליפה מן המותן והאלתור של ההודעות ושל הטיפול, כמובן מראים על גישה מאוד-מאוד, נקרא לה בשפה העממית, "חפיפניקית".

<שחאדה אבן ברי: נחזור אחורה.

<שחאדה אבן ברי: כשאישה מגיעה, היא מגיעה באיזו נקודת מצוקה, אם זה מהאוהל, אם זה מהבית, אם זה בגבול.

<שחאדה אבן ברי: היא במצוקה.

<שחאדה אבן ברי: היא מגישה תלונה בתחנה מסוימת, הכי קרובה לה.

<שחאדה אבן ברי: אני לא חושב שצריך להגיד לה: עכשיו תכתתי רגליך לתחנת היעד, להיכן שצריך להגיע כדי למסור את התלונה.

<שחאדה אבן ברי: אגב, זה הופנה – זה לא בטיפול התחנה - - -

עליזה לביא: מה זה "הופנה"?

עליזה לביא: זה משהו שאתה מכיר כעורך-דין?

<שחאדה אבן ברי: כן, והמקרה הזה מדבר בעד עצמו.

עליזה לביא: כלומר, נשים נאלצות לעבור מתחנה לתחנה בגלל כשלים ביורוקרטיים?

<שחאדה אבן ברי: כן.

<אלמוג חולות: ההתעסקות היא במקום מגורי הילדים, גם של רשויות הרווחה.

<אלמוג חולות: כלומר, אם לי במקלט יש אישה שהגיעה מראש פינה ואני רוצה עזרה של פקידת סעד, אני צריכה את פקידת הסעד מראש פינה, כי זה המקום שבו רשומים הילדים.

<שחאדה אבן ברי: המקרה שבפנינו הוא מקרה מאוד מוזר.

<שחאדה אבן ברי: תושבת שטחים, שאין לה היתרי כניסה לארץ, ניגשת בפעם הראשונה למעלה אדומים, זו התחנה הכי קרובה אליה, מספרת את סיפורה.

<שחאדה אבן ברי: אומרים לה: גברת, זה לא פה.

מירי רגב: זו בדיוק הבעיה, שאין לה היתרי כניסה לארץ.

<שחאדה אבן ברי: תיגשי לערד.

<שחאדה אבן ברי: לערד אין לה אפשרות להיכנס.

<אינסאף אבו שארב: את מדברת על רצח של שתי הילדות.

<שחאדה אבן ברי: אז היא מגיעה פעם שנייה, פעם שלישית, פעם רביעית, פעם חמישית, פעם שישית, מביאה בחור יהודי שיתרגם, אולי היהודי ידבר עם היהודי, וזה ילך.

<שחאדה אבן ברי: עד שהיא מקבלת את הבשורה לא על המוות, לא על החניקה, אלא יומיים לפני כן, על הניסיון הראשון.

<שחאדה אבן ברי: היא מקבלת את הדיווח, מודיעים לה שהוא ניסה לחנוק את הבת הגדולה – תעשי משהו.

<שחאדה אבן ברי: אז היא צריכה להתגנב כעבריינית, לוקחת אוטו ב-1,000 שקל, שיעשה דרך לא דרך, דרך ים המלח, מגיעה משם, מתגנבת לתחנת ערד ומגישה את תלונתה שהיה ניסיון אתמול כך וכך.

<שחאדה אבן ברי: ההמשך אתם יודעים – היה ניסיון למחרת היום, והוא עשה את המעשה.

מירי רגב: לא היית בהתחלה שהמשטרה אמרה שהם לא יכולים להציג את המקרה עד שהחקירה לא תסתיים, והם יציגו את זה בוועדת הפנים ברגע שהחקירה תסתיים.

מירי רגב: אני גם אבדוק את זה.

מירי רגב: משפט סיום.

<שחאדה אבן ברי: משפט סיום.

<שחאדה אבן ברי: ראיתם בעיתונות את התמונות של הילדות, ראיתם את התמונות של האימא, ראיתם הרבה תמונות של הקורבנות.

<שחאדה אבן ברי: לא ראיתי תמונות של הבעל הרוצח.

מירי רגב: עוד לא מצאו אותו, מה לעשות.

<שחאדה אבן ברי: תמונה.

<אינסאף אבו שארב: יש להם תמונה שלו.

מירי רגב: לפרסם תמונה שהוא רוצח - - -

<שחאדה אבן ברי: דרוש.

<שחאדה אבן ברי: מבוקש.

<שחאדה אבן ברי: מחפשים אותו.

<שחאדה אבן ברי: רוצים אותו.

<שחאדה אבן ברי: מישהו שיכול לזהות אותו.

<שחאדה אבן ברי: אנשים אומרים לי: אם היתה תמונה, אולי היינו מזהים אותו.

<שחאדה אבן ברי: אני רואה לפעמים את העיתונות הצהובה שרצה בכיוון של לראות את הדם ולא לראות מי שעשה את הדם על מנת לתפוס אותו.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: קודם כול, אני רוצה להתחיל בזה שדובר פה על טיפול מערכתי, ויש נוסחה מאוד פשוטה לטיפול המערכתי.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים להכיר בזכויות הנשים הערביות בנגב, שנכיר גם בערבים בנגב קודם כול, שנכיר בכפרים שלהם, בקיום שלהם, בזכויות שלהם, באדמה שלהם.

מירי רגב: אנחנו לא רוצים לדבר על הבנייה הבלתי חוקית בנגב, באנו לדבר על הבדואים ועל הנושא של הנשים הבדואיות.

מירי רגב: תתכנסי לעניין זה, כי אם זה יהפוך להיות פוליטי, לא נצא מהעניין הזה.

חנין זועבי: אני אגיד מה שאני רוצה, לא מה שאת תגידי לי.

מירי רגב: בבקשה.

חנין זועבי: טיפול מערכתי מתחיל מהנקודה הזאת.

חנין זועבי: גם אם נשאל פסיכולוג, לא חבר כנסת ערבי, הוא יגיד לכם שיש קשר בין אלימות הגברים הערבים נגד נשים ערביות לבין אלימות המדינה.

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, חבל שאת לוקחת את זה למקומות האלה.

עליזה לביא: יש מקום לדיונים הללו, אבל - - -

חנין זועבי: את יודעת למה זה רלוונטי?

חנין זועבי: כי אתם הזכרתם את המושג "טיפול מערכתי", ולכן גם אני רוצה להגיד מה זה טיפול מערכתי.

חנין זועבי: עכשיו לטיפול הלא מערכתי, הנקודתי.

חנין זועבי: אני רוצה להתמקד בטיפול של המשטרה.

חנין זועבי: אני חושבת שהבעיה והתשובות לבעיה טמונות בהקדמה שהביא הרב פקד.

חנין זועבי: קודם כול, מה הוא אמר?

חנין זועבי: הוא התחיל מהקודים התרבותיים של החברה הערבית.

חנין זועבי: אני רוצה רק לדייק ואולי להזכיר לך מה התפקיד שלך, אתה לא מופקד על התרבות, אתה מופקד על חיי הנשים.

חנין זועבי: אתה לא מופקד על התרבות הערבית.

חנין זועבי: תן לנו לטפל במסורת שלנו.

חנין זועבי: התפקיד שלך בתור משטרה זה לשמור ולהגן על חיי הנשים.

חנין זועבי: אף אחד לא שם אותך אחראי על התרבות הערבית.

חנין זועבי: זה דבר אחד.

חנין זועבי: דבר שני, אתה משתמש בתרבות הערבית בצורה סלקטיבית ומעוותת כדי שתפטור את עצמך מהטיפול הנכון.

חנין זועבי: מה אתה אומר?

חנין זועבי: אתה לא השתמשת - - -

<קרן שמש-פרלמוטר: 80% מהתיקים נסגרים.

חנין זועבי: שנייה.

חנין זועבי: יש לנו נתונים ויש להם נתונים, ואת זה הזכרנו כמה פעמים בוועדה לקידום מעמד האישה.

