ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 8, 2013-06-04 11:00

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולם, נתחיל בדיון.

יואל רזבוזוב: אנחנו שמחים שאתם כאן איתנו.

יואל רזבוזוב: באמת מרגש לראות אתכם כאן.

יואל רזבוזוב: קודם כל אני מברך את חברי הכנסת, חברת הכנסת רינה פרנקל שהגיעה אלינו, חבר הכנסת ישראל חסון.

יואל רזבוזוב: אני אמרתי איך שנכנסתי לוועדה כיושב ראש, ישנן לא מעט בעיות אצל העולים, נתחיל בנושא הקליטה, אבל חוץ מהבעיות יש גם הרבה הישגים.

יואל רזבוזוב: העולים תרמו לא מעט למדינה שלנו.

יואל רזבוזוב: יש דווקא כאן בפנים שלכם, שאתם יושבים כאן, חיילים מצטיינים עולים, חיילים בודדים, את כל התארים, יש לי גם הרבה חברים שהם גם היו מצטיינים וחיילים בודדים ועקבתי אחריהם והם היו שותפים במהלך החיים שלי וראיתי עם איזה קשיים הם התמודדו ואיך הם פרצו את כל הדברים הקשים ואת כל הגבולות ונהיו מצטיינים והצליחו בחיים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה סמל, סמל למדינה, אנחנו מדינה של עולים כולנו וזה שאתם כאן ואתם הצלחתם, אתם יושבים במשכן הכנסת והבנתי שגם לא הפעם הראשונה, אז- - -

ישראל חסון: נקווה שגם לא פעם אחרונה.

יואל רזבוזוב: בטוח לא פעם אחרונה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכבר אפשר להגיד, אתם רק בתחילת הדרך, אבל הצלחתם, כבר יש לכם איזה שהיא נקודת התחלה טובה ואתם גם מהווים מודל לחיקוי להרבה חבר'ה צעירים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו גם כמדינה צריכים לשים אתכם תמיד קדימה ולהראות לכל הנוער שלנו, ולא רק לנוער, ולהתגאות בכם.

יואל רזבוזוב: אני יושב כאן ואני גאה שאתם כאן ומה שאתם עושים למען המדינה.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לתת לחבריי, חברי הכנסת, להגיד כמה מילים.

ישראל חסון: ברשותך, הם יכולים להציג את עצמם?

יואל רזבוזוב: כן, בואו תציגו את עצמכם.

<משה קאמיאנער: שלום, שמי משה.

<משה קאמיאנער: עליתי מארצות הברית, לפני שלוש שנים.

יואל רזבוזוב: עלית והתגייסת?

<משה קאמיאנער: סיימתי את הלימודים שלי במדעי המחשב, כרגע אני מתכנת.

<רבקה גרנר: שמי רבקה, עליתי מקנדה לפני שנתיים וחצי ואני כרגע משרתת בגדוד הקרקל.

<ניקה ינקלביץ: קוראים לי ניקה, עליתי לפני ארבע שנים במסגרת תכנית נעל"ה, משרתת בחיל התותחנים.

<מיכאל סעדון: אני מיכאל סעדון, עליתי לפני שלוש שנים מצרפת, שירתתי בחטיבת הצנחנים ועכשיו אני בקורס קצינים.

יואל רזבוזוב: יפה מאוד.

רינה פרנקל: אז אני אגיד כמה מילים.

רינה פרנקל: קודם כל אני גאה שאתם נמצאים כאן ואתם חיילים מצטיינים של נשיא המדינה וכפי ששמעתי עליתם לא מזמן לארץ ממדינות שונות וגם מייצגים לא רק איזה קבוצה מסוימת, אלא את כל העולם, גם מקנדה, מצרפת, מברית המועצות לשעבר, מרוסיה, אז מאוד מאוד נחמד לראות אתכם כאן וההישגים שלכם הם הישגים מאוד גבוהים בצבא, אתם באמת מודל לחיקוי של כל העולים שהגיעו, ואני בטוחה שלא היה לכם קל, ממש לא קל, גם להשתלב בחברה, גם להשתלב בחברה הצבאית, אבל הצלחתם ועשיתם את זה בהצטיינות.

רינה פרנקל: ואני רוצה לומר, ותזכרו את זה, שאם אתם הצלחתם כאן אתם תצליחו בכל דבר, אני בטוחה בזה, אתם תהיו מצטיינים בכל דבר, בכל תחום שתגעו ובחייהם.

רינה פרנקל: אז אני מאחלת לכם באמת הצלחה בהמשך הדרך ותשמרו עלינו, אתם באמת שומרים עלינו ושומרים טוב, תודה.

ישראל חסון: קודם כל תודה לכם שבאתם.

ישראל חסון: שנית, תגידו, כולכם חיילים בודדים?

ישראל חסון: כולם.

יואל רזבוזוב: מצטרף אלינו חבר הכנסת אלעזר שטרן, לשעבר אלוף בצה"ל.

אלעזר שטרן: לא, אני באתי רק ליהנות מכם, לראות אתכם.

ישראל חסון: חבר'ה, כאן יושבים, מלבד אלעזר, שלושה עולים חדשים, אני רוצה לומר לכם שעשר שנים אחרי שאנחנו ברחנו ברגל ארצה מסוריה יצא לי כבר להשתתף במלחמת יום כיפור נגד הסורים בגזרת רמת הגולן.

ישראל חסון: זאת אומרת אנחנו מבינים את המצב שאתם נמצאים בו, חווינו את זה ואני רוצה שאתם תסתכלו לכאן ותראו שיש עתיד.

<משה קאמיאנער: אני מקבל את הדברים שלך.

ישראל חסון: יש אופק, בסדר?

ישראל חסון: נלך על משהו לא פוליטי, אסור לדבר איתם על פוליטיקה, הם חיילים.

ישראל חסון: באמת, השלבים האלה הם שלבים שאי אפשר לדלג מעליהם, השלבים של ההתאקלמות והשלבים של הכניסה ושל החיכוך, אי אפשר לדלג, ובעיניי יפה מאוד שנתנו לכם את התואר חיילים מצטיינים, אבל בעיניי אתם עוד לא הצטיינתם, ההצטיינות שלכם תהיה כשההורים יגיעו ויתר החברים יגיעו.

ישראל חסון: שמה מתחילה ההצטיינות, זו המשימה האמיתית שלכם, ועד אז תשמרו על עצמכם ועלינו כי עכשיו זו התורנות שלכם לשמור עלינו.

ישראל חסון: תודה רבה, בהצלחה.

יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יואל רזבוזוב: לפני שאני נותן לעוד אנשים לדבר, הייתי רוצה לשמוע דווקא על התכניות שלכם שאחרי.

יואל רזבוזוב: יש כבר תכניות כאלה?

<רבקה גרנר: אני רוצה לצאת ישר לאוניברסיטה אחרי הצבא.

<רבקה גרנר: שבוע הבא יש לי יום הולדת 23 וכבר הגעתי לגיל שמתחילים הלימודים, אבל יש לי קושי ממש עם השפה, אני לא סומכת על עצמי לעשות את הלימודים למדע בארץ, אז, זה קשה לי להגיד, אבל אני רוצה לחזור לקנדה לעשות לפחות את התואר ולחזור לפה.

יואל רזבוזוב: דווקא בגלל קושי של השפה?

יואל רזבוזוב: ואם נגיד ישנם קורסים של שפה ויעזרו לך, אני כן חושב שבדיוק זה המקום שאנחנו צריכים לקבל את ההחלטות האלה, שתסיימו את הלימודים כאן.

יואל רזבוזוב: החשש הוא חשש של שפה.

<רבקה גרנר: אני יודעת שיש תכנית של מכינה של שנה, שאנחנו רוצים להיכנס לתואר.

<רבקה גרנר: בכל מקרה אני כבר הגעתי לגיל שאני לא רוצה לבזבז שנה שלמה על לעשות מכינה, אני רוצה להיכנס ישר לחומר.

יואל רזבוזוב: אבל יש גם לימודים באנגלית.

<ישעיהו יחיאלי: באוניברסיטה העברית אפשר לעשות תואר באנגלית.

<קריאה: גם בתל אביב וגם בטכניון.

ישראל חסון: רבקה, אי אפשר ללמוד שחייה כשמחזיקים יד אחת בשפה של הבריכה, צריך לקפוץ למים.

ישראל חסון: את מבינה?

ישראל חסון: אם לא עוזבים את היד מהמעקה של הבריכה אי אפשר לשחות, אי אפשר ללמוד לשחות.

<רבקה גרנר: לא יודעת, עשינו את כל הלימודים שלי בתיכון ובבית ספר יסודי בצרפתית, אז תמיד הייתי בשפה שנייה ורציתי להגיע למקום יותר נוח, ללמוד סוף סוף בשפה- - -

ישראל חסון: אנחנו נעזור לך עם התרגום, תביאי את השיעורים.

ישראל חסון: ..

יואל רזבוזוב: אנחנו לוקחים את זה עלינו.

<משה קאמיאנער: כשבאתי לארץ לא הייתה לי כוונה לעלות לארץ, אבל רציתי לעשות את הלימודים שלי פה, עוד לא ידעתי מה יהיה, עשיתי את הלימודים שלי במכון לב, זה גם כן היה באנגלית, שזה היה דבר טוב, כי אם זה היה בעברית עם העברית שלי לא ידעתי שאני באמת אשאר פה.

<משה קאמיאנער: אבל אחרי שעשיתי אותם באנגלית, זה היה חבל, כי אני מבין אותך ושפה זה משהו קשה מאוד ואחרי שהייתי באמצע הלימודים שלי הבנתי שאין מקום אחר בשבילי בכל העולם, זו הארץ שלי, זו המדינה שלי ועליתי לארץ ובאמת קיבלתי את הצו הראשון שלי בספטמבר 2011, שזה היה בדיוק עשר שנים אחרי שהייתי במנהטן בתיכון שם, והרגשתי כל כך טוב ורציתי לתרום למדינה שלי.

<משה קאמיאנער: המצב המשפחתי שלי לא כל כך פשוט ועדיין רציתי לעלות לארץ, גם אם בודד והכול, אבל אני באמת לא מרגיש שאני בודד.

<משה קאמיאנער: אין לי משפחה פה- - -

ישראל חסון: יש לך משפחות מאמצות?

<משה קאמיאנער: טעיתי, אין לי קרובים- - -

ישראל חסון: יש לכם משפחות מאמצות בארץ?

<משה קאמיאנער: כרגע לא, יש לי את החברים שלי, יש לי את מנשה ואני מרגיש שזה המשפחה שלי.

ישראל חסון: לך יש, רבקה?

<רבקה גרנר: אותו מצב, חברים ש- - -

יואל רזבוזוב: אתם משתייכים לארגון 'האח הגדול'?

יואל רזבוזוב: או שלא?

יואל רזבוזוב: מכירים את זה?

<קריאה: עדיין לא.

ישראל חסון: ולכם יש משפחות?

<מיכאל סעדון: יש לי.

יואל רזבוזוב: אתה כן משתייך לארגון, נכון?

ישראל חסון: דרך אגב, לפי דעתי זה רעיון לבקש מהצבא, לשאול, כמה חיילים בודדים עולים יש בארץ שלא מאומצים על ידי משפחות ואפשר לעשות על זה פרויקט.

<יגאל שטיינמן: הרוב הגדול.

יואל רזבוזוב: הרוב הגדול מאומץ או לא מאומץ?

<יגאל שטיינמן: הרוב הגדול לא מאומץ .

ישראל חסון: כשאתה אומר רוב, אני לא יודע את המספרים.

<צבי אוד: סליחה שאני מתערב.

<צבי אוד: קודם כל לחיילים, והם יאשרו או לא יאשרו, לא נוח להיות מאומצים כל כך במשפחות.

