ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 55, 2013-05-22 09:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: התקבלו קריאות S.O.S משני כבישי ישראל, גם מ-443 וגם מכביש 1, אנחנו התכוונו שרק אנשי האופוזיציה יהיו שם אבל מתברר שגם אנשי הקואליציה שם.

זהבה גלאון: הספקנו להגיע.

ראובן ריבלין: לעניין הזה אין קואליציה ואופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אני צוחק.

ניסן סלומינסקי: חס ושלום, לא תאונות דרכים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נתקדם, נשארו לנו מאתמול שלושה נושאים שאנחנו רוצים להעלות אותם, למרות שעל שניים מתוכם דובר, לקראת קבלת תובנה סופית אז נעשה את זה בהמשך.

ניסן סלומינסקי: אני יכול רק להגיד, הנושא של חברת אג"ח, שעלה רעיון פשרה של עפר אבל נראה אם זו תובנה של הציבור, של חברי הוועדה; הנושא של חברת דואלית, שעוד לא התחלנו לדון, ונמצא אתנו כאן יושב-ראש דירקטוריון הבורסה שיציג את הנושא ונדבר בו; הנושא השלישי שגם דיברנו בו רבות אבל ננסה להתמקד בו זה נושא המינוף בהצעת הפשרה שהצענו.

ניסן סלומינסקי: את שלושת אלה נעשה בהמשך כשחברינו יצטרפו אלינו ובינתיים נמשיך בהקראה.

זהבה גלאון: אני גם רוצה לומר משהו, אדוני.

ניסן סלומינסקי: רוני, את אתנו?

זהבה גלאון: אדוני, לפני רוני אני גם רוצה להגיד משהו.

ניסן סלומינסקי: רק שניה.

ניסן סלומינסקי: אז כעת נתקדם, אחרי שנסיים נחזור שוב לדון ולהתגבש בנושאים האלו ואחר כך נכין את החומר מסודר לפי התובנה, ואחר כך, לא היום, נגיע לשלב של ההצבעות שאז רק חברי הוועדה יוכלו להשתתף.

ניסן סלומינסקי: בקשה לסדר?

זהבה גלאון: כן, תודה.

ניסן סלומינסקי: אבל תעשי את זה באמת קצר ומסודר.

זהבה גלאון: אני אעשה את זה קצר, אני דיברתי אתך שניה לפני כן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, כמו שאמרת, בקשה לסדר ולומר שהדברים שאני הולכת לומר עכשיו משקפים לא רק את דעתי אלא משקפים חברים נוספים, אני מדברת גם על דעתו של חבר הכנסת רוזנטל ואולי גם אחרים יצטרפו לזה.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני רוצה שתשמע משהו שאני אומרת.

ראובן ריבלין: אני הייתי מסכים להיות יושב-ראש כנסת אבל לא בחרו בי אז טוב לי להיות גם חבר כנסת.

זהבה גלאון: מבחינתי אתה תמיד יושב-ראש הכנסת.

ניסן סלומינסקי: עברנו לפאזה של נשיא, עברנו לפאזה.

זהבה גלאון: אדוני, אני מרגישה שאני מועלת בחובתי כחברת כנסת, אני רוצה לומר את זה.

זהבה גלאון: רובי, תשמע, אני רוצה שתשמע את מה שאני אומרת.

זהבה גלאון: אני חברת כנסת הרבה שנים, אדוני, ואני משתדלת – קודם כל אני רוצה להתנצל, אני לא הייתי בכל הישיבות, כל פעם היה לי תירוץ טוב אבל זה לא רלוונטי – אני משתדלת לעקוב, ללמוד, לדבר עם חברים שמייעצים לי בהקשר הזה, מומחים שמייעצים לי, אני חושבת שאנחנו מועלים בחובתנו כחברי כנסת כי אנחנו לא מספיק, ויש כאלה שאולי יותר, בקיאים בחומר ויש כאן חומרים נורא נורא מסובכים.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לאדוני שבקדנציה הקודמת, לקראת סוף הקדנציה, העברתי הצעת חוק מאוד משמעותית, מאוד מקיפה, שנקראת "חוק התספורות".

זהבה גלאון: עו"ד ליכט היה שותף לה וליווה את דיוני הוועדה.

זהבה גלאון: הדבר העיקרי שאפיין את הדיונים בחוק התספורות, שהיה חוק מורכב ביותר, זה שבנוסף לאנשי המקצוע גם מטעם הוועדה וגם מהרגולטורים וגם מבעלי העניין תמיד הופיעו בוועדה מומחים מתחומים שונים, מומחים בלתי תלויים מאקדמיה, עורכי דין למיניהם.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך שאני התייעצתי בעניין הזה, כמו שאני עושה גם עכשיו, עם עורכת הדין דידי לחמן-מסר ועם גורמי אקדמיה נוספים ואני חושבת שכשיושבים פה הרגולטורים ואומרים דברים – אני בחלק הזה של הדיון לא הייתי אתמול – ואני לא יודעת להשיב להם כי אני לא מספיק בקיאה אז אנחנו מקבלים את הדברים שלהם ואין לנו מומחים שמייעצים לנו.

ראובן ריבלין: אתמול לא קיבלנו את הדברים.

מיקי רוזנטל: לא רק שלא קיבלנו, הם גם לא ענו.

מיקי רוזנטל: שבעתיים זה חמור.

מיקי רוזנטל: הם לא ענו אפילו.

זהבה גלאון: לא, אני יודעת שלא, אבל אני, אני מדברת עלי, בחלק מהתחומים – בחלק מהנושאים אני יודעת להשיב – אני לא מספיק יודעת לתת תשובות הולמות.

זהבה גלאון: אני, בתור חברת כנסת, משתדלת ללמוד הרבה תחומים והרבה נושאים ואני חושבת שהוועדה צריכה להזמין מומחים בלתי תלויים, לאפשר לשמוע חוות דעת נוספות בשורה של תחומים.

זהבה גלאון: אני מסתכלת מי יושב סביב השולחן, הנציגים הפורמליים הרשמיים, איכות השלטון, שאני מתייעצת אתם - - -

ראובן ריבלין: שהם לא בעלי דעה אחת, תדעי את זה.

זהבה גלאון: נכון.

ראובן ריבלין: מי שיודע להבחין.

זהבה גלאון: נכון.

מיקי רוזנטל: גם השלטון עצמו קרוע בעניין.