חנין זועבי: אתם מעודדים את הנשים לא להתלונן.

חנין זועבי: אתם מעודדים את הנשים לעשות סולחה.

חנין זועבי: רוצים סטטיסטיקה?

חנין זועבי: הנה.

חנין זועבי: 90% מהנשים שחוו אלימות העדיפו לא להתלונן.

חנין זועבי: הן אמרו: אנחנו לא נתלונן?

חנין זועבי: למה?

<קרן שמש-פרלמוטר: התיק של 80% מהנשים שמתלוננות נסגר.

חנין זועבי: בגלל שאין יעילות, לא בגלל שהן מפחדות מהמסורת.

חנין זועבי: הן מכירות מקרים אחרים שבהם נשים הלכו והתלוננו למשטרה.

חנין זועבי: אל תאשימו את הקורבן.

חנין זועבי: עצם העובדה הזאת שנשים לא מתלוננות, אתה צריך לשאול את עצמך למה הנשים הערביות לא בוטחות בכם.

חנין זועבי: הרי אתם לא נותנים את ההגנה המתאימה לנשים.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים לדעת מה זאת מסורת ערבית, תלך למשכילים.

חנין זועבי: אתה רוצה להכיר את התרבות הערבית?

חנין זועבי: למה אתה לא הולך לעמותות הפמיניסטיות, העמותות להגנה על זכויות הנשים?

חנין זועבי: למה אתה לא הולך למשכילים של הערבים בנגב?

חנין זועבי: למה אתה רוצה לחזק את השיח'ים?

חנין זועבי: אתה רק מכיר את השיח'ים, ותלכו לשיח'ים.

חנין זועבי: אתה מעודד את הנשים לעשות סולחה אצל השיח'ים.

חנין זועבי: את השיח'ים תשכח, כי אנחנו שכחנו.

חנין זועבי: יש לנו משכילים, יש לנו דור חדש, יש לנו עמותות, אלה שמעצבים ומעצבות את התרבות שלנו.

חנין זועבי: אם אתה רוצה להבין את התרבות שלנו - - -

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, תודה.

עליזה לביא: משפט סיום, בבקשה.

חנין זועבי: משפט סיום.

חנין זועבי: אתה מחזק ערכים פטריארכליים.

חנין זועבי: אתה יודע למה אתה משתמש בצורה הזאת, כדי שתפטור את עצמך – זו התרבות והן אשמות.

חנין זועבי: חוקרות ערביות יעבדו במשטרה, לעודד אותן, וסוכני התרבות וסוכני השינוי הן אלה שנמצאות פה עכשיו.

עליזה לביא: אני מבקשת לעבור - - -

חנין זועבי: נקודה אחרונה.

חנין זועבי: שקיפות בנתונים.

עליזה לביא: תודה.

חנין זועבי: שנייה.

חנין זועבי: 50% מהתיקים נסגרו.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: אחוז התיקים שנסגרו זה לא האחוז של אלה שהתלוננו אצלכם.

חנין זועבי: למה נסגרו?

חנין זועבי: אמרת שהנשים הערביות מסרבות ללכת למקלט, אז - - -

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, זמננו אוזל.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: הדברים נאמרו.

חנין זועבי: משרד הרווחה אמר שאחוז הנשים הערביות שמסכימות ללכת למקלט הוא יותר גדול מאחוז הנשים היהודיות שמסכימות.

חנין זועבי: אז למה אתה פותח בזה שהנשים הערביות לא מסכימות ללכת למקלט?

חנין זועבי: אתם מסלפים פה את הנתונים.

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, שמענו את הדברים, ואת חוזרת עליהם.

עליזה לביא: מנהלת המקלט לנשים נפגעות אלימות, אלמוג חולות.

עליזה לביא: בבקשה.

עליזה לביא: זבולון קלפה, אתה אחר-כך.

עליזה לביא: תתעורר.

<אלמוג חולות: יש לי שני כובעים כאן: האחד, אני נציגת כל מקלטי הנשים בארץ, אני ממלאת-מקום היושבת-ראש, והנקודה השנייה היא שאני מנהלת את המקלט היחיד שנמצא בדרום – אני כמובן לא אתן את המיקום המדויק – ואנחנו נותנים מענה ייחודי לנשים בדואיות נפגעות אלימות בשיתוף פעולה עם לשכות הרווחה ועם "אל-ואחה".

<אלמוג חולות: חשוב להבין בכלל בדיון הזה, שיש כאן הרבה מאוד גורמים ולכולם יש הרבה מאוד רצון טוב, והרבה פעמים אנחנו נעים ונדים בין תפיסות טיפוליות שונות אפילו.

<אלמוג חולות: לדוגמה, הנושא של רגישות תרבותית.

<אלמוג חולות: אם המשטרה לא תהיה רגישה תרבותית לעובדה שמדובר בנשים בדואיות והן מגיעות ממשפחות מורכבות ולכל שבט יש המאפיינים שלו, ואם לשכת הרווחה לא תהיה רגישה לזה, יהיו הרבה יותר רציחות.

<אלמוג חולות: מצד שני, אומרות עמיתותי הפמיניסטיות מאוד בצדק: תנו לנשים האלה סיכוי.

<אלמוג חולות: אני יכולה להגיד לכם מהזווית של מנהלות המקלטים שיש לנו בעיה מאוד קשה עם הנשים הבדואיות שמופנות למקלטים – אני הולכת להגיד עכשיו משהו מאוד קשה, אל תכעסו עלי, תקשיבו לי עד הסוף – מכיוון שחלק גדול מהנשים הללו שחוות אלימות נוראית ושהייתי מאוד רוצה להציל, בממדים שלנו – אל תכעסו עלי – הן לא בנות שיקום.

<אלמוג חולות: למה?

<אלמוג חולות: כי הן לא סיימו 12 שנות לימוד וחלקן לא יודעות קרוא וכתוב - - -

מירי רגב: זה לא קשור.

מירי רגב: למה הן לא בנות שיקום?

<אלמוג חולות: רגע, אני מסבירה.

<אלמוג חולות: הן לא יודעות קרוא וכתוב והן לא יודעות עברית והן לא חיו מעולם מחוץ לשבט, ואין להן כישורי חיים בסיסיים, ואז כשצריך - - -

<אינסאף אבו שארב: צריך להתאים את המקלטים גם לנשים הבדואיות.

<קריאה: זה חינוך.

<אלמוג חולות: מה שצריך זה קודם כול שהחברה הבדואית תעשה איזה שינוי - - -

<קריאות: - - -

אורית סטרוק: המדינה צריכה לעשות את זה, לא החברה הבדואית.

<אלמוג חולות: אני מסכימה.

אורית סטרוק: המדינה צריכה לעשות את זה לנשים האלה כשהן ילדות בנות תשע, תהיה להן ילדות אחרת.

<אלמוג חולות: אלי מגיעות ילדות בנות 18, כבר עם שלושה ילדים, כשהסבתא בת 30, וזה רבע שעה מסורוקה ומאוניברסיטת בן-גוריון.

<אלמוג חולות: מה שקורה במגזר הבדואי מזעזע.

<אלמוג חולות: אני שמחה על הארגונים הפמיניסטיים, אני שמחה מאוד שיש דור של משכילות - - -

מירי רגב: מה שאת אומרת פה שיש בעיה בחברה המסורתית הבדואית - - -

<אלמוג חולות: יש בעיה במערכת החינוך שמונעת מאתנו להצליח לעזור להם.

<אלמוג חולות: ואז משרד הרווחה בונה כל מיני פתרונות אחרים, כי הפתרונות הרגילים לא יעילים.

חנין זועבי: - - - אני כאזרחית - - -

<קריאות: - - -

זבולון כלפה: כנראה בוועדה יש יותר זכויות לנשים ופחות זכויות לגברים.

עליזה לביא: לא, תנו לו לדבר.