<צבי אוד: הם מגיעים ביום שישי, יש להם את הדברים שלהם, יש להם את החברים שלהם.

<צבי אוד: אלה שגרים בתוך משפחות גרים בתוך משפחות, אבל אלה שלא גרים בתוך משפחות, ולפחות לפי דברי צה"ל כמעט 60% גרים בעיר ושוכרים דירות עם חברים וכו', לא נוח להם תמיד להתחיל להתארגן וללכת למשפחה.

<צבי אוד: אני עובר בהרבה קהילות בארץ, אני מדבר על אימוץ, ומתוך קהילה של נגיד 20 איש בדרך כלל יושבים 5 שרוצים לאמץ, כי גם האימוץ הוא נושא לא קל, זה לא רק להביא מישהו לאכול, זה גם לנסוע לטקס שלו ולפעמים הולכים לאכול אצל הסבתא ואצל הסבתא לא נוח להביא את החייל, אז מה אומרים לו?

<צבי אוד: היום אתה לא מאומץ, היום אתה כן מאומץ?

<צבי אוד: זה נושא לא פשוט, הנושא של אימוץ חיילים.

ישראל חסון: ומה קורה איתם יום אחרי השחרור?

<צבי אוד: אני רציתי לדבר על זה אחרי שיושב הראש ייתן את רשות הדיבור.

יואל רזבוזוב: אתה יכול להשלים, הדיון פתוח.

<יעקב דנון: אני מהמשרד לקליטת עלייה, אני עובד בקשר עם הצבא ואחראי על הקשר.

<יעקב דנון: אני אגדיר את זה ככה, עשו עבודה די יסודית להקיף את הבעיה של החיילים הבודדים בצה"ל, לבחון מי זקוק למשפחה מאמצת ומי זקוק לכל צורך כזה ואחר.

<יעקב דנון: העבודה הזו נעשתה והושלמה.

<יעקב דנון: אני חייב לומר שהצבא הקים את המוקד לחיילים בודדים, שהמספר שלו אמור להיות מוכר, גם לחיילים הבודדים אבל גם לצוות הת"ש בצה"ל.

<יעקב דנון: הנושא הזה מטופל.

<יעקב דנון: אני חייב לציין שהצורך בקיומה של משפחה מאמצת הוא ספציפי לכל פרסונה ופרסונה, הוא לא גורף, נאמר ככה.

ישראל חסון: אבל אני שאלתי, בבקשה, קודם כל תגיד לי, חייל בודד כזה, בין אם הוא קרבי או לא קרבי, מה המדינה מעניקה לו מבחינת רשת ביטחון כלכלי?

ישראל חסון: והשאלה השנייה זה ביום השחרור, מה קורה איתו.

<יעקב דנון: אני יכול להגיד מה שמשרד הקליטה תומך, במהלך השירות, מתקציב המשרד.

<יעקב דנון: המשרד נותן לכל חייל בודד כזה שכר טוראי, שזה 352 שקל מדי חודש בחודש לחשבון הבנק, בנוסף למה שהוא מקבל מהצבא.

<יעקב דנון: מהצבא הוא מקבל את כל התמיכות הקיימות, ממשרד השיכון הוא מקבל את התמיכה הקשורה לשכר דיור, זה יוצא משהו כמו- - -

<צבי אוד: 452 שקל לחודש.

<יעקב דנון: ומהמשרד שלנו גם את הסכום הזה שאמרתי.

<יעקב דנון: אני חייב לומר שבבדיקה שנעשתה בזמן- - -

ישראל חסון: רק שנייה, תשאיר אותנו רגע ברמת העובדות.

ישראל חסון: זאת אומרת חייל כזה הולך הביתה עם 1,000-1,100 שקל- - -

<יעקב דנון: יותר, אני חושב.

<צבי אוד: יותר, הוא מקבל מצה"ל 2,500 עד 3,500.

ישראל חסון: מאיפה?

<צבי אוד: תלוי מי.

<צבי אוד: חייל בודד מקבל 1,046 שקל עבור סבסוד שכר דירה וחשמל ובשכר התחילי, כיוון שהוא בודד הוא מקבל שכר כפול, שזה 700 שקל, עכשיו זה ישתנה ל-800 שקל לחודש וזה כהתחלה.

<צבי אוד: חוץ מזה הם מקבלים 350- - -

<יגאל שטיינמן: לוחם מגיע ל-3,500.

ישראל חסון: עזוב את הלוחם, אני דווקא לא רוצה לדבר על הלוחם.

<צבי אוד: יגאל, הקרביים, אחרי אימון מתקדם, הוא יאשר לי, הם מקבלים 2,802 שקל.

<יעקב דנון: אין שם בעיה כלכלית, אני חייב לומר.

ישראל חסון: תסבירו לי רגע את הקסם הזה.

ישראל חסון: אני חייב להבין.

ישראל חסון: איך חייל בודד, מדינת ישראל נותנת לו באופן ישיר ועקיף 2,000-2,500 שקל לחודש, עזוב את הקרבי רגע.

ישראל חסון: תלך רגע איתי- - -

<קריאה: לא, כי לקרבי יש משכורת כפולה, וללא קרבי אין.

ישראל חסון: תלך רגע איתי, לקרבי ההוצאות הן פחות גדולות מלא-קרבי.

ישראל חסון: בצורה פרדוקסלית הוא, שיושב במשרד הביטחון, ההוצאות שלו יותר גדולות משל אדון סעדון.

ישראל חסון: אז עכשיו אנחנו מדברים לא על התמורה של מי שקרבי או לא קרבי, לא זה הדיון, אלא אנחנו שואלים על יכולת המחיה של חייל בודד ומאיפה הוא מביא היום את הכסף שלו.

ישראל חסון: אז אני שואל, אתה אמור לחיות מ-2,500 שקל בחודש?

<משה קאמיאנער: כן, אני מקבל פלוס מינוס מ-2,400 עד 2,500.

ישראל חסון: ואיפה אתה גר?

<משה קאמיאנער: אני גר בדירה בקטמון ושכר הדירה שלי הוא 1,800.

ישראל חסון: קטמון בירושלים?

<משה קאמיאנער: כן.

ישראל חסון: שכר הדירה הוא 1,800, כשאתה מתחלק עם שותפים?

<משה קאמיאנער: אני משלם 1,800, אני גם מקבל כמה דברים, אני לא משלם על ארנונה, חיילים בודדים גם מקבלים הנחה על חשמל, וזה גם עוזר לי, וכחייל בודד אנחנו גם מקבלים 120 שקל לחודש בשופרסל, שזה גם עוזר לנו הרבה.

<משה קאמיאנער: יש לי ניסיון בעבודה ועבדתי במחשבים לפני שהתגייסתי- - -

<יגאל שטיינמן: יש לך אישור עבודה?

<משה קאמיאנער: אין לי, כי אני מתעורר בארבע וחצי בבוקר וחוזר בלילה בשמונה, אז אין לי זמן לעבוד, אבל לפני שהתגייסתי עבדתי ושמתי כסף בצד, כי ידעתי שזה לא יהיה כל כך- - - יש לי חברים שהם חיילים בודדים- - -

ישראל חסון: אתה נשוי?

<משה קאמיאנער: כרגע לא.

ישראל חסון: כרגע לא, אבל אתה גר לבד?

<משה קאמיאנער: אני גר עם שלושה שותפים.

ישראל חסון: אז ה-1,800 מתחלק.

<משה קאמיאנער: לא, 7,000 מתחלק.

ישראל חסון: באיזה קטמון אתה גר?

ישראל חסון: אני גדלתי בקטמון שב-1,800 שקל היית קונה שתי דירות.

ישראל חסון: באמת, גדלתי בקטמון ט'.

<קריאה: זו אותה קטמון.

ישראל חסון: הוא לא גר בקטמון ט'.

<צבי אוד: הוא גר בקטמון רגיל.

ישראל חסון: קטמון רגיל זה בסדר, זה הכי קרוב לטלביה.

<משה קאמיאנער: ממה שאני מבין מהאזור, מה שיש לנו זה קצת בזול.

<משה קאמיאנער: היה לי את הכסף וכל יום כשאני חוזר הביתה, לא רציתי לחזור למקום קטן, אז ידעתי שאני רציתי לשים כסף בצד לפני שהתגייסתי- - -

ישראל חסון: לי היה חשוב להבין, שבשביל המחיה שלך בעצם, כשאתה לוקח גולאאוט אז נניח שמדינת ישראל נותנת 2,500 פלוס 120 שקל שופרסל, עזוב את ההוצאות, זה שמורידים לך אותן זה סיפור אחר, אתה מתחיל חודש עם 900 שקל, פחות.

<יגאל שטיינמן: במקרה הטוב.

ישראל חסון: במקרה הטוב.

ישראל חסון: יש פה מישהו שמייצג את מדינת ישראל, שיסביר לנו?

ישראל חסון: אני לא רוצה לשאול את רבקה, כי היא נראית לי מתביישת לדבר.

<יעקב דנון: לא צריך להתבייש.

<יעקב דנון: יש את העובדות, יש את מה שהמדינה יודעת להציע, על יד זה, אני מניח, אני נותן את זה כדוגמה, אם אני אקח חייל בודד אחר שנמצא בפרויקט אחר אז תגלה שהוא לא מוציא לשכר דירה, למה?

<יעקב דנון: כי יש פרויקט מהסוג של בית חם של אכלוס בקיבוצים, במשפחות מאמצות, צביקה, אתה מכיר את זה.

<יעקב דנון: שם הוא לא נדרש להוצאות האלה, שם הוא חי ברווחה גבוהה יותר.

<יעקב דנון: לעומת זה, אם היית לוקח דוגמה למישהו שגר אולי באזור יוקרתי בתל אביב, היית מגלה שהוא צריך לממן כל פעם את המחיה שלו.

<יעקב דנון: זאת אומרת העניין של ההוצאה קשור באיזה שהוא אופן בבחירה של הבן אדם.

ישראל חסון: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

ישראל חסון: בית חם זה לא פרויקט שלך- - -

<יעקב דנון: אנחנו תומכים בו תקציבית.

ישראל חסון: אתה תומך בו תקציבית אבל הוא לא פרויקט שלך.

ישראל חסון: אתה תומך, כמו שאתה תומך בעמותה, הוא לא שלך.

ישראל חסון: אני אביא לפה את צביקה, הוא שכן שלי- - -

<יעקב דנון: הוא שכן שלך והוא חבר שלי.

ישראל חסון: נהדר, אבל בית חם זה פרויקט וולונטרי שהמדינה הצטרפה בתמיכה בו.

<יעקב דנון: נכון.

ישראל חסון: בוא נדבר על זה.

ישראל חסון: אני שואל אותך עכשיו כמדינה, אותי לא מעניין, לא אכפת לי שחייל יגמור את החודש וישאיר לו 100 שקל בכיס, אני שואל כמדינה, למה הקונספט שלנו לא אומר, 'אני רוצה לבנות סל שמסוגל לקיים חייל בודד ברמה מסוימת, שישאיר לו גם 100 שקל בכיס', אם הוא הולך לבית חם או הולך למשפחה מאמצת או הולך למה שהוא רוצה, שישמור לו גם 1,500 לחודש, אין לי בעיה, אבל אני קובע מה היא הרצפה, מה המינימום שאני רוצה לתת לחייל ומה הוא עושה עם זה הוא סיפור אחר, והשאלה שלי האם 2,500 זה סכום- - -

יואל רזבוזוב: בדיוק, השאלה אם 2,500 פה, האם הוא סכום שהוא מספיק להתקיים בכבוד?

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על להתקיים בכבוד, או שהוא לא מספיק?