זהבה גלאון: נכון אבל אני כרגע עושה את כולם מקשה אחת רק לצורך הדיון.

זהבה גלאון: נציגי בעלי עניין, שזה לגיטימי, חברי כנסת, אין מומחים.

זהבה גלאון: וגם כשבאים מומחים והם מומחים שמנסים לייעץ לנו תוך כדי עניין אז לא ממש מתלהבים.

זהבה גלאון: אני חושבת שאנחנו קצת ממהרים ואנחנו לא שומעים עוד אנשים.

זהבה גלאון: אני חושבת שהוועדה צריכה להזמין מומחים ממומחים שונים.

זהבה גלאון: כך עושים בוועדות שונות.

זהבה גלאון: בוועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, בתור היו"ר הקודם, הזמין איזה 20-30 מומחים שונים, דודו רותם בוועדה, כשזה היה חוק משותף לשתי הוועדות, הזמין מומחים שונים מהבין-תחומי, מהעברית, מתל-אביב.

זהבה גלאון: אנחנו יושבים פה, טראח, גולשים לעניין.

זהבה גלאון: בכל הכבוד לי, ויש לי הערכה בלתי מבוטלת גם לעצמי, אני שומעת את אבי ליכט, אני גם מכירה אותו, כשהוא רצה להגיד – אמרתי לו את זה גם באופן אישי – את מה שהוא רוצה להגיד הוא יודע לעשות את זה מצוין, הוא רהוט, הוא מומחה, הוא יודע הכול, אין לנו אפשרות להתמודד עם דברים שאנחנו לא יודעים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, שמענו, תודה.

ניסן סלומינסקי: אני אענה.

זהבה גלאון: ולפיכך אני מבקשת, אדוני, שני דברים ובזה אני מסכמת.

זהבה גלאון: אחד, שהוועדה, הנציגים בוועדה, מנהלים של הוועדה והיועצים המשפטיים, יזמינו את המומחים מתחומי הדעת השונים לוועדה שנשמע את חוות דעתם.

זהבה גלאון: אני מבקשת שלנו, אנחנו קבוצה של חברי כנסת שמבקשים להתייעץ ומבקשים שתישמע כאן גם דעתה של עורכת הדין דידי לחמן-מסר, בנושאים פיננסים ריאליים את פרופ' אבי בן-בסט ויש שורה של מומחים אחרים.

זהבה גלאון: זה הכול, תודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להעיר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ראובן ריבלין: בהמשך לדברים שאמרת ודברים שאני עוקב אחריכם כל הזמן במערכת הלחצים הכוללת של הנושאים שאנחנו דנים בהם; ומתוך ידיעה או הרגשה שרק הניסיון מקנה לי שאני לא בטוח שהממשלה מגובשת על עמדה מיוחדת או מסוימת שבה היא רוצה לתת פתרון לבעיה; עם חברי כנסת מעולים ומצוינים – ואני לא אומר את זה כדי להכביר מילים או לתת איזה שהם קומפלימנטים בגלל צורך פוליטי אלא באמת אנשים שבהם בקיאים כל אחד בעניינו; ויש כאן בליל של דברים ועל כל הצעה מאוד הגיונית מיד באה הצעה הגיונית אחרת; ובתור בן-אדם שלא יכול לבוא ולומר שהוא מומחה בשוק ההון אבל למד להבין מתוך ניסיונו, לא מתוך כישורים שנתנו לו אביו ואמו, אני נמצא במצב שלפעמים כשאני שומע מישהו אני בטוח שהוא צודק, ומיד כשאני שומע את האחר אני בטוח שהוא צודק.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שיש כאן מומחים שאומרים: אנחנו פקידי מדינה ואני בטוח שיש להם גם דעה אישית שהם לא מביעים אותה.

ראובן ריבלין: אני מפחד, אני מפחד מאוד ולכן אני לא מזדרז לבוא ולומר את הכרעתי ואת החלטתי שיכולה להשתנות.

ראובן ריבלין: אני מתרשם, אני יודע, אני בקיא, אני יודע מי הביא על עצמו את החובה שלנו לטפל בחוק ריכוזיות משום שלא יכול אף אחד לרחוץ בניקיון כפיו, לא הרגולטורים ולא אותם אלה אשר יצרו מצב שאנחנו לא מוכנים לסבול אותו עוד, אבל אני גם מפחד שאנחנו לא נמוטט את כל שוק ההון, שכבר בשנתיים האחרונות, כתוצאה מהגשת הצעת החוק ולפני כן עוד יותר, הדיונים בוועדה עצמה, נוצר מצב שבו השוק הושפע ואני בטוח שהחברים בוועדות יאמרו זאת.

ניסן סלומינסקי: רובי, בוא נקצר, זו הצעה לסדר כאילו.

ראובן ריבלין: אני מסיים.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע קודם כל שאנחנו נרסן את עצמנו, נאפשר ליושב-הראש להביא את כל הדברים לידי כל המומחים אבל אני תומך בעמדתה של חברת הכנסת זהבה גלאון ללא סייג ושיור.

ראובן ריבלין: אני חושב שזה דבר אלמנטרי שכל אחד, טמיר, שמבקש לבוא ולהופיע בפני הוועדה - - -

טמיר כהן: כל מי שפנה לוועדה הוזמן.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

מיקי רוזנטל: אנחנו מבקשים פה - - -

ניסן סלומינסקי: מיקי, אני לא מבין, אתה מפריע גם לרובי?

ראובן ריבלין: ולא יאמר אדם אחר כך שלא ניתנה לו ההזדמנות להשמיע את דבריו.

טמיר כהן: כולם מוזמנים.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, כי אנחנו בסופו של דבר נגבש איזושהי החלטה שתחייב וההשלכות שלה יכולות להיות בזמן ביצוען כאלה שאנחנו אולי נתחרט על הרבה דברים שהחלטנו כאן.

ראובן ריבלין: אני בהחלט מתגבש ומסכים להצעתה.

באסל גטאס: משפט אחד, אני לא מרבה לדבר, לא?

באסל גטאס: אני בנוסף מצטרף לדעת שני חברי.

ראובן ריבלין: דרך אגב, גם העיתונאים הם לוביסטים, שלא ירחץ אף אחד בניקיון כפיו.

ראובן ריבלין: כל אחד הוא עיתון דוקטרינרי, אם אפשר לומר, אבל גם הם לוביסטים.