עליזה לביא: מירי העירה אותך - - -

זבולון כלפה: מירי לא היתה צריכה להעיר אותי, זו היתה טעות שלה, היא תשלם על זה אחר-כך...

מירי רגב: זבולון, בבקשה.

זבולון כלפה: ברשותכן, מספר דברים.

זבולון כלפה: ראשית, אני מברך על הדיון עצמו ואני חושב שהעיסוק בסוגיה הזאת חשוב כדי להציף וגם כדי ליצור את המערכת של הטיפול בדבר הזה.

זבולון כלפה: אני ישר יורד לפסים המעשיים בעניין הזה.

זבולון כלפה: אני חושב שראשית לכול צריכות להיות פה מספר נקודות.

זבולון כלפה: נקודה ראשונה, חייב להיות שיתוף פעולה הדוק בין המדינה לבין החברה הבדואית.

זבולון כלפה: זה לא יכול להיות רק רצון של המדינה לשיתוף פעולה מצדה.

<קריאה: לא מול השיח'ים.

זבולון כלפה: סליחה, לא אמרתי מי.

זבולון כלפה: נקודה שנייה, שהיא בעייתית מאוד במרחב הבדואי, זה חוסר מידע.

זבולון כלפה: חוסר המידע שקיים שם הוא תהומי, וכתוצאה מכך הדרך להתמודד ולטפל בסוגיות השונות הוא רב מאוד.

זבולון כלפה: נקודה שלישית זו הנקודה של החוסר באכיפת החוקים.

זבולון כלפה: נאמר פה כאילו שגבר בדואי יכול לשאת ארבע נשים.

זבולון כלפה: במדינת ישראל זה עבירה על החוק.

מירי רגב: זה אסור.

מירי רגב: מה זה צריך להיות?

עליזה לביא: חלק מהפתרונות היצירתיים זה התולדה של חלק מהדיון כאן.

עליזה לביא: צריך להכיר בזה.

אורית סטרוק: יש חבר כנסת פה אצלנו שיש לו שתי נשים.

אורית סטרוק: זה נורא.

זבולון כלפה: ההתייחסות בסלחנות - - -

<קריאות: - - -

<נאהדה אלעוקבי: חבל שאתה מדבר על הדברים האלה.

<נאהדה אלעוקבי: זה לא עניין שלך.

עליזה לביא: אני מבקשת לאפשר את זכות הדיבור לחבר הכנסת קלפה.

מירי רגב: זבולון, בבקשה.

זבולון כלפה: ההתייחסות בסלחנות לעבירה בסופו של דבר מולידה בסוף גם תוצאות של אלימות ושל התנהגות קלוקלת.

זבולון כלפה: אין לי ספק שצריך להיות מרחב משולב.

זבולון כלפה: הנקודה האחרונה זו הסוגיה של הגברת החינוך.

זבולון כלפה: אין לי ספק שהאוכלוסייה הבדואית עוברת היום שינוי משמעותי מאוד בדרום - - -

<הזאר אלחאדי: החברה הבדואית, לא החברה.

זבולון כלפה: סליחה.

זבולון כלפה: בתור אחד שחי בדרום, נולד בדרום, מכיר את האוכלוסייה הזאת מקרוב, כל 50 שנות החיים שלי, אני אומר שהאוכלוסייה הזאת עוברת שינויים רבים מאוד.

זבולון כלפה: אנחנו עובדים אתם, חיים אתם, שכנים שלהם.

זבולון כלפה: בתוך כל הדבר הזה החינוך חייב להיות מטופל ברמה של המדינה בצורה מתוקנת ומסודרת.

זבולון כלפה: לצערי גם עם הקמת המועצות האזוריות השונות, השתיים, גם אבו בסמה וגם אל קסום, בסופו של דבר, עדיין הדבר הזה מאוד לוקה בחסר.

זבולון כלפה: רק שילוב של הדברים גם יחד, יש סיכוי שיביא בסוף לפתרון.

מירי רגב: דוד צור.

מירי רגב: בקצרה, בבקשה.

<ריקי שגיא: סליחה, אני מבקשת אם אפשר.

מירי רגב: עוד מעט.

מירי רגב: אי-אפשר.

מירי רגב: זה פשוט בלתי אפשרי.

<ריקי שגיא: עוד מעט זה בסדר.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: אנחנו צריכים גם לסיים את הדיון.

מירי רגב: דוד צור, בבקשה.

<ריקי שגיא: אני מהמרכז לשלום המשפחה הבדואית וכל קריאה מהמשטרה ומבית חולים מגיעה לפתחי אישית.

מירי רגב: אחרי דוד צור תדברי דקה.

מירי רגב: דוד צור, בבקשה.

דוד צור: קודם כול, אני אקצר מהסיבה שאני מדבר אחרון ורוב הדברים כבר נאמרו לפני.

דוד צור: אני מאוד מברך את שתי ראשות הוועדות שמקיימות את הדיון הזה.

דוד צור: הדיון הזה גלש למקומות, חלקם לא רלוונטיים, חלקם פוליטיים.

דוד צור: אני חושב שצריך למקד את הבעיה בדיון.

דוד צור: והדיון הזה הוא על הנשים בחברה הבדואית, הבדואיות, שלא זוכות לטיפול נאות בכל מה שקשור למצוקות שהן נקלעות לתוכן, ואכן צריך לבדוק למה.

דוד צור: יש פה עניין של שירותי הרווחה והשירותים מסביב, ואנחנו שומעים פה מצוקה כמעט מכל מקום, ואין ספק ששם החלשים.

דוד צור: יש שר רווחה חדש, הוא מאוד פתוח, ולדעתי שתי הוועדות צריכות להפנות פנייה בעניין הזה לשר הרווחה, כי שם לדעתי עיקר הבעיה.

דוד צור: הבעיה אחרי זה, כשהיא מגיעה לפתחה של המשטרה, היא כבר מגיעה כשיש מורסה גדולה מאוד.

דוד צור: אני אומר כמי שבילה הרבה מאוד משנות חייו הבוגרים בארגון הזה, המשטרה עברה כברת דרך עצומה בין שנות ה-90 המוקדמות, שבהן הפתרון היה – יאללה, לכו הביתה, תעשו שלום בית, לבין הטיפול היותר מעמיק.

דוד צור: אני לא מבין את הביקורת שלך, חנין, על קצין משטרה, וצריך לומר פה בסוגריים, שהציל נפשות באירוע האחרון - - -

מירי רגב: דוד, קיצור.

דוד צור: לא, אבל שנייה.

מירי רגב: לא, בקיצור.

מירי רגב: אנחנו לא יכולים לשמוע את כל ההיסטוריה של כולם.

דוד צור: קצין משטרה שניהל את המשא-ומתן והציל נפשות בבנק.

דוד צור: זה לא קשור, סגרתי סוגריים.

<קרן שמש-פרלמוטר: - - - חזר באזיקים.

דוד צור: אומר בראש פתוח שהוא מנסה להבין את מקור הבעיות.

דוד צור: הוא אמור לטפל בבעיית האלימות, הוא אמור לטפל בתלונה.

דוד צור: משטרת ישראל עשתה - - -

חנין זועבי: הוא לא עושה את העבודה שלו.

דוד צור: משטרת ישראל עשתה את התחקיר - - -

מירי רגב: סליחה, כבר היתה לך זכות דיבור.

חנין זועבי: מה אתה לא מבין?

חנין זועבי: הוא מעודד אותם לעשות סולחה.

דוד צור: שמעתי אותך, חנין.

דוד צור: דיברת שעה.

דוד צור: תקשיבי גם למשהו אחר.

דוד צור: משטרת ישראל עשתה תחקיר בנושא הזה, כנראה בגלל תקלות נקודתיות קשות הסיקה את המסקנות.