<יגאל שטיינמן: דרך אגב, אם הוא יילך לקיבוץ הוא לא יקבל 1,050 סיוע בשכר דירה, כי הכסף עובר אוטומטית לגורם המאכלס, אז זה יהיה 1,000 שקל פחות.

<יעקב דנון: בתור מי שעובד במאטריה הזאת אני אשמח מאוד להיות בצד שנותן.

ישראל חסון: לא, חבר'ה, אתם בצד שצריכים להסביר לנו.

ישראל חסון: הבעיה היא שאתה צריך לבוא לפה ולהסביר לי למה הקונספט הוא כזה, אני יכול להגיד לך אם דעתי נוחה מכך או לא נוחה מכך.

ישראל חסון: אני שואל שאלה מאוד בסיסית, תגיד לי מה הוא מינימום ההוצאה שצריכה להיות לחייל בשביל להשאיר לו 100 שקל בכיס.

ישראל חסון: עכשיו, גם השכר שלי פה לא מאפשר לי לחיות בקטמון, בסדר?

ישראל חסון: אז אני לא גר בקטמון, אז אני גר בבית הכרם, הוא לא מאפשר לי לחיות בקטמון, לא זה הדיון, השאלה מה היא הרצפה שמדינת ישראל קובעת כמינימום שמגיע להם.

ישראל חסון: אני, דרך אגב, הייתי בוחן את זה ברמת הצרכים.

ישראל חסון: אני אומר לך, חייל קרבי מקבל תגמול, הוא מקבל תמורה על היותו קרבי, זה לא בהכרח צורך, אתה צריך לתמחר את הצורך, המדינה יכולה לתת תמורה, אבל את הצורך מישהו צריך להגדיר.

<יעקב דנון: אז ברשותך, אני קודם כל לוקח לעצמי לחשוב על השאלות שאתה מדבר עליהן, הסוגיה היא בין המדינה, בגדול, משרד הקליטה ואכ"א, משום שבתקופה של השירות, מה לעשות, אבל החיילים הם ברשותו של הצבא, הוא הגורם האחראי עליהם, אנחנו מצטרפים כתומך- - -

יואל רזבוזוב: לא, אבל כסף צריך לבוא מהצבא.

יואל רזבוזוב: השאלה ממתי נקבע הסכום, אם הוא נקבע לפני 20 שנה, אז המחירים קצת השתנו, ואז פה באמת האם- - -

<יעקב דנון: זו שאלה שצריך לברר אותה בצורה אמיתית.

ישראל חסון: כשהוא משתחרר, מה קורה איתו?

<יעקב דנון: כשהוא משתחרר זה מה שנקרא רצף טיפולי, הוא מגיע למשרד הקליטה, משרד הקליטה יודע להציע לו או- - -

ישראל חסון: מתי הוא מגיע אליך?

<יעקב דנון: הוא יגיע אליי בתום השירות.

ישראל חסון: אני שואל שאלה פשוטה- - -

<מירה קידר: אני רוצה להתייחס, ברשותך, אולי אחר כך?

<מירה קידר: לשאלה שהעלית.

ישראל חסון: הוא משתחרר ב-30 ביוני, מתי הוא מתייצב אצלך?

<יעקב דנון: זו בחירה שלו.

<יעקב דנון: הוא יגיע אליי ב-1 ביולי.

<יעקב דנון: הוא יכול להגיע אליי גם לפני- - -

ישראל חסון: זאת אומרת יש לך תפר, אין חפיפה.

<יעקב דנון: לא, אני רוצה להסביר.

<יעקב דנון: אנחנו מה שנקרא מנסים בהידברות עם הבחור לבוא ולפתוח בפניו את האפשרויות.

<יעקב דנון: אפשרות אחת זה מסלול תעסוקה, שהוא יקבל תמיכה מהמשרד על מנת לעשות קורס מקצועי.

<יעקב דנון: האפשרות הנוספת זה אם הוא רוצה ללמוד, כמו ששמענו כאן, ואז מינהל הסטודנטים, שוב זה מתקציב המשרד, יתמוך במימון לימודיו ברגע שהוא יחליט שהוא הולך על המסלול הזה.

<יעקב דנון: חשיבה על הדברים יכולה להתקיים גם בזמן השירות, זה לא מפריע.

<יעקב דנון: תמיכה בתהליך, ברגע שהוא יעשה את הצעד וישתחרר ויהיה פנוי, הוא יעשה את התהליך ויקבל- - -

ישראל חסון: אתה רואה את אדון סעדון שיושב פה?

ישראל חסון: והקרקלית, את לוחמת?

<יעקב דנון: לוחמת, קרקל זה לוחמת.

ישראל חסון: הם שניהם חודשיים לפני השחרור.

ישראל חסון: עד לפני שנה חודשיים לפני השחרור הם היו מקבלים מכתב מהשב"כ, אתה אומר להם, 'חבר'ה, אנחנו רוצים לעניין אתכם', אני שואל למה משרד הקליטה לא תופס אותה שלושה חודשים לפני השחרור ביזום.

ישראל חסון: אני שואל, ביזום, למה היא לא מקבלת מכתב?

יואל רזבוזוב: מירה קידר רוצה להגיד משהו.

<מירה קידר: ברשותך, חבר הכנסת חסון, שמי מירה קידר, אני מנהלת אגף רווחה ומשאבי התמודדות בסוכנות היהודית.

<מירה קידר: שבע שנים אנחנו מקיימים תכנית שעוסקת בתהליך השחרור של חיילים עולים בודדים.

<מירה קידר: לתכנית קוראים כנפיים.

<מירה קידר: אנחנו נפגשים עם החיילים באמצעות צה"ל שלושה חודשים לפני השחרור, אנחנו מקיימים מכינה של האוניברסיטה הפתוחה של חמישה ימים להתחיל תהליך הכנה של שחרור כשהם במדים, אנחנו מלווים את החיילים האלה, כ-700 כל שנה, במהלך של שנתיים, לא זבנג וגמרנו, תהליך אינסטנט של חודשיים.

<מירה קידר: התהליך שלנו כולל אבחון לבחירת מקצוע, שישה מפגשים של יועץ תעסוקתי לליווי בהקשר של בחירת מקצוע, אימון כלכלי, גם ברמה סדנאית וגם ברמה פרטנית- - -

ישראל חסון: מגורים?

<מירה קידר: מגורים, אנחנו נותנים ייעוץ, אנחנו לא מממנים.

<מירה קידר: הייעוץ, אגב, נעשה בשני אופנים, באמצעות מתנדבים, מעבר למה שתיארתי את הייעוץ המקצועי לכל מכינה אנחנו מביאים את הנציגים של רוטרי שמציעים ליווי לחיילים העולים הבודדים ומי שרוצה לוקח וממשיך עם העניין הזה, ואנחנו מביאים למכינות שלנו גם את 'אח גדול', את המתנדבים של 'אח גדול' בשני אופנים, להציע ליווי למי שעדיין לא זכה לכך ו'אח גדול' מחזק את הקאדר של המתנדבים שלו מהחיילים הבודדים שמשתחררים מצה"ל.

<מירה קידר: שבע שנים התכנית הזאת קיימת וזה כבר אלפים של- - -

ישראל חסון: סליחה רגע, ברשותך, יש פה סמלת, לפי דעתי היא משהו כמו ארבעה חודשים לפני השחרור.

<מירה קידר: היא תקבל זימון.

יואל רזבוזוב: השאלה אם פנו אליה.

יואל רזבוזוב: פנו אליכם?

יואל רזבוזוב: יש פה מישהו שהוא שלושה-ארבעה חודשים לפני שחרור?

יואל רזבוזוב: כן?

יואל רזבוזוב: פנו, דיברו איתך על התכנית של כנפיים?

<משה קאמיאנער: עדיין לא.

<משה קאמיאנער: יש לי בעוד שבוע-שבועיים כנס לחיילים בודדים.

<יעקב דנון: למשתחררים.

<מירה קידר: שם יציעו להם.

ישראל חסון: לא, כנס משתחררים זה של כל צה"ל.

<משה קאמיאנער: לא, לבודדים.

<מירה קידר: לא, הם מקבלים את המידע שם, הזימונים באמצעות מש"קיות ת"ש.

ישראל חסון: את, שלא מדברת.

<ניקה ינקלביץ: יש לי עוד חצי שנה עד השחרור, אבל חברות שלי כן משתתפות בתכנית הזאת ושמעתי מהן עליה.

יואל רזבוזוב: אולי באמת לעשות את זה קצת לפני שלושה חודשים, כי שלושה חודשים לפני הם כבר רגע לפני לעזוב את הארץ.

<מירה קידר: רצינו, אבל הצבא לא מאפשר לנו.

ישראל חסון: אני אומר לך, אותי מה שמטריד, אני לא יודע להנחות אותה לעשות כלום, אני אומר לך, לפי דעתי, חייב להיות גורם שמסתכל על הנושא הזה טופ דאון, אני לא אומר שצריך להמציא, יכול להיות שמה שיש בסדר, אבל אחד שאחראי.

ישראל חסון: אני רוצה כתובת אחת שהיא אחראית.

ישראל חסון: אני, מפה, מהחדר הזה, זה מה שאני רוצה.

ישראל חסון: אני אומר לך, למשל חיילים משוחררים במדינת ישראל, מרעיפים עליהם כל טוב, אתה יודע כמה כסף נשפך שם?

ישראל חסון: אבל אתה לא מוצא גורם אחד שיגדיר קודם כל מה זה נקרא שילוב חייל משוחרר, ודבר שני מה המחויבות המוסרית שלי כמדינה כלפיו.

ישראל חסון: לא הגדירו את הערכים האלה.

ישראל חסון: לא הגדירו, מרגע שלא הגדירו, אז יש לך המון אנשים טובים במדינה שמוכנים לעטוף, לחבק, לתרום, לעשות, יש המון במדינה הזו, וזה אחד הדברים הטובים בכנסת שאתה פוגש, אבל צריך להיות גורם ממלכתי אחד שחשב על הכול טופ דאון ועשה את זה, ואני ממליץ לך בחום להביא לדיון מיוחד את הנושא של חיילים בודדים, את כל התהליך, את כל המסלול ואת הדיון של מה שנקרא גם השאלה הכלכלית של היכולת שלהם להתקיים, גם השאלה של אם אנחנו נותנים מספיק רשת בשביל להחזיק אותם פה והם יביאו גם את המשפחות ולא יילכו לנו מכאן.

ישראל חסון: כל השאלות האלה, לראות, לבחון תחנה תחנה ולראות מי הגורם האחד שאחראי לתת לנו תשובות על זה.

יואל רזבוזוב: אני מסכים איתך, כי מהשטח עולות הבעיות.

יואל רזבוזוב: גם אני שמתי לב, יש הרבה ארגונים, הרבה גופים שמתעסקים וזה בסדר גמור וכולם רוצים לעזור, אבל בסופו של דבר באמת זה לא רק בפרויקט הזה, יש הרבה פרויקטים ואני רואה יותר מדי גופים שמתעסקים ואין אבא אחד שאני יכול לבוא אליו בטענות, כי כל אחד יפיל על השני.

יואל רזבוזוב: אני לא אומר בהכרח שצריך לבוא בטענות, אבל אני חושב שיש פה כמה דברים שכן עצוב לי לשמוע, שאיכשהו לאותם החיילים יש מחשבות ללכת או ללמוד בחו"ל, לחזור, כי בסוף הם לא יישארו פה.

ישראל חסון: אנחנו נשאיר אותה.

יואל רזבוזוב: השלושה חודשים של תכנית כנפיים, אולי באמת נדבר עם מערכת הביטחון שיבואו שנה לפני.

יואל רזבוזוב: צריך למצוא באמת שגוף מוסמך ייתן לזה- - -

ישראל חסון: מי זה מפקד הקרקל?