ניסן סלומינסקי: רובי, הוא קיבל זכות דיבור.

באסל גטאס: אני רוצה להדגיש, כשאנחנו מזמינים מומחים, את הפן של ההשוואתיות.

באסל גטאס: אנחנו לא ממציאים את הגלגל, אנחנו על הגלובוס הזה לא לבד, אחרים עברו ניסיונות קודמים ויש כלכלות שהיה להם ניסיון אז גם כשאנחנו מזמינים – חסר לי ותמיד התפרצתי ושאלתי: אבל מה אחרים עשו?

באסל גטאס: האם יש לנו חוק השוואתי?

באסל גטאס: העניין הזה של לראות וללמוד מהניסיון של אחרים מאוד חשוב לי.

ניסן סלומינסקי: זהבה.

זהבה גלאון: לחבר הכנסת מרגלית יש שאלות רציניות.

ניסן סלומינסקי: תמיד היה לו, זה בסדר גמור.

סתיו שפיר: אפשר להוסיף על כך שיושבים פה גם בחדר – מעבר לזה שאני כמובן מסכימה – אנשים נהדרים שמשקיעים את חייהם בללמוד את הסיפור, כמו התנועה לאיכות השלטון והתנועה למאבק בריכוזיות ודידי, ויש פה עוד אחרים שאני לא מכירה ואפשר לתת להם גם לדבר ולהתערב בדיון קצת יותר כדי לאפשר לדיון לא לנוע על ציר אחד.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לומר כמה הערות בעניין הזה: דבר ראשון, מוזמן כל מי שרוצה, גם הזמנו רשימה עצומה גם של בעלי החברות וגופים וכל אלה שיכלו להציג היבטים אחרים.

ניסן סלומינסקי: בחר להופיע רק אחד, נתן חץ, בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: השלב השני שנקרא "מומחים", חשבתי על זה וניסיתי לבדוק ואני אומר שוב, מאחר ואני אומר את זה לפרוטוקול אז אני אגיד כללי, שלא כל כך הצלחתי למצוא מומחים שהם אובייקטיבים, כי בסופו של דבר אמרו לי: זה, בוא תבדוק, הוא קשור לשם, הוא שייך לשם ויש לו עניין שם.

ניסן סלומינסקי: לא כמשהו שמישהו חס ושלום רוצה להטות, אבל למצוא את מה שנקרא "המומחה האובייקטיבי" - - -

מיקי רוזנטל: אין חיה כזאת.

סתיו שפיר: אין דבר כזה בעולם.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אין לזה משמעות.

סתיו שפיר: בטח שיש לזה משמעות, צריך לשמוע כמה שיותר.

זהבה גלאון: בדיוק, מגוון דעות, יש מגוון דעות.

ניסן סלומינסקי: אז הזמנו את בעלי החברות, יכלו להגיע ולא הגיעו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: אם יבוא מומחה שהוא קשור לאיזה צד מסוים בעניין אז מה זה נקרא מומחה אובייקטיבי?

ניסן סלומינסקי: לא מצאנו, אני לא מצאתי, אני לא רוצה להיכנס לשמות ואני גם לא רוצה להפוך את הדיון - - -

סתיו שפיר: שנעשה רשימה?

ניסן סלומינסקי: סתיו, עשי לי טובה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, לא מצאתי כל כך.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אם יבוא מישהו, פרופסור מיוזמתו ירצה לבוא, אנחנו נכבד אותו וניתן לו גם לדבר, אבל להזמין מישהו כמומחה אובייקטיבי, אני כוועדה לא כל כך מצאתי.

ניסן סלומינסקי: זה הדבר השני.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, שקט, אני רוצה להגיע גם לנושא השלישי.

ניסן סלומינסקי: זהבה, זהבה.

זהבה גלאון: אני שמעתי רק את הרגולטורים, לא שמעתי מומחים, מומחים לדיני חברות.

ניסן סלומינסקי: זהבה, פעם הבאה אני לא אתן לך לדבר כי היא אפשר כשאת מדברת - - -

זהבה גלאון: אני לא מאמינה שתעשה את זה, שלא תיתן לי לדבר.

ניסן סלומינסקי: אל תנסי אותי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, הדבר הנוסף, אני עכשיו עושה סוגריים, העירו לי כמה אנשים, אנשים חיצוניים, שאמרו שהם מזועזעים לפעמים מההתנהגות שלנו עצמנו, שאיבדנו קצת את הכבוד, אחד נכנס בתוך דברי השני, אחד מדבר והשני מתפרץ.

ניסן סלומינסקי: בואו ניקח מישהו שיושב מהצד, זו לא דוגמה טובה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו באמת כולנו אנשים רציניים אז בואו נקבל על עצמנו, וביקשתי את זה כמה פעמים, כשאחד מדבר השני לא יפריע לו.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה תמיד ירשום וכמעט ולא מנענו מאף אחד את זכות הדיבור, רק נעשה את זה מכובד שלא ניפגע אחד השני ובטח שלא באנשים שאנחנו מזמינים, שואלים אותם ולא נותנים להם אפילו לענות.

ניסן סלומינסקי: בואו נהיה מכובדים בנושא הזה שזה המינימום שבמינימום.

ניסן סלומינסקי: דבר שני שאני אומר, אין כל כך מה שנקרא מומחים אובייקטיבים.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, ואני אומר את זה על עצמי ואני מניח שזה אולי מה גם שאראל התכוון, ישבתי עם כמה פרופסורים בנפרד שביקשו ובשמחה, מתברר שאנחנו אחרי הדיונים יותר מומחים מאותו מומחה, הוא מומחה בצ'ופצ'יק אחד של העניין.

זהבה גלאון: אין לי יומרות כאלה, אני מודה.

ניסן סלומינסקי: אם את תיכנסי ותהיי שותפה את תראי שאחרי הדיונים פה, על הסך הכול, לא על צ'ופצ'יק אחד, שבדיוק את התחום הזה הוא מכיר.