דוד צור: עדיין אני אומר לחברי הכחולים: הפניית המשאבים לקצה הזה של טיפול בנושא בחברה הבדואית היא הפניה מאוד-מאוד לא סימטרית ביחס ליחידות האג"ם שגדלו, היחידות המיוחדות שאני בא מתוכן, אבל אנחנו חלשים מאוד בקצה, כי אותו מפקד תורן או חוקר תורן, לא היה לו המיומנות האלמ"בית, וכך לצערי זה קורה בהרבה מאוד מהתחנות באמצע הלילה.

מירי רגב: כן, בבקשה.

<ריקי שגיא: אני עובדת סוציאלית, מנהלת המרכז לשלום המשפחה הבדואית, שמופעלת על-ידי עמותה בדואית בשם "אל-ואחה" בנגב, בחסות משרד הרווחה.

<ריקי שגיא: כל המקרים שמגיעים, של אלימות במשפחה, מגיעים או ללשכת הרווחה בעיירה, ביישוב, והם מעבירים אלינו, או כשזה חירום, משטרה או בית חולים, זה מגיע לפתחי, ומי שעונה לטלפון ביום ובלילה זה אני או מירי המפקחת.

מירי רגב: מה את יכולה להוסיף לנו לטובת הדיון?

<ריקי שגיא: אני רוצה להגיד כמה מלים, קודם כול על המשטרה.

<ריקי שגיא: משטרת העיירות מטפלת בכל אישה בצורה הכי רגישה שיכולה להיות.

<אינסאף אבו שארב: סליחה.

<אינסאף אבו שארב: בשפה שלה?

<אינסאף אבו שארב: מה עם השפה?

מירי רגב: מה העניין?

מירי רגב: אי-אפשר להגיד פה דברים אחרים?

מירי רגב: מה קורה?

מירי רגב: תנו לאנשים לדבר.

<היגר אבו שארב: זה חשוב.

<היגר אבו שארב: זה הרווחה.

<ריקי שגיא: גם אם אישה רוצה לחזור וגם אם אנחנו חושבים שהיא יכולה לחזור, המשטרה לא מסכימה בשום פנים ב-24 השעות הראשונות שהאישה תחזור הביתה, וגם אם היא חותמת שזה על דעתה כמו בתחנות אחרות, האישה הבדואית לא תחזור הביתה ואנחנו מוצאים לה פתרון איפה להיות.

<היגר אבו שארב: כמה יש כאלה?

<ריקי שגיא: אפשר כמה מלים טובות על המשטרה בדרך שהיא מתנהגת, בעיקר משטרת העיירות, שרוב המקרים באים לפתחה, כנ"ל לגבי בית חולים.

<ריקי שגיא: זה מגיע אלינו, ואנחנו מטפלים בקודים התרבותיים והמסורתיים שאנחנו יכולים לעשות.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: חבר הכנסת זחאלקה.

מירי רגב: למרות שהגעתם באיחור, אני מאפשרת לכם לדבר, גם לתמר, גם למיכל וגם לזחאלקה.

מירי רגב: הגעתם באיחור, אז לכן קצר ולעניין.

מירי רגב: זחאלקה, בבקשה.

מירי רגב: תמר זנדברג אחריו ומיכל רוזין אחר-כך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי, אני חושב שאת המצב אפשר לשנות, הוא לא מזג האוויר.

מירי רגב: גם מזג האוויר משתנה.

ג'מאל זחאלקה: השליטה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, היה המקרה של לוד שהיה טיפול משטרתי רציני, וזה הביא לצמצום התופעה.

ג'מאל זחאלקה: צריך ללמוד מזה.

ג'מאל זחאלקה: ההמלצות של אית"ך, אני לא רוצה לחזור עליהן, הן המלצות טובות, שראויות לבחינה ולאימוץ.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה דווקא ללכת על נקודת החוזק שממנה אפשר להתחיל.

ג'מאל זחאלקה: היום, לפי כל הסטטיסטיקות בשנים האחרונות, ההצלחה של האישה הבדואית בלימודים, הערבייה, ובנגב במיוחד יותר ממקומות אחרים, הפער לטובת האישה.

ג'מאל זחאלקה: האישה יותר מצליחה גם ביסודי, גם בחטיבת הביניים, גם בבית ספר תיכון, גם בבגרות.

ג'מאל זחאלקה: את זה צריך למנף.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, צריך לעזור הלאה.

מירי רגב: העצמה נשית, אתה אומר.

ג'מאל זחאלקה: צריך להעצים.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהיו כמה ניסיונות מאוד מוצלחים לקחת את הנשים האלה, המוצלחות, ולתת להן אפשרות להתמודד ולהתקדם בחיים.

ג'מאל זחאלקה: כך אישה שיש לה יותר כוח, שהיא לומדת ועובדת, יכולה להתמודד יותר בקלות.

מירי רגב: מי יכול לעשות את זה?

מירי רגב: איזה משרד לדעתך?

<קריאה: - - -

מירי רגב: שקט.

מירי רגב: אנחנו מדברים פה בין חברי הכנסת, אין יותר אזרחים מדברים.

מירי רגב: אנחנו מסכמים דיון.

מירי רגב: אני מבקשת לשמוע ממנו איך לדעתו אפשר לעשות את זה, חברים.

מירי רגב: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, משרד החינוך צריך להשקיע יותר.

<היגר אבו שארב: קבלה לאוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: קבלה לאוניברסיטה, סיוע בלימודים, מכינות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להכין תוכניות.

ג'מאל זחאלקה: מחר אנחנו מנהלים דיון בנושא הזה בוועדת החינוך.

מירי רגב: - - - בסיכום שלי.

ג'מאל זחאלקה: כשאישה ערבייה, במיוחד בנגב, מגיעה לתחנת משטרה ומגישה תלונה, כל האורות האדומים צריכים להידלק.

מירי רגב: כל אישה שמגישה תלונה.

ג'מאל זחאלקה: עד שהיא מגיעה זה קשה לה במיוחד, לא בקלות.

ג'מאל זחאלקה: היא עושה את זה במצב הנוכחי, כשכלו כל הקיצים, כשהמצב מאוד חמור, כשאין לה שום אפשרות, כשהיא דיברה עם כל המשפחה ועם כל החמולה ועם כל השכנים ועם האבא ועם האימא ועם כולם.

ג'מאל זחאלקה: כשהיא מגיעה זה סכנת נפשות.

ג'מאל זחאלקה: כך צריכה המשטרה להתייחס.

ג'מאל זחאלקה: זה פי עשרה יותר חמור.

ג'מאל זחאלקה: אסור להגיד לה: תעשי סולחה.

ג'מאל זחאלקה: כשהיא מגיעה לשם, הדברים הגיעו למצב מאוד מסוכן.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני מבקשת לסכם את החלק שלי.

עליזה לביא: אני נאלצת לעזוב ואני משאירה אתכם בידיים של חברת הכנסת רגב.

<חנאן אלסאנע: אני חייבת לדבר.

מירי רגב: אני שמחה שאת חייבת לדבר, אבל את לא תדברי.

<חנאן אלסאנע: אני חייבת לדבר.

עליזה לביא: תני לי בבקשה.

עליזה לביא: התחלנו מהלך.

עליזה לביא: אנחנו לא רואות את הישיבה הזאת כסוף פסוק.

עליזה לביא: התחלנו מהלך משותף, שתינו, בגלל הרגישות המאוד-מאוד מיוחדת לנושא של נשים בדואיות.

עליזה לביא: יכולתי לקיים את הדיון הזה בוועדה וחברת הכנסת רגב היתה יכולה לקיים במכלול הרחב יותר של המשטרה וכל הרשויות האחרות, אבל החלטנו יחד כדי לדבר.

עליזה לביא: זיהינו את המצוקה הזאת מהרגע הראשון, התקשרנו עוד לפני שפניתם אלינו.

עליזה לביא: נכון או לא נכון?

עליזה לביא: אנחנו התקשרנו אליכם עוד לפני שאתם פניתם אלינו, ואנחנו נמשיך את זה.