ישראל חסון: קודם כל שירתק אותה עכשיו לחודש, רק על זה שעבר לה בראש לנסוע ללמוד...

<צבי אוד: קוראים לי ציקי אוד ואני מהמרכז לחיילים בודדים לזכר מייקל לוין.

<צבי אוד: אני מתנדב, בעבר התנדבתי יותר, עם חיילים בודדים מאז 92' בערך, ארבע שנים אחרי צביקה לוי, אנחנו עובדים טוב מאוד ביחד.

<צבי אוד: קודם כל אנחנו מדברים על חיילים מצטיינים, אז אני רוצה להביע צער קודם כל שהאגודה למען החייל לא ראתה לנכון לבדוק אם כל ההורים של החיילים המצטיינים הגיעו לפה.

<צבי אוד: אנחנו הבאנו שני הורים, אבל בסוף הטקס אני עמדתי עם שישה בודדים אחרים שהודו לי שאני באתי בשבילם לטקס, וזה היה חבל.

<צבי אוד: אני הבוקר קראתי שהם מסיעים חברי גרעין לחתונה בארצות הברית, אז אם הם מסיעים חברי גרעין לחתונה בארצות הברית, בשביל החיילים המצטיינים הם יכולים להביא את ההורים שלהם לפה.

<צבי אוד: זה אחת.

<צבי אוד: שתיים, אני באמת מציע שתהיה איזה שהיא ועדה שתבדוק מה קורה עם החיילים הבודדים, עם החיילים המצטיינים במיוחד אחרי השחרור שלהם.

<צבי אוד: כל שנה יש לפחות 10% בודדים בין החיילים המצטיינים, נניח ש-6% הם עולים חדשים, כי יש גם ישראלים שהם בודדים, אני הייתי באמת מציע שיהיה איזה שהוא גוף, או מהכנסת או ממקום אחר, שיעקוב אחריהם ויעזור להם בסיוע.

<צבי אוד: אני רק רציתי להוסיף לנושא של השכר, אנחנו לא צריכים לשכוח, קודם כל יש חיילים שגרים ביותר זול, ב-1,000 שקל בחודש, ויוצאי חמ"ע ויוצאי דרום אמריקה עוד שולחים הרבה מאוד כסף כל חודש מהמשכורת הצבאית וכו', לעזור להורים בבית.

<צבי אוד: אז כשהם משתחררים מאוד קשה להם.

<צבי אוד: אם אתם תבואו אלינו למרכז, או בתל אביב או בירושלים, יושבות עכשיו מתנדבות ועוזרות לעולים חדשים למלא את הבקשות למלגות, להישג, לאימפקט וכו', כי השאלונים קשים וארוכים, ובאמת מאוד קשה להם.

<צבי אוד: אז אם מישהו יעשה למען המצטיינים, שגם יהיה להם יותר קל אחר כך בארץ, אז הם ירגישו ש'לא הייתי רק בבית הנשיא וקיבלתי תעודה, אלא גם מישהו באמת מטפל בי'.

ישראל חסון: אני אומר לך, בי אתה מעורר כעס שאתה מדבר רק על המצטיינים.

<צבי אוד: כרגע יש פה חיילים מצטיינים, בעוד שבועיים אני אדבר- - -

ישראל חסון: מה זה יש פה מצטיינים?

ישראל חסון: תגיד לי, המדינה הזאת לא יודעת לטפל ב-700 איש לשנה?

<יעקב דנון: היא יודעת גם יודעת ועושה את זה.

ישראל חסון: אוקי, היא יודעת גם יודעת ובוא נראה מה היא עושה.

<יעקב דנון: היא עושה את זה.

ישראל חסון: בסדר, בואו נראה, נברך אם היא עושה את זה.

<צבי אוד: יש בין המצטיינים שהם כבר בחו"ל.

יואל רזבוזוב: אנחנו נצטרך לקיים דיון.

יואל רזבוזוב: רגע לפני, הייתי רוצה לשמוע, ניקה, מה התכניות שלך?

<ניקה ינקלביץ: בינתיים לימודים גם.

יואל רזבוזוב: לימודים, בארץ?

<ניקה ינקלביץ: בינתיים כן.

יואל רזבוזוב: דרך מינהל הסטודנטים?

ישראל חסון: תושיבי את רבקה לידך בלימודים ותתרגמי לה.

<ניקה ינקלביץ: אין בעיה.

ישראל חסון: חבר'ה, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה, חבר הכנסת חסון.

<יגאל שטיינמן: אני מהסוכנות היהודית, אגף הרווחה, תחום צעירים וחיילים בודדים.

<יגאל שטיינמן: נגעו פה בכמה נקודות, אבל ברשותך קודם כל אני רוצה לברך את החבר'ה ולהגיד להם תודה.

<יגאל שטיינמן: יכול להיות שזה נשמע טריוויאלי בקרב אנשי מקצוע שעוסקים בעולים ובקליטת עלייה ובחיילים, אבל זה לגמרי לא טריוויאלי מה שהם עשו בחיים שלהם, קודם כל קיבלו החלטה לעלות לכאן, להגיע לכאן ולהמשיך בתכניות קליטה ראשוניות, להתגייס ועכשיו להתקדם גם לקראת סוף השירות בכמה תפקידים במקביל, גם כעולים, גם כחיילים, גם כבודדים.

<יגאל שטיינמן: על זה מגיע להם תודה.

<יגאל שטיינמן: גם להם, וגם כל מי שהם מייצגים פה.

<יגאל שטיינמן: דווקא משום כך אני רוצה להדגיש כמה דברים שנאמרו פה.

<יגאל שטיינמן: קודם כל לגבי תכנית כנפיים.

<יגאל שטיינמן: נכון, התכנית היא מתרומות אלקטיביות בלבד, זה לא תקציב של המדינה, והמטרה של התכנית זה להשאיר אותם כאן, כי היום יש באמת לא מעט משאבים שמיועדים לטובת חיילים משוחררים, אבל החוכמה היא לא רק שהכסף יהיה קיים, אלא גם שהוא יהיה מכוון למקומות נכונים וגם שיהיה שימוש נכון בכספים האלה ולא תמיד זה קורה, והמטרה שלנו זה לכוון אותם ולתפוס אותם בתקופה הקריטית, משהו כמו ארבעה חודשים לפני השחרור ועד שנתיים אחרי השחרור, כי זו בעצם התקופה של קבלת החלטות קריטיות שמשפיעה עשר שנים קדימה.

<יגאל שטיינמן: אז במובן הזה כל הצטרפות וכל תמיכה נוספת שמאריכה את השירות מבורכת.

<יגאל שטיינמן: יש גם נושאים פרקטיים שעלו כאן, הנושא של המגורים לאחר מכן.

<יגאל שטיינמן: נכון, חייל מקבל מענק שחרור, אבל חבל שמענק השחרור כולו בבת אחת נשרף על נושא של שכירות, כי גם אלה שנמצאים בקיבוצים תוך כדי שירות, או בדירות אל"ח (האגודה למען החייל), ברגע שהם משתחררים האופציה היחידה שיש להם זה לקבל שלושה חודשים בית חייל וזה לא מתאים לכולם.

<יגאל שטיינמן: חוץ מזה אני מדבר על אלה שיש להם גם חוזי שכירות ארוכי טווח שהם מחויבים להם.

<יגאל שטיינמן: אז הנושא של הזרמת סיוע נקודתי בנושא של שכר דירה, מיד לאחר השחרור, משהו כמו חצי שנה, זו למשל סוגיה שחשוב לפתור אותה וכמה שיותר מהר.

<יגאל שטיינמן: מדי פעם אנחנו שומעים שמשרד הביטחון מאפשר לחיילים לקראת שחרור להירשם לסיוע כזה, אבל לא מעט אנחנו שומעים גם שברגע שההרשמה מתקיימת גם התקציבים לא קיימים.

<יגאל שטיינמן: אז באמת לתפוס אותם בנקודה קריטית, כי מבחינת הפוטנציאל יש להם, מבחינת לסייע להם בקבלת החלטות ולהביא אותם למשאבים אפשר, לעזור להם בתקופה הקריטית הזאת, כשהם חייבים לדאוג בעצמם לגמרי לקורת גג, לאוכל, לקיום לכול וגם לחפש עבודה, זאת נקודת זמן שהיא מאוד שברירית.

<יגאל שטיינמן: אז אם אפשר להיכנס ולהתכנס כאן בצורה נקודתית כבר עכשיו ולחשוב על פתרונות קבועים, לא מדי פעם מי שקודם זוכה, אלא בצורה גורפת לאותם 700 חבר'ה לאפשר מעבר חלק לחצי שנה עם מימון שכר דירה, ולא צריך לדבר על שכירות של 7,000 שקלים.

<יגאל שטיינמן: מספיק משהו שהם מקבלים בצבא בתוספת של משרד הבינוי, נניח 1,500 שקל בחודש, הם יסתדרו, יש להם יכולת מדהימה לשרוד.

יואל רזבוזוב: תודה לך, יגאל.

יואל רזבוזוב: אני כבר רואה שמהדיון הזה יהיה עוד דיון ואנחנו נזמין את כל הגופים הרלוונטיים שיכולים לתת תשובות, אם זה אוצר, אם זה משרד הביטחון ומשרד הקליטה ואנחנו באמת נשאל שאלות, לפעמים שאלות קשות, כי מה שאותי מסעיר, שבסוף הם משתחררים וזהו, ופתאום נגמר.

יואל רזבוזוב: אז יש כל מיני הטבות, באמת יש את מינהל הסטודנטים ויש תכניות שונות, אבל יכול להיות שזה לא מספיק.

יואל רזבוזוב: צריך לבחון את הנתונים, כמה נשארים, כמה עוזבים, כמה משתלבים, באמת לא מעט דברים.

יואל רזבוזוב: חברי, חבר הכנסת חיליק בר רצה לברך.

יחיאל חיליק בר: קודם כל יישר כוח גדול, יואל, על הפגישה החשובה.

יחיאל חיליק בר: לי היה חשוב לצאת באמצע הוועדה שלי ולכבד אתכם, כי אני לא יודע אם יש דבר יותר נעלה מלהיות חייל בצה"ל וזה לעלות לארץ.

יחיאל חיליק בר: אם אני יכול לחשוב בכלל על משהו שהוא יותר נעלה מלשרת בצה"ל, זה לעלות ארצה, לעזוב את המדינה שלכם, ואני מתאר לעצמי שלא באתם מאיזה מדינות נחשלות.

יחיאל חיליק בר: אז עשיתם שני דברים מאוד נעלים, ומעל לזה אתם גם מצטיינים.

יחיאל חיליק בר: באמת יושבת פה חבורה שלא הרבה אזרחים במדינת ישראל יכולים להגיד שהם גם עלו ארצה ועזבו את חייהם בשביל להגשים ציונות וגם משרתים בצה"ל ועושים את זה בהצטיינות, וזה באמת דבר נעלה.

יחיאל חיליק בר: ואפרופו נעל"ה, יושב פה ישעיהו יחיאלי שעושה את הפרויקט הקדוש והמדהים הזה של נעל"ה ואני רוצה בדרך שאני מצדיע לכם להצדיע גם לפרויקט החשוב הזה שלמדתי להכיר לא מזמן, ובאמת להגיד לכם שאתם אור גדול ואתם כבוד ענק לכולנו.

יחיאל חיליק בר: ואני מקווה שמעבר לקליטה שלכם בצה"ל גם מדינת ישראל, בעזרתו של יואל שעבר מסלול די דומה לשלכם, יידעו לקלוט אתכם, לכבד אתכם, לשלב אתכם בחברה, שזה דבר שלא תמיד המדינה שלנו יודעת לעשות, ולא כל עולה מרגיש בבית.