ניסן סלומינסקי: הרי התחומים פה קשורים אחד לשני ויש להם השלכות, לכן אני אומר, בואו לא נזלזל גם בעצמנו, שמענו, אנחנו בקיאים וכל אחד שרוצה באופן אישי יכול להתייעץ.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בסך הכול רוצים להתקדם, אני מניח שזה משותף לכולנו, שאנחנו לא רוצים להפוך את זה לדיון אקדמי שאולי בעוד שנה וחצי יהיה עוד פעם המשך – הרי אפשר לעשות את זה, אני יכול להזמין מומחים מכל הכיוונים עוד שנה וחצי כי עוד מעט יהיה התקציב ואחר כך דברים אחרים, אין שום בעיה – אבל אני חושב שזה לא שווה את כל הדברים האלו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אני לא מונע מאף אחד - - -

זהבה גלאון: מומחים זה פאסה.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי את זה, זהבה, תסלחי לי, לא אמרתי את זה.

סתיו שפיר: לא ברור אבל מה אתה כן אמרת.

סתיו שפיר: אמרת שאין מומחים אובייקטיבים ולכן לא נביא מומחים לוועדה?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה שיבוא, אני לא יכול להזמין מומחה שהוא לא אובייקטיבי, את לא מבינה?

סתיו שפיר: אבל אין דבר כזה מומחה אובייקטיבי, אין דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים אתך, לכן אני לא יכול להזמין לפה.

סתיו שפיר: אז צריך להזמין כמה וכמה.

ניסן סלומינסקי: אז היו כאן ודיברו ושמענו את כל הכיוונים.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד שמענו גם את הרגולטורים, ומאחר ודווקא יש חילוקי דעות אז יכולנו לשמוע את המגוון, והוועדה בזמנו התייעצה גם כן עם הרבה.

זהבה גלאון: ברור עם הרבה, עם הרבה בעלי עניין היא התייעצה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, בסדר, אנחנו אומרים הרי שכולם בעלי עניין.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כבר רוצים להיות ועדה שמתקדמת ולכן אני אומר ועדיין פתוח בפני - - -

זהבה גלאון: בן-בסט, דרור שטרום, זליכה, יש כאן אנשים מומחים.

ראובן ריבלין: זהבה, גם אנשים שמתיימרים להיות יועצים שלי, אני לא בטוח שאין להם אג'נדה.

ניסן סלומינסקי: בטוח שיש להם, אנחנו יודעים הרי את זה, אני לא מגנה אותם, זה בסדר גמור.

זהבה גלאון: נכון.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, די, סתיו.

סתיו שפיר: רגע, אמרת "תרבות דיון" ואז עצרת אותי באמצע הדברים.

ניסן סלומינסקי: את לא קיבלת את האישור לדבר, אני אתן לך, אבל את לא שמה שהוא מדבר והוא מדבר?

סתיו שפיר: כחברי כנסת התפקיד שלנו הוא לא לבוא עם המומחיות והידע אלא להצליח להיות בעלי יכולת שיפוט ואחריות מספיק גבוהה כדי לבחון מה - - -

ניסן סלומינסקי: סתיו, תתארי לך שאתמול ושלשום הגיעו - - -

סתיו שפיר: אתה שוב קוטע אותי באמצע דברי, ניסן.

ניסן סלומינסקי: סליחה.

ניסן סלומינסקי: את לא קיבלת לדבר אבל נניח, בסדר, ניתן.

סתיו שפיר: מעבר לזה שיושבים פה אנשים שאני אשמח מאוד לשמוע אותם יותר, כמו למשל התנועה לאיכות השלטון וגופים אחרים שנשמע לקבל את דעתם על כל סעיף וסעיף, הם יושבים פה ומתחננים לדבר ולא מקבלים רשות דיבור במשך רוב הדיון.

סתיו שפיר: מעבר לזה, אני חושבת שרק בינינו אפשר עכשיו לבחור רשימה של 10 מומחים, אף אחד מהם לא יהיה אובייקטיבי כי אין דבר כזה, 10 אנשים שאפשר לזמן לפה כמו אבי בן בסט, כמו זליכה, יש מספיק, להביא אותם לכאן ולשמוע את דעתם על כל הסעיפים המדוברים.

טמיר כהן: אבי בן בסט הוזמן.

סתיו שפיר: מדובר בחוק חשוב מכדי שנתייחס אליו בכזאת פזיזות.

סתיו שפיר: תודה על ההקשבה.

ניסן סלומינסקי: סתיו, תתארי לך ששלשום ולפני ששלשום, ואפילו אתמול מההתחלה, הבאנו מומחים.

ניסן סלומינסקי: חלק מהאנשים שעכשיו מדברים לא היו בכלל כדי לשמוע אותם אפילו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, בואו נעזוב, אלה שהיו בכל הדיונים שמעו את הכול ואני בטוח שזו לא הנקודה לשמוע עוד את אותו אחד שתלוי בזה או אותו אחד שתלוי בזה.

סתיו שפיר: אתה מתחמק מלענות לי על השאלה, זו לא השאלה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אם הבנת את התשובה שלי אז הבנת אותי.

סתיו שפיר: אתה אומר שהם לא אובייקטיבים.

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי עוד משהו אבל, טוב, לא חשוב.

זהבה גלאון: כל אחד בא עם אג'נדה, זה ברור.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני מקווה - - -

ראובן ריבלין: לך יש אג'נדה פוליטית.

זהבה גלאון: אבל אם אני שומעת מגוון דעות יש לי שכל ישר לבור את המוץ מהתבן.

ניסן סלומינסקי: זהבה, זהבה, בסדר.

ראובן ריבלין: אני שומע דעות.

ראובן ריבלין: מישהו שאת מביאה כיועץ חיצוני כביכול, למדתי להזהיר את עצמי שגם יועץ שמתנדב, יכול להיות שיש לו אג'נדה.

זהבה גלאון: אל"ף, אין ספק.

ניסן סלומינסקי: רבותי, זהבה, די, סיימנו.

ניסן סלומינסקי: סתיו, רובי, סיימנו.

זהבה גלאון: מתי אנחנו מציגים את ההסתייגות?

ניסן סלומינסקי: אנחנו קודם כל נגמור את הכול ואחר כך.

ניסן סלומינסקי: כנראה שביום ראשון, נראה איך נתקדם היום.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה קודם כל שנראה את כל החומר ואחר כך את ההסתייגויות שיש.

ניסן סלומינסקי: רוני, בוקר טוב, תמשיכי.

<רוני טלמור: סעיף 23.

ניסן סלומינסקי: סעיף 23, עמוד 8.

<רוני טלמור: הסעיף הזה הוא בעצם אחד מכמה סעיפים שעוסקים בנושא של עסקאות עם בעל השליטה.