עליזה לביא: עוד שנה מהיום, אחרי שכל אחת לוקחת לעצמה את הסוגיות שהיא סימנה לעצמה וממשיכה לדון בהן בוועדה שלה – היום בעוד שנה, לפרוטוקול – אנחנו יושבים פה כולנו ורואים בדיון משותף לוועדת הפנים ולוועדה לקידום מעמד האישה איפה התקדמנו ואיפה גם לא התקדמנו.

<הזאר אלחאדי: אני מקווה שבעוד שנה לא יהיה עוד רצח.

מירי רגב: אני מבקשת בלי הערות.

עליזה לביא: אני מבקשת בלי הערות.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה תקיים ישיבה בנושא בטיפול משרד הרווחה.

עליזה לביא: המידע הסותר וההבנה האם כן נכון להכשיר ולהכניס, או לא נכון – הדברים שאמרת – אני רוצה ללמוד אותם לעומק.

עליזה לביא: נקדיש לכך ישיבה נפרדת, גם על התופעה של אלימות במשפחה, אבל גם מה עושים.

עליזה לביא: אם היה סיכום קודם של ישיבה קודמת לגבי הכשרה של נשים בדואיות למשרד שלך ואת אומרת שזה לא עובד, נזהה את המצוקה ונראה איך פותרים את זה.

עליזה לביא: נקדיש לכך ישיבה.

עליזה לביא: ישיבה נוספת שנקדיש בוועדה לקידום מעמד האישה זה בנושא של דיכאון לאחר לידה, ואתן מוזמנות כמובן.

עליזה לביא: עוד דבר.

עליזה לביא: פנינו אליכן להזמין נשים בדואיות כמשקיפות לוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: לכל הישיבות של הוועדה אתן מוזמנות וגם כאן נוצר הקשר ואני מברכת על כך, ואני שמחה מאוד שתהיינה שותפות.

עליזה לביא: אנחנו נקיים גם ביקור ומפגש, אם תרצי במשותף, אם לא, נקיים בוועדה, אצל נשים בדואיות כדי לשמוע מכן, בבית שלכן, באוהל ובאזורים שלכן, על הבעיות ועל המקלטים.

חנין זועבי: תתחילו בכפרים הלא מוכרים.

חנין זועבי: ..

עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, את מכירה אותי לא מהיום.

עליזה לביא: נגיע לכל מה שנמצא תחת האחריות שלנו.

עליזה לביא: תודה רבה.

אורית סטרוק: איזו ועדה תטפל בביעור הפוליגמיה?

מירי רגב: אפשר, בבקשה?

אורית סטרוק: איזה משתי הוועדות תטפל בביעור הפוליגמיה?

מירי רגב: תמר זנדברג.

מירי רגב: בבקשה.

מירי רגב: חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: הדיון הזה מתנהל בשתי רמות: ברמה העקרונית, האידיאולוגית תיאורטית שעלתה כאן וברמה הפרקטית.

תמר זנדברג: ברמה היותר רחבה היה כאן כל הזמן מתח בין רגישות תרבותית לבין אוניברסליות, ואני רוצה להגיד מילה על זה.

תמר זנדברג: אנחנו חיים במדינת חוק והקצין שדיבר, התחלת את דבריך באמירה שמשטרת ישראל נותנת הגנה ושירותים בלי הבדל דת, גזע ומין, ועם זאת, הבעת לפחות מוטיבציה, שהיא מבורכת על פניה כן להתחשב, לא רוצה להגיד ערכים ולא קודים, אלא נקרא לזה "במאפיינים הייחודיים של החברה", שזה דבר שצריך לעשות אותו בזהירות.

תמר זנדברג: עשויה להיות לו חשיבות, אבל זה עשוי להיות חרב פיפיות.

תמר זנדברג: בשביל הדבר הזה אני מציעה את המבחן הבא: יש משפט כזה שחוזקה של החברה נמדד לפי חוזקה של החוליה החלשה בה, ובמקרה הזה החוליה החלשה בחברה זו האישה הבדואית, כי היא סובלת ממה שאנחנו קוראים לו בתנועה הפמיניסטית "דיכוי כפול" – היא שייכת למיעוט מוחלש בחברה הישראלית, שזאת החברה בדואית, והיא שייכת למיעוט מוחלש נוסף, שזה הנשים.

תמר זנדברג: וזה מוחלשות על מוחלשות.

תמר זנדברג: לכן לא תמיד התנועה הפמיניסטית, הוועדה הזאת תהווה לה מענה, ולא תמיד החברה בדואית, שהיא חברה פטריארכלית שמובלת על-ידי גברים, תיתן לה מענה.

תמר זנדברג: כשאנחנו מדברות על הרב תרבותיות, אנחנו חייבות להביא את הדבר הזה בחשבון.

תמר זנדברג: ולכן אני מצטרפת להצעה של חברת הכנסת זועבי להשתמש בארגונים הבדואים הפמיניסטיים, לפנות אליהם לצורך הבנת אותה רגישות תרבותית, שאתם בצדק מנסים לתת לה מענה, אבל לא תמיד בדרך הנכונה.

תמר זנדברג: וכאן יש ארגון שמייצג בדיוק את המיעוט המוחלש בתוך המיעוט המוחלש הזה, וכאן יכולה להיות פריצת הדרך שתסייע גם למשטרה לממש את הערכים האוניברסליים שהם ערכי ההגנה, תוך הבאה בחשבון של אותה רגישות, כי ראינו שיש כאן הרבה סיבות.

תמר זנדברג: אני אעצור פה.

תמר זנדברג: תודה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: קצר ולעניין.

מירי רגב: אל תחזרי על דברי חברותיך.

<חנאן אלסאנע: אני מעמותת "סידרה", עמותת נשים ערביות בדואיות.

<חנאן אלסאנע: אני עובדת זה 15 שנים עם 3,600 נשים בדואיות בעניין של זכות לחינוך, זכות לתעסוקה וגם נשים בתקשורת, ומתמקדת יותר בכפרים הבלתי מוכרים.

<חנאן אלסאנע: אני מלמדת נשים קרוא וכתוב בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

<חנאן אלסאנע: אחרי מאבק של חמש שנים שכנעתי את משרד החינוך לבוא ולממש את הזכות הבסיסית הזאת לנשים והצלחנו לפתוח 26 כיתות קרוא וכתוב לנשים.

<חנאן אלסאנע: אני לא רק מטפלת בקרוא וכתוב ובאבטלה, אני מטפלת בדברים מאוד קשים – אלימות במשפחה, בשבט, קשיים רבים.

<חנאן אלסאנע: נשים מגיעות לבית חולים.

<חנאן אלסאנע: בבית חולים רואים שיש לה פגיעות קשות ויודעים שהיא סובלת מאלימות, וקשה להן לדווח למשטרה או שהמשטרה לא מטפלת בזה.

<חנאן אלסאנע: אני אומרת, אני עובדת בשטח.

<חנאן אלסאנע: למה כל כך התרגשתי?

<חנאן אלסאנע: כי אני מכירה נשים אישית שהגיעו למשטרה ובקושי מגיעות למשטרה.

<חנאן אלסאנע: הרי אתם מכירים את התרבות ואת המסורת הבדואית, נכון?

<חנאן אלסאנע: לא בקלות אישה מגיעה למשטרה.

<חנאן אלסאנע: אני פונה למשטרה: אם אתם רואים אישה בדואית מגיעה למשטרה, תדעו לכם שהיא עברה הרבה עד שהיא קיבלה החלטה להגיע למשטרה, וצריך לקחת את זה ברצינות.

<חנאן אלסאנע: לצערי הרב, רוב הנשים ששלחנו לא זכו בטיפול רציני.

<חנאן אלסאנע: אני מעודדת נשים ללכת למשטרה.

<חנאן אלסאנע: הן אומרות לי: לא, לא יעזרו לי, ממילא אחר-כך אני אחזור לשבט, הוא יפגע בי וייקחו ממני את הילדים.

<חנאן אלסאנע: משטרה צריכה לאכוף את החוק.