יחיאל חיליק בר: גם אם קולטים אותו טוב, לא תמיד מרגישים בבית כי זה פשוט לשנות בית, אז בוודאי ובוודאי כשיש קשיים ולא תמיד מטפלים בזה.

יחיאל חיליק בר: אז באמת להצדיע לכם, להגיד הרבה הרבה תודה ואני גאה להיות במדינה שאתם חלק ממנה ובהזדמנות זו אני אפנה את המקום לחבר הכנסת מוטי יוגב, שישלים את הדברים.

יחיאל חיליק בר: אני מצטער שאני חייב לחזור לוועדה.

יואל רזבוזוב: תודה לחיליק בר, ואתה מוזמן בעוד שבוע 20 שנה לנעל"ה, אנחנו עושים פה ישיבה חגיגית.

יחיאל חיליק בר: אם ישעיהו יזמין אותי, אני אגיע.

יואל רזבוזוב: ישעיהו, אתה מזמין?

<ישעיהו יחיאלי: אתה מזמין.

יואל רזבוזוב: והצטרף אלינו חבר הכנסת מוטי יוגב, גם הוא רצה להגיד כמה מילים, היה לו חשוב להגיע.

מרדכי יוגב: אני רואה אתכם ואני מתרגש, יחד עם המפקד שלכם.

מרדכי יוגב: אני לא רוצה להאריך, יש פה מציאות שאנחנו לומדים אותה כחברי כנסת חדשים, שאתה רץ בין הוועדות שאתה רשום בהן, איך אמרו לנו?

מרדכי יוגב: אתה מטיל ביצה פה והולך למקום אחר והכול במקביל.

מרדכי יוגב: אני חבר ועדת חוץ וביטחון, שהיא נוגעת לכם ולכן, וגם ועדת קליטה.

מרדכי יוגב: אז יואל טרח להדגיש ששני הממשקים האלה יחד הם באמת בניינו של עם ישראל והתהליך הזה של קיבוצי גלויות והגעתכם הנה, אני מבין שללא הורים, חלק מפרויקט נעל"ה?

מרדכי יוגב: או שכבר יש מי שההורים עלו בעקבותיו?

יואל רזבוזוב: כל אלה בודדים.

מרדכי יוגב: אז להיות חייל מצטיין כחייל בודד, ללא תמיכת ההורים בשבת החופשית כשיוצאים.

מרדכי יוגב: אתם פה רק ארבעה, אז איפה אתה גר?

<משה קאמיאנער: אני בירושלים, בקטמון.

מרדכי יוגב: יש לך דירה.

יואל רזבוזוב: דנו בעניין, ואחלה דירה.

מרדכי יוגב: ואת?

<רבקה גרנר: ברמת גן.

מרדכי יוגב: בדירה, או במשפחה?

<רבקה גרנר: בדירה עם שלושה שותפים.

מרדכי יוגב: ואת?

<ניקה ינקלביץ: חיפה.

מרדכי יוגב: גם בדירה?

<ניקה ינקלביץ: גרעין צבר.

מרדכי יוגב: ואתה?

<מיכאל סעדון: בקרית אתא.

<מיכאל סעדון: בדירה.

מרדכי יוגב: אז פשוט לגמרי שבאים ולא האמא, שולחים לה את הכביסה וזה בסדר, אולי יש מישהו כזה?

מרדכי יוגב: אבל אנחנו מכירים את זה מאוד, את מי שצריך לבוא הביתה ולא תמיד הכול מחכה לו שם, כמו כשאמא או אבא מחכים, אז באמת בהערכה גדולה ובתודה גדולה ובעזרת ה', עם כל הכוחות שיש בכם להצטיינות, תמשיכו ותעלו ותצליחו, גם בצבא וגם בכל מה שתבחרו לעשות בעם ישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת מוטי יוגב.

יואל רזבוזוב: ואנחנו כבר דיברנו על זה שאנחנו כנראה נקיים עוד דיון בנושא של חיילים בודדים, בנושא הקליטה שלהם, נזמין את כל המערכות הפועלות, אם זה משרד האוצר, אם זה משרד הקליטה, או משרד הביטחון, לראות איך אנחנו משאירים אותם פה אחרי הצבא ועוזרים להם להשתלב.

יואל רזבוזוב: צצו פה כמה בעיות שיש להם בשילוב של אחרי הצבא.

מרדכי יוגב: במילה, אני לא הארכתי, אבל אני ממש מכיר את זה.

מרדכי יוגב: מכיר את זה כל כך לעומק, אני יכול לצייר לכם, חבל על הזמן, מכל תקופותיי בצבא, והייתי מ"כ והייתי מ"מ והייתי מ"פ בצנחנים והייתי סמג"ד והייתי מג"ד והייתי מח"ט והייתי סגן מפקד אוגדה, ובכל הדרגים האלה יצא לי להיפגש, וגם כאזרח בירושלים, לחוות את החוויה שאני לא יודע אם היום היא קיימת, של אנשים שישנים בבית החייל במיטה חמה שנים, שנתיים-שלוש שנות שירות, ובאים בעצם ממיטה חמה בבית החייל ושם אין אוכל, כי המטבח סגור בשבת, ומאנשי קרית משה בתקופות שגרתי שם, 23 שנה, היינו באים בימי שישי ובעיקר לקראת ראש השנה ופסח באופן קבוע.

מרדכי יוגב: אני חיפאי במקור, חייל בודד היה אצלי בפלוגה, אני זוכר את שמו אפילו, לא אומר, שגר בשכונת יזרעאליה והיה מגיע לדירה עם עוד שותף שהיה סטודנט בטכניון, ושם אין, שם הוא צריך לדאוג לעצמו, שם אין גב שדואג, אז אני ממש מכיר את הדברים, יותר מדי טוב, ומרגש אותי שאני מדבר עליהם, אז כל מה שיואל פה אומר, אני איתו במאה אחוז, במה שאפשר לעזור.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו נקיים דיון וננסה באמת לנער את המערכות ולראות איך אנחנו יכולים לעזור.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: כן, יצחק.

<יצחק הילדסהיימר: אני נמצא פה רשמית כעיתונאי, עיתונאי שסוקר את העלייה והקליטה בין השאר, אני גם איש עלייה שנים רבות ואיש חינוך יהודי בתפוצות ואני מדבר באמת לא רק כעיתונאי.

<יצחק הילדסהיימר: דבר ראשון אני רוצה לברך את הוועדה החדשה, אני מופיע בוועדת העלייה והקליטה שנים רבות, את הוועדה, את היושב ראש החדש יואל.

<יצחק הילדסהיימר: אני גם רוצה לברך את החיילים המצטיינים, שאמנם ראיתי אותם בטקס בבית הנשיא, כי אני גם כתב בית הנשיא.

<יצחק הילדסהיימר: שמעתי פה את הדיון על הנושא של חיילים בודדים ואני קצת מופתע, כעיתונאי הוזמנתי לפני בערך ארבעה חודשים על ידי ארגון די ידוע בשם נפש בנפש ליום גיבוש, היו, נדמה לי, שם 150 חיילים שבוע לפני הגיוס שלהם ושם נמסר לי שעל דעת כל הגורמים, משרד הביטחון, הסוכנות, משרד הקליטה, בעיקר משרד הקליטה ששותף בעניין הזה, נפש בנפש קיבלה על עצמה את הטיפול בחיילים בודדים מלפני הגיוס שלהם, הם מבקרים ונפגשים עם כל חייל לפני הגיוס, ועד אחרי השחרור, בין השאר- - -

<יגאל שטיינמן: הם מציגים את זה ככה, אבל זה לא נכון.

<יצחק הילדסהיימר: הייתה שם שרת הקליטה והיו שם ראשי נפש בנפש והיו שם חיילים.

<יצחק הילדסהיימר: בין השאר נמסר שם שבפעילות משותפת של נפש בנפש ואני לא זוכר איך נקרא הארגון שתומך בחיילי צה"ל בארצות הברית- - -

<ישעיהו יחיאלי: נפש בנפש מחלקים מענקים לחיילים לפני הגיוס.

<יצחק הילדסהיימר: אני אומר מה שנמסר שם, בנוכחות שרת הקליטה.

<ישעיהו יחיאלי: שאל את האנשים שעכשיו עוסקים באמנת שיתוף פעולה עם נפש בנפש, איפה שמוגדר בדיוק מי עושה מה.

<יצחק הילדסהיימר: אני אומר שוב, אני אומר מה שנמסר שם על ידי שרת הקליטה ובנוכחותה.

<יצחק הילדסהיימר: בין השאר נאמר שם שכל חייל בודד יקבל לפחות טיסה אחת משך השירות לבקר את משפחתו בחוץ לארץ.

<יצחק הילדסהיימר: אז אני מציע לברר איתם- - -

<יגאל שטיינמן: זה לא שייך לנפש בנפש.

<יצחק הילדסהיימר: אני מציע לברר את העניין ואם יש צורך לישיבה הבאה להזמין גם את- - -

יואל רזבוזוב: הם מקבלים ממשרד הביטחון, אני מכיר את המקרים, לפעמים גם מביאים את ההורים.

<יצחק הילדסהיימר: נקודה שנייה, עד כמה שאני זוכר בבית הנשיא ביום העצמאות היו לא מעט חיילים יהודים אתיופים, שחלקם לפחות היו עולים חדשים, ולא ברור לי למה הם לא נמצאים פה.

יואל רזבוזוב: הם הוזמנו.

<דנה גורדון: במקרה מישהו בפעילות מבצעית, היה אמור לבוא ואישרו לנו שהוא מגיע, אז זה לא מתאים שאתה אומר את זה.

יואל רזבוזוב: בוועדה הזאת אנחנו לא עושים הבחנות.

<יעקב דנון: אני רוצה בכמה משפטים קודם כל להצטרף למברכים וליוזמה הברוכה שלך.

<יעקב דנון: זו פעם ראשונה שמוועדת העלייה והקליטה מזמנים את הטובים שבטובים לאירוע הצדעה והוקרה.

<יעקב דנון: אז תודה לך על ההזדמנות הזו, אני בטוח שכל אחד מהם מרגיש את החום ואת האהבה שמוקרנים אליהם.

<יעקב דנון: זה דבר אחד.

<יעקב דנון: הם קבוצה מייצגת, המשרד מטפל במשהו כמו 3,500 חיילים בודדים שבמהלך שירותם הסדיר מקבלים את התמיכה הצנועה, אני לא מתהדר בזה, של המשרד, אבל גם זה משהו, היא מבטאת את הקשר שקיים.

<יעקב דנון: במהלך השירות הסדיר ובתום השירות הזה הם חוזרים למשרד ואז מתקיים השיח להמשך.

<יעקב דנון: אני רוצה לברך גם על היוזמה שאני שומע כאן מדבריך, שהנושא ייבחן מחדש, לראות האם יש צרכים אמיתיים שלא נותנים להם מענה וצריך אולי לרענן חלק ממערך הסיוע וההתמודדות מהעיניים של החבר'ה הצעירים האלה.

<יעקב דנון: אני רוצה להבטיח כאן, משום שאני מופקד על הנושא בתוך המשרד, שלגביהם אני קודם כל לוקח את היוזמה הזו, שכל חייל בודד יקבל פנייה בכתב לפני תום השירות, לוודא שהוא היה באחת הסדנאות של חיילים משתחררים, הדבר השני, שהוא יקבל פנייה בכתב מהמשרד שלנו באשר להמשך הדרך, בתום השירות הצבאי, והדבר הנוסף, שלגבי אלה הנמצאים כאן והמצטיינים שלא נמצאים כאן, יהיה מה שנקרא מעקב צמוד כדי להבטיח שבעזרת ה' יקרה, הם הרי מודל, הם מנהיגים, שאפילו יביאו את ההורים שלהם ונראה אם ניתן לעשות כך שכל בעיה שלפני שהיא מתעוררת היא תקבל את המענה ואת הפתרון.