<רוני טלמור: ועדת הריכוזיות ראתה את הנושא של עסקאות שבעל השליטה עושה עם החברה כאחד מהנושאים שצריך להסדיר אותם משום שעסקאות כאלה נתפסות כאחת הדרכים לבצע tunneling, או תיעול, של נכסים של החברה לבעל השליטה.

<רוני טלמור: הרעיון של ביצוע הליך תחרותי הוא רעיון שמקובל בהרבה מדינות כדי לקבל בעצם מעין חזקה שהמחיר שהושג באותו הליך תחרותי, כמובן אם הוא נעשה כדין, בצורה תקינה, הוא המחיר הטוב ביותר עבור החברה.

<רוני טלמור: אגב, גם בסקטור הציבורי הליך מכרזי נועד לצורך הזה, להבטיח את מירב היתרונות למציע.

<רוני טלמור: הקושי היה שהפרק לגבי עסקאות עם בעל השליטה הוא פרק שחובק תחתיו את כל מגוון העסקאות האפשריות וגם אם נשים בצד עסקאות שקשורות לסחר או לדמי ניהול שמשולמים לבעל השליטה, כי באמת היום החוק מפריד בין אלה לעסקאות אחרות, עדיין מגוון האפשרויות לגבי עסקאות הוא מאוד מאוד רחב ולא כל עסקה מתאים לקיים במסגרת הליך תחרותי כי לא תמיד יש שוק שיכול להציע יותר מאותה הצעה שנמצאת על הפרק.

<רוני טלמור: במסגרת הצעת החוק, מהסיבה הזו אנחנו דבקנו באותם מקרים שוועדת הריכוזיות התייחסה אליהם בדוח ואתם תוכלו לראות אותם, זה נמצא בנוסח המחוק בעמוד 10, כי בעצם אנחנו פה מציעים הצעה משופרת ותכף אני גם אסביר למה.

<רוני טלמור: בעמ' 10 אתם יכולים לראות שסעיף 9 למעלה מחוק ואתם יכולים לראות ששם מדובר על עסקאות שעניינן מכירת נכס, קבלת שירותי תפעול, רכישת מוצר מדף או קבלת הלוואה.

<רוני טלמור: זאת אומרת, מנויות פה בעצם 4 דוגמאות לנושאים שבדרך כלל, או סביר מאוד להניח, שתהיה לגביהם יותר מהצעה אחת, וכמובן אפשרות להרחיב את זה לסוגים נוספים.

<רוני טלמור: הסעיף שהוצע במקור היה סעיף וולונטרי.

<רוני טלמור: הסיבה שהוא נמחק במקום שהוא נמחק היא שאנחנו הצענו בהצעת החוק הכחולה שהסעיף הזה יצטרף לסעיפים הוולונטריים בתוספת לחוק החברות שחברות רשאיות לאמץ אותם אבל לא מחויבות לאמץ אותם.

<רוני טלמור: בעצם ההצעה שלנו כרגע, אם אנחנו חוזרים לעמ' 8, זו הצעה שתבוא בגוף חוק החברות ותהיה הוראה מחייבת בעצם לכלל החברות, בלי קשר לשאלה האם החברה היא חברת שכבה, עצם זה שהיא חברה ציבורית או חברת אגרות חוב שמחויבת בהקמת ועדת ביקורת ובפיקוח על העסקאות האלה.

<רוני טלמור: מה שאנחנו הצענו כאן בגלל שיש קושי לאתר את כל סוגי העסקאות שמתאימות למכרז ובגלל שיש עסקאות שזה לא מתאים ואנחנו לא רוצים לייצר הכבדה סתם, ההצעה שלנו היתה שתהיה חובה לוועדת הביקורת לקבוע מהן העסקאות שמתאימות להליך תחרותי, ואם יש עסקה שלא מתאימה עדיין הוועדה תצטרך להידרש לשאלה מה ההליך שנדרש כדי להבטיח את מירב היתרונות לחברה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אם אני אסביר במילים פשוטות, אם אני מבין נכון אז הממשלה נניח קבעה או הציעה שתהיה המלצה לקיים מכרז או תחרות ואם לא צריכים להסביר למה לא.

ניסן סלומינסקי: זו היתה ההמלצה של הממשלה ואנחנו מחמירים ואומרים: לא המלצה אלא אנחנו מכניסים את זה כחובה לקיים את זה, ונותנים את זה לוועדת הביקורת שהיא דווקא הוועדה הבלתי תלויה בבעלים, אלא אם כן היא מרגישה שבתחום הזה זה לא שייך אבל גם אז היא תצטרך להסביר למה זה לא היה, הבנתי נכון?

באסל גטאס: אבל איך ועדת הביקורת בלתי תלויה?

באסל גטאס: היא כן תלויה.

ראובן ריבלין: אבל היא צריכה הנמקות, ההנמקות נתונות לביקורת משפטית.

עפר שלח: אבל אנחנו משנים בחוק בהגדרה את הרכבה של ועדת הביקורת?

<אבי ליכט: לא, לא.

<אבי ליכט: אני רוצה להסביר רגע את העניין.

עפר שלח: כי הרי זאת היתה אחת הבעיות, מי ישב בוועדת הביקורת.

<אבי ליכט: אולי קצת הקדמה.

<אבי ליכט: עד עכשיו עסקנו בחוק ספציפי, בחוק הריכוזיות שמטפל בעצם בשכבות.

<אבי ליכט: עכשיו, בשולי ועדת הריכוזיות עלה גם הנושא של עסקאות בעלי עניין ששם הנושא הוא לא רלוונטי רק לחברות שכבה כמו שרוני הסבירה אלא לכל חברה ופה אנחנו נכנסים לעולם אחר.

<אבי ליכט: אתם חייבים להבין שאנחנו יוצאים מהעולם של חוק מיוחד ואנחנו נכנסים להסדרים של חוק החברות.

<אבי ליכט: חוק החברות גם באופן כללי הוא חוק שנמצא באחריות ועדת חוקה, הוא חוק מתוקן עם פינצטה כי זה ממש ליבת הכור במובן הזה שכל דבר שאנחנו עושים משפיע על המון חברות ועל הרבה תהליכים.

<אבי ליכט: עכשיו אנחנו עזבנו רגע את חוק הריכוזיות ואנחנו עוברים לשורה של הוראות שרובן המוחלט קשור בצורה כזו או אחרת לריכוזיות אבל בצורה יותר רחבה ופה אני ממש מבקש מכם זהירות.