<חנאן אלסאנע: באלימות נגד נשים צריך לטפל.

<חנאן אלסאנע: אתם לא מתחשבים בתרבות הבדואית.

<חנאן אלסאנע: הרי הבדואים אוהבים לעבוד בחקלאות, במרעה או בצאן, ויש חוקים שמונעים.

<חנאן אלסאנע: צריך להיות ייצוג של החוק.

<חנאן אלסאנע: דבר שני, הזכות לחינוך ותעסוקה.

<חנאן אלסאנע: זה מאוד חשוב.

<חנאן אלסאנע: מהניסיון שלנו, נשים שקיבלו חינוך ותעסוקה הן עצמאיות ויודעות להגן על עצמן וגם להתפרנס.

<חנאן אלסאנע: יש הרבה מקרים שנשים זכו להגן על עצמן מאלימות גם במשפחה.

<חנאן אלסאנע: אם אני מדברת על הפוליגמיה, אין לי שום ספק שפוליגמיה זו אחת הסיבות.

<חנאן אלסאנע: פוליגמיה, חבר'ה, לא נמצאת רק בחברה הבדואית.

<חנאן אלסאנע: היתה לי ישיבה גם עם דב חנין, פוליגמיה נמצאת בכל החברה הישראלית.

<חנאן אלסאנע: היא לא אישה שנייה, היא חברה, גם בחברה הישראלית, רצח נשים זה על רקע רומנטי.

<חנאן אלסאנע: תבדקו ותראו שכל הנשים שנרצחו על רקע רומנטי.

מיכל רוזין: אל תגידי "על רקע רומנטי".

מיכל רוזין: אין שום דבר רומנטי ברצח נשים.

<חנאן אלסאנע: כך אומרים.

מסעוד גנאים: היא מתארת את המציאות.

מירי רגב: תודה רבה לך.

<חנאן אלסאנע: רוצח זה רוצח.

<חנאן אלסאנע: פוליגמיה זו אחת הסיבות וצריך לטפל בזה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: דיברת מדם ליבך.

מירי רגב: תודה רבה.

מירי רגב: מיכל רוזין, בבקשה, ואני מסכמת את הדיון.

מיכל רוזין: אני מסכימה עם הדברים שנאמרו פה, ולכן אני לא אחזור עליהם.

מיכל רוזין: אני גם אומרת שצריך למצוא תמיד איזון ברב תרבותיות.

מיכל רוזין: אני חושבת שתמיד המבחן הוא מתי זה מתחיל לפגוע.

מיכל רוזין: כאשר מדובר באלימות, כאשר מדובר בפגיעה, פה הרב תרבותיות לא יכולה להיות שיקול.

מיכל רוזין: יש קושי רב, אנחנו יודעות את זה, בנפגעות אלימות במשפחה בכלל, של משאבים, של רווחה, של בריאות.

מיכל רוזין: יש הרבה מאוד קשיים וחוסרים.

מיכל רוזין: זה מגיע לקצה שבקצה כשמדובר באוכלוסייה הבדואית כמובן.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש פה עניין של החלטה.

מיכל רוזין: כשהמדינה מחליטה שהיא רוצה להתערב והיא רוצה לקחת את האחריות, זה קורה.

מיכל רוזין: ראינו את זה, המשטרה לקחה אחריות על כל פרויקט רמלה-לוד, היא החליטה שדי, לא יכולים לקבל יותר את רצח הנשים ברמלה-לוד, ואכן פסקו הרציחות מכיוון שעשו שם נוהל שכל אישה שמגיעה, מייד - - -

<קריאה: מייד מוציאים.

מיכל רוזין: יש נוהל ברור לגבי רמלה-לוד.

מיכל רוזין: שאלתי את השר לביטחון פנים בשאילתה במליאה מדוע זה לא נאכף לגבי כל הנשים במדינה.

מיכל רוזין: כשרוצים יש משאבים, אפשר לפתור את הבעיה, הכול שאלה של סדרי עדיפויות.

מיכל רוזין: דבר אחד אולי לא עלה פה או לא שמעתי, אז אני מתנצלת.

מיכל רוזין: חייבים-חייבים הכשרה לשוטרים, לעובדות סוציאליות, לשופטים.

מיכל רוזין: אין הכשרה מספקת.

מיכל רוזין: מדברים פה הרבה על רב תרבותיות, אבל אנחנו לא יודעים כלום.

מיכל רוזין: אנחנו לא באמת מכירים את החברה הבדואית, אנחנו לא חיים בתוכה, וזה לא עניין של האשמה.

מיכל רוזין: צריך לקבל פה הכשרה, שוטרים צריכים לקבל הכשרה ושוטרות צריכות ועובדות סוציאליות צריכות לקבל הכשרה.

מירי רגב: והסיכום?

מיכל רוזין: משפט סיכום.

מיכל רוזין: לכל הנשים ממני: הפתרון תמיד יבוא מהנשים – העצמת נשים.

מירי רגב: בזה אני מסכימה אתך, למרות שאת ממרצ.

מיכל רוזין: השוטרים והשיח'ים וכולם, עם כל הרצון הטוב גם אם יש לגברים, בסופו של דבר המהפכה מגיעה רק מתוך הנשים שמתגייסות, מתאחדות ביחד ואומרות: עד כאן.

מיכל רוזין: תודה.

מירי רגב: תודה רבה לך, מיכל.

מירי רגב: קודם כול, אני באמת-באמת מודה לכן ואני מתרגשת מהאסרטיביות של חלק מהנשים פה.

מירי רגב: זה חשוב וכך צריך להמשיך.

מירי רגב: התפקיד שלנו הוא לעודד נשים לבוא, לדבר, להביע את הכעסים ולראות את הדברים גם בהיבטים הנקודתיים, אבל גם בהיבטים הרחבים.

מירי רגב: אנחנו צריכים להבין שהחברה הבדואית צריכה להתאים את עצמה לחברה הישראלית בהיבט של החוקיות שלה.

<קריאה: אבל צריך - - -

מירי רגב: רגע.

מירי רגב: אם רוצים לטפל בבעיה, צריך לטפל בבעיה בכללותה, אי-אפשר חלק כן וחלק לא.

מירי רגב: לכן חוקי המדינה צריכים לחול על הבדואים.

מירי רגב: לא יכול להיות שגבר יישא ארבע נשים ולא יטפל בהן, ואישה צריכה ללכת לבד ולהתחיל לטפל בילדים שלה ולהילחם על הילדים שלה.

מירי רגב: אם היא עוברת לאחד מהמקלטים, ייקחו לה את הילדים.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: לא ייקחו לה את הילדים.

מירי רגב: על האישה צריכים להגן, וההגנה עליה צריכה להיות קודם כול בזה שהחוק הישראלי יחול - - -

חנין זועבי: לא מתוך החוקים הישראלים - - -

מירי רגב: הבדואים יקבלו את החוק הישראלי.

חנין זועבי: חיזוק מעמדה של האישה, לא מתוך החוקים הישראלים.

מירי רגב: אני אומרת לכם, כיושבת-ראש ועדת הפנים, אני מתכוונת להביא את גדעון סער שר הפנים, לא יהיה רישום בתעודת זהות - - -

<שחאדה אבן ברי: אין רישום.

מירי רגב: עוד יותר גרוע.

מירי רגב: כל מי שלא יהיה רשום, לא יקבל כסף על הילדים שלו.

<שחאדה אבן ברי: אין רישום.

<שחאדה אבן ברי: אין כסף.

<שחאדה אבן ברי: זה לא זה.

מירי רגב: אנחנו נוודא - - -

<קרן שמש-פרלמוטר: זה רק יפגע עוד יותר בילדים, זה יפגע בנשים.

מירי רגב: נמצא את הפתרון.

מירי רגב: תאמיני לי שנמצא את הפתרון הטוב ביותר לנשים הבדואיות.