<יעקב דנון: ושוב, תודה רבה לכם, לכל אחד באופן אישי, אני מצדיע לכם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: משהו מהחיילים רוצה עוד קצת לספר חוויות?

<מיכאל סעדון: רציתי להגיד מבחינת הלימודים, שאני רואה הרבה חיילים שחוזרים לחו"ל.

<מיכאל סעדון: אני הייתי מפקד כיתה והיו לי הרבה חיילים בודדים בכיתה, במקרה, והיום רובם, שזה לפחות ארבעה, כבר בחו"ל.

<מיכאל סעדון: ניסיתי אני לדבר איתם, להבין למה הם חוזרים, זה בעיקר בגלל השפה, שזו הבעיה העיקרית, השפה וגם הלימודים, תקציב ללימודים, שלשלם בארץ זה קשה והם מעדיפים לחזור לחו"ל עם המשפחה ולפחות שם המשפחה יותר תומכת, כי הם נמצאים איתם שם, אז היא עוזרת להם לפחות איפה שהם גרים, הם גרים איתם, אז זה פחות הוצאה, והם יכולים להתמקד יותר בלימודים שלהם.

<מיכאל סעדון: זה דבר שצריך להתייחס, כי חבל, הם אנשים טובים.

יואל רזבוזוב: אני מסכים איתך.

מרדכי יוגב: האם חיילים בודדים היו בפרויקט של מינהל הסטודנטים של הסוכנות לצורך- - -?

יואל רזבוזוב: מינהל הסטודנטים זה כבר לא של הסוכנות, עכשיו זה של משרד הקליטה.

יואל רזבוזוב: כן, אני הבנתי מניקה שהיא מתכוונת ללמוד שם.

יואל רזבוזוב: זה משהו שהוא מתבקש.

<יעקב דנון: זה באופן טבעי, זה חלק מהתהליך.

מרדכי יוגב: הם מקבלים את המידע על זה?

מרדכי יוגב: כמה זמן אתה בצבא?

<משה קאמיאנער: שנה וארבע כרגע.

<משה קאמיאנער: הייתי חייבת לעשות שישה חודשים והארכתי עוד שנה.

מרדכי יוגב: אז אתה עוד מעט מסיים?

<משה קאמיאנער: כן.

מרדכי יוגב: והמידע מה אתה צריך לעשות יש לך, אם אתה רוצה ללמוד?

<משה קאמיאנער: יש לי כבר שני תארים ואני עובד בהיי טק בניסיון, ואז אני רוצה לעבוד בהיי טק, גוגל מיקרוסופט, משהו כזה.

<יעקב דנון: הוא מסודר, הוא לא צריך אותנו.

<יעקב דנון: נקרא לזה כך.

מרדכי יוגב: את, כמה זמן בצבא?

<רבקה גרנר: שנה ושבע.

מרדכי יוגב: ואת יודעת מה את רוצה לעשות אחרי?

יואל רזבוזוב: כן, שאלנו אותה, ללמוד, אבל לא בארץ.

מרדכי יוגב: לא בארץ?

מרדכי יוגב: איפה?

<רבקה גרנר: בקנדה.

יואל רזבוזוב: כמה זמן יש לך עוד לסיום?

<רבקה גרנר: חמישה חודשים.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לעשות את הכול, יש לנו עכשיו עבודה.

מרדכי יוגב: יכול להיות ששם היא תלמד שנתיים, תבוא אחרי זה בתור- - -

<רבקה גרנר: זה לא רק השפה.

<רבקה גרנר: אולי זה לא נכון להגיד, אבל אני עדיין בהלם תרבות אחרי שנתיים וחצי פה.

יואל רזבוזוב: גם אנחנו.

מרדכי יוגב: אנחנו עוד בהלם מהכנסת, בתור חברי כנסת חדשים.

יואל רזבוזוב: כן, זה גם הלם תרבות משלנו.

<עודד נהרי: ברשותך, יושב ראש הוועדה, אני ראש מדור אירועים וטקסים במטכ"ל.

<עודד נהרי: אני מפקד על הטקס הזה זו השנה ה-13, היה השנה.

<עודד נהרי: יושבת פה אוכלוסייה שהיא לא טריוויאלית, כל אחד מהם הוא סיפור אישי והיות שאני מכיר אותם ואת הסיפורים שמאחוריהם, כחלק מתהליך ההכנה לטקס, זה באמת מחמם את הלב, אני אומר את זה כצבר, לפקד על חבר'ה כאלה בתקופה שהם נמצאים אצלנו בירושלים, בשלב ההכנות לטקס.

<עודד נהרי: היות שאני אחראי על הליך האישור, המפקדים שלהם ממליצים ואנחנו בוחרים, אז רואים שההערכה שהם זוכים ביחידות שלהם היא הערכה עצומה.

<עודד נהרי: אמר את זה הרמטכ"ל יותר טוב מכולנו, גאווה גדולה.

<עודד נהרי: אני רוצה רק להתייחס לאמירה שנאמרה פה, לגבי החיילים הבודדים והקריטריונים להביא את ההורים לטקס, כן או לא.

<עודד נהרי: ציקי, נדמה לי, אמר את זה קודם.

<עודד נהרי: אנחנו בודקים את זה פרטני, כל מקרה לגופו, ומי שעומד בקריטריונים מביאים את ההורים, ומי שראה את ההורים רק לפני חודש או תקופה אחרת, אז זה כמובן שלא.

<עודד נהרי: עוד פעם, יש לזה קריטריונים וזה נבדק, אנחנו דולים את כל הנתונים שאנחנו יכולים, מי חייל בודד ומאיפה הוא עלה וכל דבר על מנת באמת לתת את המענה.

<עודד נהרי: אז זה רק בקטע הזה, כדי ליישר קו ולהודות לך, יושב ראש הוועדה, על הישיבה הזו, באמת מחמם את הלב, תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה לך, סגן אלוף עודד נהרי.

יואל רזבוזוב: ישעיהו, בוא תגיד כמה מילים, כי בטח מהפרויקט שלך יצאו לא מעט חיילים בודדים ומצטיינים.

<ישעיהו יחיאלי: אני אתחיל בנקודה שסיים עודד, להודות לך על היוזמה הזו, בכלל על הקו שוועדת עלייה תתעסק גם בהישגים של עולים ולא רק בבעיות של העולים, מפני שזה שיעור לכל מי שיושב כאן וכל מי שצופה או קורא ומתרשם ממה שיכולנו להתרשם בשעה ומשהו הנעימה הזאת.

<ישעיהו יחיאלי: כמו שנאמר, שום דבר פה לא מובן מאליו.

<ישעיהו יחיאלי: לכל אחד מהם היה מסלול חיים אחר, ואם הוא לא היה מחליט בשלב מסוים, ניקה בגיל 15, ואחרים בגיל יותר מבוגר, לעשות מה שאברהם אבינו עשה בגיל 75, וגם בגלל שאמרו לו, אמרו לו 'לך לך' אז הוא בא, והם, לא יודע מי אמר להם והם באו, לפי אותו 'לך לך'.

<ישעיהו יחיאלי: אמרת נכון, כבוד היושב ראש, אנחנו כל שנה בבית הנשיא יש לנו לפחות אחד מ-120, זה הרבה פחות מהפרופורציה שלנו בצה"ל כנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: הייתה שנה אחת, כשהיה הרמטכ"ל גבי אשכנזי, היו לנו ארבעה מ-120 בוגרי נעל"ה בו זמנית חיילים מצטיינים ואנחנו מאוד שמחים בעניין הזה.

<ישעיהו יחיאלי: אין ספק שזו תוצאה גם של החינוך שלהם במסגרת התיכונית בארץ, ואם שמעתם טוב, יכולתם גם לשמוע את מצב השפה של ניקה לעומת חבריה, אחרי שלוש שנים שהיא התחנכה פה בבית ספר תיכון בחסות מאיה והיחידה לתלמידים עולים שעושים כל מה שניתן על מנת להביא אותם למצב שפתי כזה.

יואל רזבוזוב: הם עולים בגיל 15?

<ישעיהו יחיאלי: חלק ב-15, חלק ב-14, חלק ב-16.

<ישעיהו יחיאלי: בגדול, בכיתה ט' או י' הם מגיעים, עושים שלוש או ארבע שנים בתוך בית ספר תיכון והם מגיעים לצבא כמעט הייתי אומר כמו החברים שלהם לכיתה שנולדו בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: לא רמת שליטה בסלנג או מה, אבל לפחות הם לא זקוקים לקורס עברית או דברים כאלה, הם נכנסים ישר פנימה.

<ישעיהו יחיאלי: אצלנו בנעל"ה מקובל שכל בוגר נעל"ה שמצטיין באיזה שהוא תחום, אנחנו מפרסמים את השם שלו, מפרסמים את הסיפור שלו בקרב כל תלמידי נעל"ה, שיידעו שיש למה לשאוף ויש דוגמאות אישיות, גם בתוך הצבא וגם בחיים שאחרי הצבא.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר לכם, כל הארבעה, שהיינו כאן לא מזמן בדיון שבו הכותרת הייתה 'מינהל הסטודנטים בסכנת קריסה', והודות לדיון של הוועדה והפעילות הנמרצת של יושב ראש הוועדה, שאנחנו קוראים לו יואל, אנחנו כבר נהיינו חברים, הושב מינהל הסטודנטים למתכונתו התקציבית והמדינה לקחה על עצמה את כל האחריות לאפשר לכל אחד מכם לקבל את מה שמגיע לו במינהל הסטודנטים.

<ישעיהו יחיאלי: כבר כפתיחה לדיון הבא חשוב לדעת שהיו זמנים שמינהל הסטודנטים היה נותן מלגות שכר לימוד, מלגות קיום, כדי לאפשר להם להגיע לפחות אל התואר הראשון בבטחה.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו רחוק מאוד משם ויש הרבה מה לעשות, אבל מה שהשגת, ספרו לחברים שלכם- - -

יואל רזבוזוב: אבל תנצלו את זה, חברים.

<ישעיהו יחיאלי: ואתם מוזמנים לנצל את זה באמת.

<ישעיהו יחיאלי: בשם נעל"ה, אני מברך את כולכם, גם אלה שלא בוגרי נעל"ה, זה בסדר, תצליחו בכל מה שאתם עושים, וניקה, אנחנו מצדיעים לך באופן פרסונלי.

יואל רזבוזוב: תודה, ישעיהו.

יואל רזבוזוב: וחשובה מאוד הנקודה, לפרסם את אלה שמצליחים, כדי שיהוו מודל.

יואל רזבוזוב: אני בתור אחד שגם חוויתי עלייה, גם הייתי קצת בספורט, כל פעם שראינו תמונות של חברים, הייתי בפנימיית מחוננים בווינגייט, אז ראינו תמונה של מישהו שהגיע מהחבר'ה לאולימפיאדה ואתה בגיל 14, אז יש לך מוטיבציה ויש לך חלום להגשים, אז זה מאוד מוסיף.

<ישעיהו יחיאלי: יש תלמיד נעל"ה עכשיו מועמד לאולימפיאדה הבאה בקפיצה במוט, מטופל אצל אברבוך, הכול יהיה בסדר.

<ישעיהו יחיאלי: עוד שנה-שנתיים הוא שם.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד.

יואל רזבוזוב: חייא, בבקשה, מ'האח הגדול', אתם גם עושים פעילות מאוד ברוכה.

<חייא סמיסון: תודה רבה.