<אבי ליכט: כלומר, תיקונים של חוק החברות, בייחוד אם הם מגיעים בתדירות גבוהה מדי, פוגעים בוודאות בשוק ויוצרים בלגן שלם.

<אבי ליכט: בכנסת האחרונה היו שורה ארוכה של תיקונים לחוק החברות, חמישה תיקונים מאוד משמעותיים, ולשוק היום יש קשיים לעכל את הכול בבת אחת.

<אבי ליכט: ולכן אני אומר את זה, לא סתם, כי אני יודע שיש הרבה מאוד הסתייגויות ואנשים שרוצים אגב הדבר הזה, אם אנחנו כבר פה אז בואו נשנה את חוק החברות ונעשה כל מיני דברים.

<אבי ליכט: אני ממש מבקש מכם – אתם כמובן סוברנים להחליט מה שאתם רוצים – היזהרו במובן הזה שזה כבר לא רק הריכוזיות ולא רק השכבות, זה חל על הכול ביחד ואנחנו מנסים לעשות כמה שיותר דברים מינוריים.

<אבי ליכט: כמו שהסביר יושב-ראש הוועדה, אנחנו מחמירים פה לעומת הצעת החוק הממשלתית.

<אבי ליכט: בגלל שזה לא בפוקוס של ועדת הריכוזיות אלא רק בתור בעיה כללית בשוק, ועדת הריכוזיות נדרשה בשולי הדברים גם לנושא עסקאות בעלי עניין, בעלי שליטה בכל המשק כי ראינו את זה בתור בעיה.

<אבי ליכט: עשינו מודל שהוא יחסית מודל מוחלש.

<אבי ליכט: כלומר, נתנו את האופציה, כמו שהסביר יושב-ראש הוועדה, האם לאמץ את הדבר הזה.

<אבי ליכט: גם בעקבות הערות של הוועדה, קיבלנו גם הצעה, ואם תרצה תוכל להרחיב, אנחנו הולכים צעד אחד קדימה, אנחנו מחמירים לעומת הצעת החוק הממשלתית ואנחנו מכניסים לתוך החקיקה כהוראה מחייבת לוועדת הביקורת לדון באפשרות ובעצם קובעים לה סוג של התייחסות מסוימת להליך תחרותי מה שלא היה עד היום.

<אבי ליכט: יכול להיות שתחשבו, חלק מכם, שאולי צריך להחמיר קצת, אולי לא עשינו את זה מספיק ואולי יש עוד כל מיני רעיונות, אני ממש מבקש מכם, אנחנו הולכים מעבר להצעת החוק הממשלתית, פה אנחנו רוצים להיות מאוד זהירים.

<אבי ליכט: לגבי הרכב ועדת הביקורת.

<אבי ליכט: ועדת הביקורת זו הוועדה הכי עצמאית בחברה, ומצד שני, אלה גם העסקאות הכי בעייתיות בחיי החברה כי פה, מה שאנחנו קוראים "בעיית הנציג", או מי שבא מתחום המשפט המנהלי, ניגודי עניינים, היא הכי חריפה.

<אבי ליכט: זה בעצם בעל השליטה עושה עסק עם עצמו.

באסל גטאס: כמו למכור ספינות שלך עצמך לחברת - - -

<אבי ליכט: אין לי מושג על מה אדוני מדבר.

<אבי ליכט: החוק קובע הליך מאוד מאוד קפדני לגבי אישור תהליך.

<אבי ליכט: זה לא רק ועדת הביקורת ואת זה חשוב להבין, עסקאות בעלי עניין בגדול, רוב העסקאות – ותכף תראו, אנחנו גם מרחיבים את היקף העסקאות – עולה גם לאישור האסיפה הכללית, ובתיקון 16 שעבר בוועדת החוקה בכנסת שעברה גם החמרנו מאוד את התהליך, צריך רוב מקרב בעלי המיעוט לאשר את זה.

<אבי ליכט: כלומר, גם אם בעל השליטה רוצה, עדיין אנחנו לוקחים את מה שנקרא "נקיי הדעת" ואנחנו אומרים: אתם תחליטו אם זה טוב, אתם בתור בעלי מניות המיעוט תחליטו אם זה טוב לחברה או לא.

<אבי ליכט: ולכן, כשאתם רואים את הדבר הזה, את התיקון הספציפי הזה - - -

ניסן סלומינסקי: אני אוסיף אולי רק שהדאיג אותנו, עפר, הנושא של תקופת המעבר בשכבות.

ניסן סלומינסקי: שם ועדת הביקורת היא עצמאית הרבה יותר במובן הזה ולכן זה לא שהיא תהיה חשודה, היא תהיה השומר הכי טוב בנושא הזה.

עפר שלח: אתה יכול בצורה קצרה להסביר, בשביל שתנוח דעתנו, איך היא תהיה באמת – הרי ברור לכולנו שבתקופת המעבר הלחץ הזה יהיה גדול פי כמה וכמה – איך ועדת הביקורת תוכל, איזה כלים אנחנו נותנים לה בסופו של דבר, לוועדת הביקורת ולבעלי מניות המיעוט בכלל, כדי למנוע עסקאות בעלי עניין שבעצם ירוקנו את החברה בשלב הביניים?

זהבה גלאון: לכן אבל זה תלוי תקופת מעבר, לא?

זהבה גלאון: זה לא קשור גם לתקופת המעבר?

זהבה גלאון: כמה זמן אנחנו נמצאים בתקופת מעבר?

אלעזר שטרן: לא, אבל זה לא בתקופת מעבר, זה בכלל.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שני מישורים, בחוק בכלל יש כאן החמרה ובאמת דיבר אבי על חובת הזהירות.

ניסן סלומינסקי: כאן, לעניינו שעוסק יותר בריכוזיות זה הנושא של הפירמידה.

ניסן סלומינסקי: מאחר ואנחנו נשאיר את הכול בלי פירמידה בסוף אבל יש לנו תקופת מעבר שיש פירמידה של 4 ו-6 שנים אז יכול להיות שינסו להכניס כל מיני עסקאות וכו' ולכן החוק הזה שומר עוד יותר.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, הוא מטיל חובה, ובי"ת, הגוף יצטרך אולי להסביר שבתחום הזה לא שייך תחרות כי זה משהו שהוא לא רלוונטי לתחרות נניח וצריך להחליט על זה וגם להסביר למה.