מירי רגב: נמצא את הפתרון הטוב ביותר לנשים הבדואיות, אבל לא יכול להיות שיהיה כאן

מירי רגב: מצב שגבר יתחתן עם ארבע נשים - - -

<אינסאף אבו שארב: אל תענישי אותן בסוף.

מירי רגב: לא נעניש את הנשים, תאמיני לי שלא.

מירי רגב: זה בא מנקודת מבט של האישה ולא של הגבר.

מירי רגב: זה דבר אחד.

מירי רגב: לכן בעניין הזה יהיה דיון במשרד הפנים.

מירי רגב: זה תפקידנו, לדאוג לרישום ראוי, לאישה שתגן על ילדיה, לגבר שלא יאיים על אישה.

מירי רגב: אישה שתרגיש שרק מחשש שיפגעו בה לא תוכל לממש את אימהותה, זה לא יכול להיות.

אורית סטרוק: פוליגמיה זו גם עבירה פלילית.

מירי רגב: זו גם עבירה פלילית.

מירי רגב: לגבי המשטרה כמה נושאים שאני מבקשת לבחון.

מירי רגב: משטרה מבחינתי זה גם השר לביטחון פנים.

מירי רגב: דבר אחד, אני מבקשת לבחון הנחיה של המשרד לביטחון פנים למפכ"ל, שבכל מקום שתגיע תלונה של אזרח במדינת ישראל, התחנה באותו מקום תקבל את התלונה ותעביר אותה אחר-כך לתחנה שיש לה עדיפות בטיפול בתלונה.

<איציק אלמוג: זאת ההנחיה.

מיכל רוזין: צריך שתיושם.

מירי רגב: זה לא מה שקרה במעלה אדומים.

מירי רגב: חברים, אני שמחה שזאת ההנחיה.

מירי רגב: עכשיו אני מסכמת.

מירי רגב: זה לא קרה במעלה אדומים וחלק מהבדיקה של מה שקרה במעלה אדומים אני רוצה להבין.

מירי רגב: לא יכול להיות שאישה הגישה תלונה במעלה אדומים, זה לא משנה אם היא בדואית, אם היא פלסטינית או אם היא יהודייה.

מירי רגב: היא הגישה תלונה במעלה אדומים, התלונה צריכה להתקבל ולעבור אחר-כך לתחנת המשטרה שצריכה לטפל בזה.

מירי רגב: אני מבקשת לדעת אם יש הנחיה כזאת, ואם יש הנחיה כזאת, היא צריכה להיות מבוצעת.

מירי רגב: הדבר השני, בגלל הסוגיה של אלימות במגזר הבדואי ובגלל באמת מה שאומרות כאן הנשים, ואני מקבלת, אישה שבאה להתלונן היא כבר עברה את כל המחסומים של מה שיכול להיות לה כדי להגן על הילדים שלה.

מירי רגב: היא אומרת: עכשיו התפקיד שלי להגן על הילדים שלי.

מירי רגב: ברגע שמגיעה אישה להתלונן, המשטרה צריכה להתייחס אל זה אחרת.

מירי רגב: אני חושבת שצריכים שתהיה יועצת לענייני בדואיות במרחב הנגב.

מירי רגב: ואני מבקשת מהמשטרה - - -

חנין זועבי: יועצת ערבייה.

מירי רגב: דיברתי על המגזר הבדואי.

מירי רגב: אני מסכמת.

מירי רגב: כשאת תסכמי דיון, תסכמי כמו שאת מבינה.

חנין זועבי: אז אני עוזרת לך.

מירי רגב: אני מבקשת שבמרחב הנגב יהיה תקן, יועץ לענייני ערבים מטפל בנושא קרקעות, בנושא סכסוכים, הוא לא מבין באישה הבדואית.

<נאהדה אלעוקבי: יועצת, לא יועץ.

מירי רגב: תאמיני לי, אני יודעת לדבר עברית קצת יותר טוב מערבית.

מירי רגב: דיברתי על יועצת לענייני בדואיות במרחב הנגב, משום שזה המרחב שבעיקרו מטפל בסוגיה הזאת.

מירי רגב: נכון שתהיה יועצת לעניין הזה, כמו שיש יועץ לענייני ערבים.

מירי רגב: אני מבקשת שהשר יתייחס לסוגיה הזאת.

מירי רגב: הדבר השני.

מירי רגב: רח"ט חקירה, מי שאחראי אצלכם על חקירות.

מירי רגב: אני רוצה לקבל אחר-כך התייחסות על החוקר שטיפל בנושא הספציפי הזה, האם זה היה חוקר מנוסה או חוקר צעיר, והאם בגלל שהחוקר היה צעיר, הנושא הזה הגיע למצב של רצח.

מירי רגב: יכול להיות שלא ואין קשר, אבל זה חלק מהנושא - - -

<קריאה: - - -

מירי רגב: זה חלק מהנושאים שאני מבקשת שצוות הבדיקה יבדוק.

מירי רגב: הדבר הנוסף.

מירי רגב: אני רוצה שיציגו לנו כמובן את ממצאי החקירה בוועדה לאחר שיוצג למפכ"ל ולשר לביטחון פנים.

מירי רגב: אני רוצה לדעת כמה דוברי ערבית יש בתחנות, וכמה מהם נשים דוברות ערבית שיכולות לנהל משא-ומתן עם המגזר הבדואי.

<קותר אלסאנע: חוקרים דוברי ערבית בכל תחנה.

מירי רגב: אני מדברת על חוקרים וחוקרות.

<קרן שמש-פרלמוטר: אני רק אגיד שיש חובה כבר היום - - -

מירי רגב: למה אתם לא מפרסמים את התמונה של החשוד לכאורה?

<שחאדה אבן ברי: שהוא מבוקש.

מירי רגב: יש מבוקש.

מירי רגב: חושבים שאחד מהאנשים שרצח זה הבעל.

מירי רגב: לא בטוח, אבל יש מבוקש.

מירי רגב: למה לא משחררים את התמונה שלו בכלי התקשורת הישראליים והערביים, שיכירו אותו?

מירי רגב: זה נושא מתבקש.

מירי רגב: אתה רוצה לענות על זה?

<איציק אלמוג: הרבה פעמים שיקולי החקירה שונים ממה שרואים פה.

<איציק אלמוג: זאת אומרת, יש מקרים שבהם פרסום התמונה יכול להסב נזק יותר מאשר תועלת.

<שחאדה אבן ברי: במקרה הזה זה לא יכול להזיק.

מירי רגב: סליחה.

מירי רגב: מי שיקבע אם זה מזיק או לא זה המשטרה.

<איציק אלמוג: השיקולים המבצעיים הם המובילים ולכן לא פרסמנו.

מירי רגב: זה לגבי המשטרה.

מירי רגב: אני מבקשת מלשכת ראש הממשלה - - -

<קרן שמש-פרלמוטר: לגבי הנוהל שלא מיושם של המתורגמניות, זה דבר מאוד חשוב.

<קרן שמש-פרלמוטר: זה אחד הדברים דרך הפיילוט, אמרתם שתביאו מתורגמניות וזה לא קורה.

<איציק אלמוג: זה כן קורה.

<קרן שמש-פרלמוטר: זה לא קרה במקרה דנן.

מירי רגב: זה לא קורה מספיק.

מירי רגב: כל הנושא של מתורגמניות ודוברי ערבית, תצטרכו להתייחס לזה אחר-כך בדיון שנעשה על ממצאי החקירה.

<איציק אלמוג: אין בעיה.

מירי רגב: דבר נוסף.

מירי רגב: אני רוצה לדעת כמה כתבי אישום הוגשו על ריבוי נשים בניגוד לחוק?

מירי רגב: הרי החוק במדינת ישראל הוא חוק שמאפשר אישה אחת.

<קריאה: - - -

מירי רגב: אני מדברת עכשיו.

מירי רגב: כמה כתבי אישום הוגשו על ריבוי נשים?

מירי רגב: אני מבקשת מבית המשפט להגיד לנו מה היתה התגובה בעניין הזה.