<חייא סמיסון: ברשותכם, אני רוצה להציג את עצמי ואת העמותה שאותה אני מייצג.

<חייא סמיסון: קוראים לי חייא סמיסון, עליתי מארצות הברית בגיל 17, אני הייתי אצל עודד על הדשא אצל פרס ב-2009, חייל בודד, מצטיין הנשיא.

<חייא סמיסון: היום אני גר בקרית אונו ולומד בבר אילן, שירתתי שלוש שנים כמפקד צוות בתותחנים והיום אני מרכז מתנדבים בעמותת 'אח גדול'.

<חייא סמיסון: דיברנו על זה קודם, על כל העניין של האימוץ, רוצים, לא רוצים, אז בעצם העמותה שלנו זו עמותה שכולנו חיילים בודדים לשעבר ואנחנו חווינו את זה על בשרנו, את כל הקשיים שחיילים בודדים עוברים ואנחנו מלווים את החיילים.

<חייא סמיסון: אנחנו לא נותנים מגורים, לא נותנים כסף, לא נותנים את הדברים החומריים, אבל בעיניי, כחייל בודד לשעבר, הדבר הכי חשוב זה כתף ואוזן קשבת ובזה אנחנו כן מצטיינים.

<חייא סמיסון: אנחנו יודעים לטפל בכל הבעיות, אנחנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם יגאל, עם ציקי, עם צביקה לוי, עם נעל"ה גם, כל הארגונים האלה, ואנחנו ביחד משלימים את הטיפול בחיילים בודדים.

<חייא סמיסון: בעינינו זה משהו כמו סגירת מעגל, שאנחנו כאנשים שכולנו החלטנו גם לעלות לארץ, גם לעשות שירות משמעותי וגם להישאר בארץ, שכמו שדובר פה, זה נושא מרכזי, זו החלטה מאוד מאוד קשה בשביל בן אדם שעשה שלוש שנים ומאוד קשה ללכת ללמוד בארץ, גם כלכלית וגם תפיסתית, ואנחנו מכירים את הפוטנציאל שיש בעולים חדשים, וחיילים בודדים במיוחד, ואנחנו רוצים לעזור לחיילים האלה לממש את הפוטנציאל.

<חייא סמיסון: אנחנו מודים לכל השותפים שלנו, גם לוועדה הזאת, שמכירים בבעיות.

<חייא סמיסון: יש לא מעט בעיות, יש גם לא מעט הישגים, כמו שקרה עם מינהל הסטודנטים, ועל זה אנחנו מודים.

יואל רזבוזוב: תודה לך.

יואל רזבוזוב: לפני שמאיה מדברת, יש לכם איזה שהוא קשר ל'אח גדול'?

יואל רזבוזוב: ניסיתם פעם לעשות משהו?

יואל רזבוזוב: פתאום עלה לי רעיון דווקא לחשוף אתכם דרך זה, לדבר עם מנכ"ל קשת, עם אבי ניר, ולא יודע, אולי איזה תרומות דרך זה, להכניס את זה קצת למודעות.

יואל רזבוזוב: זה יכול להיות משהו מעניין, כי לתכנית יש רייטינג מאוד גבוה, זה אח גדול וזה אח גדול, ושייתנו באיזה שהוא פרק דגש, שיש ארגון 'אח גדול' לחיילים בודדים ואולי לעשות איזה שהוא שילוב.

יואל רזבוזוב: זה ככה נולד לי כרעיון, על הדרך.

יואל רזבוזוב: כן, מאיה.

<מאיה שריר: אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

<מאיה שריר: קודם כל ברכות, כל הכבוד, יישר כוח גדול לכם.

<מאיה שריר: אנחנו, כאגף שמתכלל את נושא העולים במשרד, באמת מתוך הבנה שמעבר לזה שעולים חדשים לא מכירים את כל ההוויה הצבאית ואת המושגים וזה מעבר לרכישת עברית כשפה שנייה, פה צריך ללמוד את כל המושגים ואת כל הקיצורים, עם השלוש אותיות והגרשיים, כל השפה הצה"לית, וגם ההורים שלהם לא מכירים, ובאמת אני חושבת שיש חשיבות רבה לעבודה גם עם ההורים, להסביר להם, וגם לכוון את הצעירים שבאים לקראת גיוס.

<מאיה שריר: אז אנחנו יחד עם ג'וינט ישראל הוצאנו חוברת שנקראת 'עולים לצה"ל', כדי להסביר את כל המונחים, להכין אותם לקראת גיוס משמעותי.

<מאיה שריר: גם עבדנו עם ממד"א בצה"ל, על הקב"א ואיך להכין את החבר'ה הצעירים, כי אנחנו מלמדים עברית בצורה שונה, עם הדגשים שונים ממה שנדרש אחר כך במבחנים של קב"א.

<מאיה שריר: דבר נוסף זה פיתוח, יחד עם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, של תכניות מצוינות לקראת גיוס משמעותי, כמו תכנית המעיין, שהיא במיוחד מכוונת גם ליוצאי אתיופיה, על גיוס מאוד משמעותי בצבא.

<מאיה שריר: למרות שכמשרד החינוך אנחנו בעצם אחראים על ילדים בגיל 3, עכשיו מלידה, עד 18, מתוך הבנה בחשיבות של הצבא, כגורם שבאמת מסייע פה לקליטה בחברה הישראלית, במיוחד בכפרי הנוער אנחנו עובדים על תכניות הכוון של העולים החדשים והמשך הליווי שלהם לקראת הצבא.

<מאיה שריר: אז באמת יישר כוח גדול, בהצלחה.

יואל רזבוזוב: את רוצה, ניקה?

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<ניקה ינקלביץ: יש לי כמה דברים להגיד.

<ניקה ינקלביץ: קודם כל תודה לכם על שהזמנתם ולנעל"ה, בתור בוגרת נעל"ה.

<ניקה ינקלביץ: אחד הדברים החשובים שבאמת שלפני שהגעתי לא שמעתי על הרבה מאוד דברים, כמו 'האח הגדול', נגיד, תכנית כנפיים זה לא משהו ששמעתי מהצבא אלא מהחברים שלי, אז באמת אולי אפשר להוציא חוברת כלשהי או להפיץ את כל העמותות ואת כל האגודות ואת כל הדברים, בין אם זה תמיכה כלכלית, ובין אם זה תמיכה של 'האח הגדול', ולהעביר את זה למשרדי ת"ש, שכל חייל בודד או כל חייל עולה חדש שזקוק לזה שיכיר את זה, זה מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: רעיון טוב.

<ניקה ינקלביץ: דבר שני, לגבי החיילים המצטיינים שדיברו על זה.

<ניקה ינקלביץ: אני חושבת שקודם כל אנחנו באמת מייצגים את החיילים כי יש כאלה שמאוד רוצים לעשות את השירות המשמעותי ביותר, אבל אין להם אפשרות כזאת כי ההורים שלהם נמצאים במצב לא קל בארצות שהם נמצאים בהם, ואני חושבת שמה שהם עושים, גם אם הם עושים אותו שבוע-שבוע ובשבוע שיש להם הפנוי הם עובדים 24/7, אז כן, זו גם מצוינות, או הצטיינות, וצריך להכיר בזה, ואם יש אפשרות כלשהי גם להסתכל על המצב שלהם.

<ניקה ינקלביץ: אני מבינה שהכסף שיש בצה"ל ובכל מיני גופים אחרים זה לא משהו שהוא אינסופי, אבל אני כן חושבת שלאנשים האלה מגיע את התמיכה הזאת.

<ניקה ינקלביץ: לגבי הדיון שהיה על חיילים קרביים או לא קרביים.

<ניקה ינקלביץ: אז כן, יש לי את החברות שעושות יומיות וכן ההוצאות שלהן הרבה יותר גדולות והרבה יותר רציניות, אפילו על אוכל, שזה דבר מאוד פשוט, אז לדעתי כן צריך לשים לב לזה.

<ניקה ינקלביץ: אותן הבנות שעושות את היומיות האלה לפעמים הן צריכות ללכת לעבוד- - -

יואל רזבוזוב: הן מקבלות משכורות פחות, אבל ההוצאות יותר גבוהות.

<ניקה ינקלביץ: ללכת לעבוד בסופ"שים ובלילות וזה הופך את השירות לכל יום ארבע שעות שינה, שזה לא דבר הכי קל.

<ניקה ינקלביץ: וזהו, שוב תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה, תודה לך, ואנחנו, כשאנחנו נזמן דיון, אז אנחנו נקרא לכם, תאספו כמה שיותר מידע מהשטח, שנוכל להציב את הבעיות.

מרדכי יוגב: זה גם סופי שבוע, זה לא רק המזון היומי.

מרדכי יוגב: מה אומרים על זה בצה"ל?

מרדכי יוגב: זה לא אתה.

<עודד נהרי: זה לא אני, אבל מיֶדע, כפי שנאמר מקודם, בשלב המקדמי של הדיון, נעשתה עבודת מטה מאוד מאוד נרחבת על כל תחום החיילים הבודדים, באמת דריל דאון, אני יכול להגיד לך שכמי שמחפש בערב פסח לארח אצלי חייל בודד לחג בצה"ל, אז אומרים לי במוקד החיילים הבודדים, 'עודד, תשמע, כולם מסודרים, אנחנו מודים לך על הפנייה'.

<עודד נהרי: זאת אומרת העבודה שנעשתה, עם ההקמה של מוקד הבודדים בצבא, זה משהו שלקח אותנו למקום אחר.

<עודד נהרי: אני יכול להגיד לך שבסופי שבוע בבתי החייל צה"ל דואג שיהיה אוכל לחיילים הבודדים שגרים בבתי החייל.

מרדכי יוגב: פעם לא היה.

<יעקב דנון: לא, אבל בעקבות עבודת המטה הזה, הכול תקין.

<יעקב דנון: זאת אומרת לא מתעוררת בעיה, אין בעיה בהקשר הזה.

<יעקב דנון: בכל זאת יש פה עדות, אז צריך לבחון אותה לעומק, אבל אני רוצה לומר, לחזק, שאכ"א פרט לקח את זה אליו, יחד עם אל"ח ועוד כל מיני גורמים וניתן מענה, אבל- - -

יואל רזבוזוב: זה בית החייל, בסוף החיילים האלה הם חבר'ה שעולים כדי לשרת כאן ובאים מיוזמתם ואנחנו רוצים אותם כאן, אנחנו רוצים גם שהם יישארו כאן, אז זה לא מספיק.

יואל רזבוזוב: יש כאלה שרוצים תנאים אולי קצת יותר טובים מבית החייל אז הם גרים בדירות.

<צבי אוד: יש בתי חייל מדהימים בארץ, לא בירושלים, אבל אם תלך לרמת גן, לבאר שבע, בצפון, יש בתי חייל- - -

מרדכי יוגב: זה לא ישנה, החייל גומר את השירות בחמש או בשש, הוא לא יילך לבית החייל בשביל לאכול ולחזור לדירה.

מרדכי יוגב: צריך איזה שהוא תשמ"ש, או איזה שהוא תלוש.

<צבי אוד: אני מכיר חבר'ה שגרים בבית חייל מתוך בחירה אישית, קודם כל כי זה בית יפה, הוא קרוב לבסיס, ועדיף מאשר ללכת לגור בקיבוצים או בדירות או כל מיני מקומות.

מרדכי יוגב: השאלה אם החדר הוא החדר הקבוע.

מרדכי יוגב: בתקופה שאני זוכר, זה לא היה קבוע.

<צבי אוד: יש כאלה ויש כאלה.

מרדכי יוגב: כל פעם אתה נכנס לחדר אחר, אין לך את הארון הקבוע, אתה צריך להתנייד עם הצ'ימידן שלך.