ניסן סלומינסקי: זה גוף עצמאי, ועדת הביקורת, שבתקופה הזו, בגלל ההחמרות שאנחנו עושים בתאגיד הממשלי באותה תקופה, הוא יהיה הרבה יותר עצמאי מבחינת הבעלים, הרבה יותר ממה שוועדת ביקורת רגילה אפילו.

ניסן סלומינסקי: אז יש כאן החמרה על גבי החמרה.

זהבה גלאון: אז האם בד בבד מקצרים את תקופת המעבר?

<אבי ליכט: לא, לא, זה לא קשור.

זהבה גלאון: למה זה לא קשור?

<קריאה: זה חל באופן כללי.

ראובן ריבלין: כי זו הוראה כללית.

ניסן סלומינסקי: זו הוראה כללית, היא לא קשורה לקיצור, לא מקצרים.

ראובן ריבלין: אנחנו לא דנים רק בעניין הזה כי פה זה הולך לפקודת החברות, זה משנה את כל תהליך העבודה של החברות בלי קשר לנושא.

אלעזר שטרן: אבי, בגלל מה שאמרת קודם לגבי חוק החברות, שזו ועדת חוקה, ברור לכולם שלמרות שזה אולי על פניו היה שייך לוועדת חוקה, זה built-in.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כדי שלא ייווצר מצב שאנחנו מאשרים את חוק הריכוזיות ושיש דברים ששמנו בלמים שהם כאילו יחולו יותר מאוחר.

ראובן ריבלין: לא, אבל הם מחייבים אותך בתיקון חוק החברות עצמו.

אלעזר שטרן: אוקיי, בדיוק.

<אבי ליכט: אנחנו מתקנים פה תיקון עקיף.

<אבי ליכט: תנו לי בבקשה דקה כי זה קצת מסובך.

<אבי ליכט: אנחנו לא משנים את ההרכב הקונספטואלי של ועדת הביקורת בכל מקרה.

<אבי ליכט: ועדת הביקורת היום, יש בה רוב של דירקטורים בלתי תלויים וכל הדח"צים נמצאים בתוך ועדת הביקורת.

<אבי ליכט: כלומר, יש שני דח"צים לפי חוק החברות שחייבים להיות בכל חברה וצריך שיהיה רוב של בלתי תלויים, צריך עוד כאלה שהם לא דח"צים, יש להם הליך בחירה אחר אבל הם מנותקים מבעל השליטה.

<אבי ליכט: את זה אנחנו לא משנים.

<אבי ליכט: מה אנחנו כן משנים?

עפר שלח: שניה.

עפר שלח: האם, בהמשך לסעיף שדיברנו עליו בימים הקודמים שאנחנו אומרים שבתקופת המעבר מספר הדח"צים יהיה חצי מינוס 1, כולם אוטומטית בוועדת הביקורת?

<אבי ליכט: בדיוק, אתה מקדים אותי.

עפר שלח: אני מבהיר.

אלעזר שטרן: בשתי שכבות אותם דח"צים.

<אבי ליכט: תבינו, בחברות השכבה, בחברות 3 ו-4 בעצם, ברגע שאנחנו אומרים שאחד פחות מהחצי יהיו דח"צים ודח"צים יבחרו על ידי המיעוט ורוב הם בלתי תלויים, זה משנה דרמטית גם את יכולת הפיקוח של ועדת הביקורת בחברות השכבה, למה?

<אבי ליכט: יש יותר דח"צים בוועדת הביקורת, ויותר חשוב מזה, הדח"צים האלה, להבדיל מדח"צים רגילים, נבחרים על ידי ועדת המיעוט.

<אבי ליכט: כלומר, עסקאות בעלי עניין עכשיו ייבחנו על ידי כמות גדולה של דח"צים שהמחויבות שלהם היא לחברה אבל לא בעל השליטה הביא אותם.

<אבי ליכט: מי שהביא אותם בעצם ומי שמחליט בעצם זה המיעוט ולכן, ככה אנחנו דואגים ליותר ביקורת.

<אבי ליכט: אבל זה רק שלב אחד, אתם חייבים להבין שאחרי זה זה עולה לאספה כללית ושם בעלי המיעוט בעצמם, גם אם ועדת הביקורת אישרה, עדיין יכולים להגיד: אנחנו לא מאשרים, והיו דברים מעולם.

<אבי ליכט: ולכן זה שלייקס על שלייקס על שלייקס.

<אבי ליכט: תראו את כל התמונה ולא רק את סעיף 117.

<אבי ליכט: זה מה שרציתי לומר לכם.

אלעזר שטרן: אבי, מי שהביא אותם או מי שאישר אותם?

<אבי ליכט: יכול להיות שבעל השליטה יציע אבל - - -

אלעזר שטרן: לא רק?

<אבי ליכט: לא רק, גם בעלי המניות.

<אבי ליכט: אבל זה לא וטו, צריך רוב שלהם, הם אלה שבעצם יחליטו בחברות שכבה.

<אבי ליכט: זה שינוי דרמטי, תבינו את זה.

אלעזר שטרן: אני מחדד את השאלה: אני מבין שהם אלה שיחליטו, רק בעל השליטה יכול להביא אותם?

<אבי ליכט: לא, גם בעלי מניות המיעוט יכולים להציע.

באסל גטאס: מה אם בעלי מניות המיעוט יהיו הציבור?

<אבי ליכט: זה הציבור, בעלי מניות המיעוט זה הציבור.

ניסן סלומינסקי: עמירם, רצית לומר משהו?

ניסן סלומינסקי: רק תנסו לקצר.

<עמירם גיל: בהחלט.

<עמירם גיל: תודה, אדוני היושב-ראש.

<עמירם גיל: אנחנו מלווים את נושא ועדת הריכוזיות והצעת החוק בנושא הספציפי של העסקאות הללו מזה כשנתיים בערך.

<עמירם גיל: תמיד אפשר להחמיר עוד, העמדה המקורית שלנו היתה לאסור על עסקאות בעלי עניין, להכפיף את זה לאישור בית המשפט הכלכלי.

<עמירם גיל: היתה עמדת מיעוט כזו בוועדת הריכוזיות שהלוואי והיתה מאומצת אבל לא.