מירי רגב: במדינת ישראל יש חוק, ואנחנו נפעל על-פי החוק במדינת ישראל.

מירי רגב: אני מבקשת מלשכת ראש הממשלה להורות - - -

אורית סטרוק: - - -

מירי רגב: אורית, את מתכוונת להפריע לי?

אורית סטרוק: היא אומרת ששניים.

מירי רגב: אני מבקשת שלשכת ראש הממשלה תעמיד גם את סיוע השב"כ במציאת הרוצח היה והוא ברח לרשות הפלסטינים.

מירי רגב: לנו יש אינטרס לשים את ידינו על מי שרצח את הפעוטות האומללות האלה.

מירי רגב: אני מבינה שזה לא יכול להיות רק במשטרה, ולכן אני מבקשת סיוע בעניין הזה.

מירי רגב: הרווחה – צר לי, אבל הפערים שיש ביניכם לבין ארגוני נשים מדאיגים אותי.

מירי רגב: מילא פערים ביניהם לבין המשטרה, ברור לי.

מירי רגב: אבל ביניכם לבינם זה מראה שמישהו כאן לא מבין אחד את השני, או אתם אותם או הם אתכם.

מירי רגב: לכן אני חושבת שנכון תעשה הוועדה לקידום מעמד האישה שתזמן את שר הרווחה כדי לדון בכמה סוגיות: א', האם יש מספר אנשים במשרד הרווחה שמטפלים בסוגיית הבדואיות.

מירי רגב: ב', מדוע יש פערים בין מה שאומרות כאן ארגוני נשים לבין משרד הרווחה.

מירי רגב: זה נושא שכדאי שנטפל בו, כדי שלפחות כרגע יהיה להם למי לפנות כדי שתהיה להם אוזן קשבת.

<היגר אבו שארב: סליחה.

<היגר אבו שארב: ו-ג', למה מנהלי לשכת הרווחה הם גברים ולא נשים.

<מירי בקר: שאלה טובה.

<מירי בקר: למה באמת?

מירי רגב: משרד הפנים.

מירי רגב: אנחנו נקיים דיון במשרד הפנים בנוגע לסוגיה ובנוגע למגזר הבדואי.

מירי רגב: מה שיעלה שם: א', עם מי משרד הפנים יוצר קשר במגזר הבדואי, מי הם הגורמים, האם כמו אצל הדרוזים שאלה השיח'ים או הבדואים?

מירי רגב: רוב הבדואים כמו שאמרנו לא מקבלים את השיח'ים, יש באמת חבר'ה צעירים - - -

<קריאה: - - -

מירי רגב: עם מי מדברים במגזר הבדואי?

מירי רגב: הרי ברור לכם שלא נתחיל לדבר - - -

חנין זועבי: מירי, אפילו לא להשתמש במושג הזה.

חנין זועבי: אפילו השימוש במושג מטעה.

חנין זועבי: אין שיח'ים.

חנין זועבי: אל תשתמשו במושג הזה.

מירי רגב: אין שיח'ים.

מירי רגב: אז עם מי נדבר במגזר?

מירי רגב: עם כל אחד?

מירי רגב: איתך, איתו, איתה?

<קריאות: - - -

מירי רגב: שקט רגע, אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.

מירי רגב: המגזר הבדואי יצטרך להחליט מי מייצג אותו.

<אינסאף אבו שארב: מי מייצג את המגזר היום?

תמר זנדברג: מי מייצג את המגזר היהודי?

תמר זנדברג: הרבנים?

מירי רגב: את המגזר היהודי מייצגים מחוקקים, בתי דין והחוק הישראלי.

<אינסאף אבו שארב: אותו דבר.

מירי רגב: לא יכול להיות שאת מטפלת על-פי החוק הבדואי בדברים מסוימים ועל-פי החוק הישראלי בדברים אחרים.

תמר זנדברג: מה זה חוק בדואי?

תמר זנדברג: אין דבר כזה.

מירי רגב: החוק שמתיר לו להתחתן עם ארבע נשים.

תמר זנדברג: זה אסור על-פי חוקי מדינת ישראל, אין על זה ויכוח.

מירי רגב: אם זה אסור, זה אסור.

תמר זנדברג: גם במגזר היהודי, סליחה, יש מושג של ידועות בציבור.

מירי רגב: זה לא ידועה בציבור.

תמר זנדברג: למה לא?

אורית סטרוק: קראת את הדוח?

תמר זנדברג: קראתי את הדוח, אבל הדרך לטפל בזה זה כשמשתפים פעולה עם הכיוון הזה.

<קותר אלסאנע: יש חוק.

<קותר אלסאנע: אין אכיפה.

תמר זנדברג: יש חוק ויש מה שצריך לעשות.

מירי רגב: אני לא יכולה לדבר כך.

מירי רגב: זה מפריע לי.

<הינד סלמאן: אתם כופים את החוק מתי שנוח לכם.

<הינד סלמאן: בעניין דיכוי נשים, אתם חייבים לטפל.

מירי רגב: את צודקת.

מירי רגב: בעניין הזה אני מבטיחה לך שנטפל.

מירי רגב: אנחנו נאכוף את החוק שאוסר ריבוי נשים בחברה הבדואית, נקודה.

מירי רגב: זה דבר אחד.

מירי רגב: דבר שני, נשב עם החברות כאן.

<קריאות: - - -

מירי רגב: אורית, תודה רבה לך.

מירי רגב: אני מודה לך ולמיכל רוזין.

מירי רגב: אני מבינה שכך מיכל מנהלת את הדיונים שלה.

מירי רגב: אני מודה לכן.

מירי רגב: אנחנו נקיים דיון סגור.

מירי רגב: אני מבקשת להיפגש בנפרד עם הארגונים של הנשים.

מירי רגב: אני לא מתכוונת להיכנס לשום סוגיות של הוועדה לקידום מעמד האישה, אני מתכוונת להתעסק בזה רק במעמד של משרד הפנים – איך אנחנו עושים מהלך רציני כדי לבער את הבורות וכדי לדאוג לזה שאנשים ילמדו עברית, שאנשים ילמדו להתנהל פה, שנשים ילמדו, שנשים יעבדו – איך ניכנס לחברה הסגורה הזאת כדי לאפשר לכם לחיות במדינה הזאת בכבוד.

מירי רגב: נצטרך ללכת פה למהלך - - -

<קריאה: איך היא סגורה?

מירי רגב: אני אלמד אותך איך היא סגורה.

מירי רגב: אתם הגברים לא מבינים מה סגור.

מירי רגב: אנחנו הנשים נלמד אתכם איך זה סגור.

מירי רגב: נטפל בזה.

מירי רגב: המשטרה תענה לנו על כל הסוגיות בוועדת הפנים, אחרי שתביאו את הממצאים שלכם.

מירי רגב: משרד ראש הממשלה – תפנו בבקשה את הבקשה, גם אנחנו נפנה, לגבי השב"כ.

חנין זועבי: אפשר לבקש משהו?

מירי רגב: שנייה.

מירי רגב: לא.

חנין זועבי: לגבי המשטרה, אולי דוח על התלונות, על הפניות של הנשים שלא נפתח תיק.

מירי רגב: אמרתי לכם שהם יביאו את כל הנתונים בדיון הבא, כמה תיקים נפתחו, כמה נסגרו.

מירי רגב: אמרתי שהם יבואו ויציגו את זה.

<אינסאף אבו שארב: לא רק לכל הנשים הבדואיות, אלא בכל הארץ.

<אינסאף אבו שארב: הוא צריך להתמקד בנשים הבדואיות, כי זה שונה.

מירי רגב: ברור.

מירי רגב: משרד הרווחה, אני לא דנה על זה בוועדה שלי.

מירי רגב: כל סוגיית משרד הפנים עם האכיפה נגד ריבוי הנשים, נתעסק בזה יחד עם המשטרה, יחד עם משרד המשפטים ויחד עם משרד הפנים.

מירי רגב: תודה רבה לכם.