<צבי אוד: יש כאלה ויש כאלה.

יואל רזבוזוב: אבל החבר'ה שיושבים כאן גרים בדירות ואני לא מזמן הייתי בגילם, אז בטח עדיף לגור בדירה משלך.

יואל רזבוזוב: זה נחמד, משאיר לך טעם טוב.

<צבי אוד: זה תלוי, תלך לראות את רמת גן ואת האחרים, אתה תתרשם מאוד.

יואל רזבוזוב: אני אשמח, אפילו אולי נעשה שם איזה שהוא סיור עם הוועדה, נשמח לראות.

<עודד נהרי: צריך להגיד, זה נאמר פה מקודם בין השורות וצריך רגע להקשיב טוב טוב למה שאמרו פה החיילים.

<עודד נהרי: יש פה הנושא של הבחירה האישית שלהם.

<עודד נהרי: זאת אומרת אין ספק שצריך להיות איזה שהוא פתרון מערכתי כולל, כפי שאמרת, שתכנסו את גורמי המקצוע, אבל צריך בסוף גם להסתכל על הבחירה האישית שלהם, של הפרט, מה הפרט רוצה, כדי שזה ייצא בדיוק כמו שהוא רוצה.

מרדכי יוגב: זה שייך לסיפור אחר, לא לוועדה אחרת, לוועדה אחרת, של האפשרות לתת לחיילי מנהלה לעבוד.

מרדכי יוגב: אתה מקבל אותם למחרת בבוקר עייפים ואחרי זה עוד תחרות, כמה אתה הרווחת, כמה אני הרווחתי וכמה ישנתי, כמה ישנת.

מרדכי יוגב: אני חושב שבמקרה הזה צריך לנסות לבחון האם אין פה מקום לאיזה תלוש וכסף שאיתו החייל יוכל לכלכל את עצמו, הוא יכול להיות יעיל בבוקר ועצמאי.

מרדכי יוגב: כמו תשמ"ש לחייל נשוי או דבר כזה.

<עודד נהרי: הם אמרו את זה לבד, הם כבר היו מקבלים, על גובה הסכומים זה דיון נפרד.

<עודד נהרי: אבל כפי שאמר יושב ראש הוועדה, צריך לבחון את זה.

<משה קאמיאנער: כבוד יושב ראש הוועדה, אני כל כך שמח שניקה מדברת לפניי, כי העברית שלה יותר טוב משלי.

<משה קאמיאנער: אז הראשון, תודה רבה על הכול, כי לא רק שקיבלנו את הכבוד הגדול, אבל גם ההזמנה, ממש תודה.

<משה קאמיאנער: אני עדיין לא בטוח שזה מגיע לי, אני הייתי עם 119 החיילים הכי טובים ואני, אבל בכל זאת שני דברים.

<משה קאמיאנער: ראשון, מה שניקה אומרת, על היומיות, על החיילים שהם יומיות.

<משה קאמיאנער: יש הבדל גדול.

<משה קאמיאנער: אני עושה יומיות, אני חוזר הביתה כל יום בשמונה, החלטתי לעשות את זה, ידעתי שזה יהיה לפני שהתגייסתי, אבל בכל זאת זה קשה לקנות אוכל, כי אני הולך לישון בעשר, אז אין לי פתרון שיש לי כשכל יום כשאני חוזר הביתה בשמונה, אני חייב לעשות את הקניות, לאכול ופתאום קם, הרבה פסטה, ככה עושים.

<משה קאמיאנער: דבר שני, זה משהו שאולי אנחנו לא מדברים פה, כי כולנו רווקים פה, אבל יש לי הרבה חברים עולים חדשים שהם נשואים והם עומדים להתגייס.

<משה קאמיאנער: הצבא בשבילי הוא משהו שהוא אולי ההחלטה הכי טובה שעשיתי כל החיים שלי, גם בשביל העברית, למדתי עברית, למדתי איך לבוא במוח ישראלי.

יואל רזבוזוב: נקודה חשובה, הרבה בעולם רוצים ללמוד איך עובד המוח הישראלי.

<משה קאמיאנער: זה עולם אחר, יש שפה עברית ויש שפה ישראלית, ולמדתי הרבה דברים וזה היה ממש טוב לי, בשביל הקליטה בתוך המדינה ואני לא יודע איך אני יכול לקרוא לעצמי ישראלי אם לא הייתי בצבא.

<משה קאמיאנער: אבל יש לי הרבה חברים שהם נשואים ויש הרבה מהם שלא רוצים להתגייס, כי הם שומעים את הסיפורים על עולים שמתגייסים שהם לא נחשבים כחיילים הבודדים.

<משה קאמיאנער: על פי המערכת הם לא חייל בודד.

<משה קאמיאנער: אולי יש מצב, יש לי חברים שהם נשואים לעולה חדשה שגם אין לה משפחה פה בארץ ויש מצב שיש להם ילד והם עדיין לא בודדים, כי הם נשואים, וזה קשה להם, עדיין הם מקבלים תשמ"ש וכל זה, אבל אני זוכר שהיה אז על החיילים הבודדים, היו אומרים 'מה איתנו?', ויש הרבה דברים שצריכים לחשוב, לא רק על עולים שהם בודדים, אלא גם יש מצב שזה יותר קשה בשביל העולים שהם כבר נשואים.

מרדכי יוגב: אני מבקש להסב את תשומת לב יושב ראש הוועדה ולתת לך משימה, יואל, אם תסכים איתי, בחוק המתווה המשותף בנטל, שעושים עכשיו, ועדת פרי, יש שם, בין הסעיפים שאני חושב שצריכים שינוי, אחד שמחייב נשים שעלו לארץ עד גיל 28 לגיוס מלא.

מרדכי יוגב: אני חושב שזו טעות מוחלטת, אני חושב שצריך להוריד את זה, אם תרצה אז עד גיל 22 לבדוק גיוס- - -

יואל רזבוזוב: ולפני זה מה היה?

מרדכי יוגב: אינני יודע, אני עברתי על כל המתווה פעמיים במוצאי שבת ושלשום וסימנתי במדגש את הסעיף הזה.

מרדכי יוגב: אני לא חושב, אני אשאל את שתי הבנות, אם מישהי שמגיעה לארץ בגיל 28, אני לא מדבר על זה שהיא רוצה להתגייס או שמגייסים אותה כי היא רופאה, כי זה טוב לצבא וזה טוב לה, אני מדבר על החובה, על החובה של בת 28 שעלתה להתגייס לשירות מלא.

מרדכי יוגב: זה נראה לי מוזר.

<יגאל שטיינמן: היום בת שנכנסת בגיל 20 פטורה.

מרדכי יוגב: בת שעולה?

<יגאל שטיינמן: לא עולה, בת שנכנסת, כי הצבא לא עובד במונחים של עלייה, הוא עובד במונחים של כניסה, בכל מעמד, גם תייר, גם מסע, גם לא משנה מה, כניסה של בת עולה מגיל 20 היא פטורה.

<יגאל שטיינמן: מה שזה יעשה, זה פשוט יפסיק- - - הבנות פשוט לא- - -

מרדכי יוגב: זה סעיף נורא ולא נכון וצריך פשוט להוריד אותו.

מרדכי יוגב: גם לא מדובר פה באיזה מסות.

מרדכי יוגב: היא יכולה לעבור דרך צה"ל אם יש רצון, אם יש- - -

יואל רזבוזוב: מדובר על עולים, כן?

מרדכי יוגב: על עולות.

מרדכי יוגב: הניסיון ליצור איזה שהוא שוויון- - -

<יצחק הילדסהיימר: כולל נשואים או נשואות?

מרדכי יוגב: לא, כתוב לגבי נשים, עולה שעולה עד גיל 28.

מרדכי יוגב: צריך להגיד את זה לשר פרי ולשר- - -

<יגאל שטיינמן: לגבי בנים יש מדרג לפי גילאים ומגיל 23 כבר אז זה שירות של חצי שנה מקוצר, ולפני כן זה במדורג, 18-19 זה שנתיים וחצי- - -

מרדכי יוגב: היום.

מרדכי יוגב: במתווה המשותף- - -

<יגאל שטיינמן: אם ישנו את זה אז אנחנו נחפש את העולים בחו"ל.

<יעקב דנון: סליחה, יגאל, אני רוצה להעיר הערה בהקשר שאתה מעלה, מעבר למה שכתוב, השאלה היא אם מה שכתוב מיושם ואני חושב שלא, כי מי שאחראי על הנושא הזה הוא מפקד מיטב.

מרדכי יוגב: לא, יעקב.

מרדכי יוגב: תרשה לי, יש לי עוד כמה כאבי לב מסעיפים במתווה, זה אחד מהם, שסימנתי במדגש בחצות של מוצאי שבת, החיוב הנוקשה הזה לעולָה בת 28 לעבור דרך הצבא.

מרדכי יוגב: זה לא נכון, עדיף להישאר במציאות הנוכחית.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבוועדה הזאת נצטרך לדבר ולהתייחס לנקודה.

יואל רזבוזוב: כן, ניקה, מילה אחרונה.

<ניקה ינקלביץ: שתי מילים.

<ניקה ינקלביץ: אני רציתי להצטרף למה שמשה אמר, זה מאוד חשוב לראות את החיילים הנשואים שהם באמת חיילים בודדים פה ואין להם את המעמד הזה, וזה משהו שמונע מהם לעשות הרבה מהדברים, כמו לטוס לחו"ל ולראות את ההורים שלא ראו כבר שנתיים, וזה נושא מאוד רציני.

<ניקה ינקלביץ: ודבר שני, לגבי משפחות מארחות.

<ניקה ינקלביץ: יש לי משפחה מארחת מאז שהייתי בנעל"ה וזה משהו שנתן לי מוטיבציה ענקית לשרת ולעשות את כל מה שאני משתדלת לעשות בתפקיד שלי.

<ניקה ינקלביץ: אני חושבת שלכל חייל בודד, לא בהכרח משהו להכריח אותם, אבל אלה דברים שמאוד מחברים למציאות הישראלית, אלה דברים שמאוד נותנים את המוטיבציה הזאת, ולמצוא את המשפחות שאפילו יזמינו אותם לסופ"שים לשבת ולדבר ולהקשיב, לדעתי צריך לטפל בנושא הזה.

יואל רזבוזוב: כמובן נרשם הכול לפרוטוקול.

<מיכאל סעדון: אני עכשיו עוד מעט נכנס לקבע ולפי מה שהבנתי רוב הזכויות שלי כחייל בודד נעלמות.

<מיכאל סעדון: יש דברים שאני לא יודע איך אני הולך להתמודד איתם, כמו יום סידורים, זה דבר שמאוד חשוב, בצבא קצין בקבע ולוחם, אתה אולי שלושה-ארבעה ימים בחודש בבית וימי הסידורים האלה והדברים שמוסיפים מסביב הם דברים שהכרחיים.

<מיכאל סעדון: שלא בגלל שאני מקבל אולי משכורת יותר גבוהה, זה יכול לעזור למצב בבית, יש דברים שזה לא עניין של כסף.

<יעקב דנון: הקלות שירות.

יואל רזבוזוב: כן, הבנתי.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, הדברים נרשמו לפרוטוקול, אנחנו גם נזמן אתכם לוועדה, אני רוצה שכן תבואו ותציגו בפני הגורמים הרלוונטיים, אנחנו ננסה למצוא פתרונות ונדע להעביר את זה הלאה כדי ליישם אותם.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה לכם, אנחנו באמת מצדיעים לכם, מודים לכם, תמשיכו להצליח ולתת לנו הרבה כבוד.

יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת מוטי יוגב, לכל הגופים שהיו כאן.

יואל רזבוזוב: הישיבה נעולה, ועוד פעם תודה.