<עמירם גיל: בהינתן הנסיבות הקיימות אני חושב שהיוזמה שמשרד המשפטים נאות לשנות היא מבורכת.

ראובן ריבלין: דרך אגב, למה הרוב דחה את עמדת המיעוט?

<עמירם גיל: עמדת המיעוט נתפסה כקיצונית מדי, ככזאת שתכביד יתר על המידה על חברות.

<עמירם גיל: שוב, כבר היה תיקון 16 ולכן הוועדה סברה שכרגע עדיף לתת - - -

ראובן ריבלין: שזה כלול ב-16?

<עמירם גיל: נכון, שהפיקוח של בעלי מניות המיעוט, צריך כרגע לפחות לתת לו זמן לראות איך הוא עובד.

אראל מרגלית: תנו לנו טיפה מידתיות, כלומר, כמה עסקאות בעלי עניין?

<עמירם גיל: לפי רשות ניירות ערך בשנים האחרונות היו כ-1,500 עסקאות בעלי עניין בשנה-שנתיים האחרונות כאשר ההגדרה לעסקת בעלי עניין היא מאוד מאוד רחבה.

<עמירם גיל: זה יכול להתייחס החל מאישור שכר למנהל בכיר בחברה והסכם ניהול עם בעל השליטה עצמו, נניח שהוא יושב-ראש הדירקטוריון, וכלה בעסקאות הגדולות שפוגעות בציבור כמו שראינו בשנים האחרונות ב"ישראייר", כמו שנרקמת כנראה ב"כלל ביטוח", עסקאות שבאמת מעבירות כסף מקופת החברה לנכס - - -

אראל מרגלית: תן לנו דוגמה.

<עמירם גיל: הדוגמה הקלאסית שאנחנו מכירים מהשנים האחרונות זו עסקת "ישראייר".

<עמירם גיל: עסקה שבה חברה פרטית, "גנדן תיירות", בשליטתו של בעל השליטה באותה חברה מכרה את "ישראייר" המפסידה, לידי מי?

<עמירם גיל: לידי אי.

<עמירם גיל: די.

<עמירם גיל: בי הציבורית ובזה גלגלה את ההפסדים של "ישראייר" ואת הערבויות האישיות של בעל השליטה ב"גנדן" ושותפיו לידי הציבור, לידי המשקיעים מהציבור מאי.

<עמירם גיל: די.

<עמירם גיל: בי.

אראל מרגלית: הסיבה שרציתי שתגיד את הדוגמה ושתיתן לנו מידע היא כי אחרת זה דיון משפטי תיאורטי, וברמה המשפטית התיאורטית מה שכתבתם נראה לא רע, אבל האמת היא שחלק מהעסקאות האלה זו חתיכת שערורייה.

אראל מרגלית: כאילו, רבאק, מה קורה פה?

<עמירם גיל: נכון, זה בדיוק העניין.

ניסן סלומינסקי: אראל, בשביל זה אנחנו יושבים פה.

אראל מרגלית: אז זה ככה: לי יש נכס פרטי ואני מתחלק בציבור בנכס ציבורי ואז אני מעביר את ההפסדים לנכס הציבורי.

ראובן ריבלין: זה להשתין מהמקפצה.

<עמירם גיל: לחלוטין.

זהבה גלאון: איך לא חשבת על זה עד עכשיו?

ראובן ריבלין: כושר האבחנה שלך הוא יפה.

ניסן סלומינסקי: אראל, אני מתפלא עליך איך אתה לא עשית, לא על איך אתה עכשיו בוועדה מתעורר אלא איך כאיש עסקים לא - - -

אראל מרגלית: לא, אני תמים, אתם יודעים.

אראל מרגלית: אבל העניין הוא, אבי, אחרי שאתה רואה כמות כזאת של עסקאות וסוג כזה של עסקאות, ואני לא יודע כמה כאלה יש, אבל אפילו אישור שכר – הרי בסך הכול הדח"צים הרי באים, גם אם הם נציגים של הציבור הם בדרך כלל ביחסים טובים עם בעל השליטה, אחרת הם לעומתיים, אז - - -

<אבי ליכט: הם יהיו פה לעומתיים בהגדרה אבל בסדר.

אראל מרגלית: אבל אתם באמת מרגישים שבתוך הדינמיקה שנוצרת בתוך החברות הציבוריות יש פה איזשהו תהליך אובייקטיבי או – מה קורה שם?

<אבי ליכט: תכף מוטי יסביר קצת איך רשות ניירות ערך רואה את זה אבל אני חושב, "גנדן" היתה לפני תיקון 16, בתיקון 16 הבלמים על עסקאות בעלי עניין היו יותר נמוכים, הרכב ועדת הביקורת היה שונה.

<אבי ליכט: וגם, שתבינו, עד תיקון 16 לא היה צריך רוב מקרב בעלי מניות המיעוט לאשר עסקת בעלי עניין.

<אבי ליכט: כלומר, יכול להיות היה שרוב בעלי מניות המיעוט חושבים שהעסקה לא טובה וזה היה עובר.

ראובן ריבלין: בכל זאת היה עובר.

<אבי ליכט: כן.

<אבי ליכט: תיקון 16 שינה את המצב הזה, הוא לדעתי חולל שינוי עמוק בתפיסה, אני חושב גם של מה שקורה בציבוריות הישראלית ודברים השתנו.

<אבי ליכט: אני לא מאמין שעסקאות מהסוג שתוארו פה היו עוברות היום עם כל איך שהחברות בנויות, עם כל מה שעושה תיקון 16, עם כל הדיון הציבורי סביב מידת הלגיטימיות של התנהלות בעלי השליטה מול החברה עצמה.

<אבי ליכט: אבל אתם חייבים להבין שאפשר היה לבוא ולומר: אנחנו לא רוצים בכלל עסקאות בעלי עניין, לא רוצים.

<אבי ליכט: אבל עדיין, אם אנחנו מאמינים בשיטה, אנחנו מאמינים, ואנחנו צריכים להאמין כי אין לנו משהו יותר טוב, שמישהו בחברה מנהל תהליך רציונלי של קבלת החלטות להתחיל לעשות קביעות קטגוריות שלו בלי להשאיר לחברה את הגמישות העסקית להחליט מתי זה באמת טוב לה, ולפעמים עסקת בעלי עניין יכולה להיות טובה לחברה, לפעמים זה טוב גם, לא רק רע, אני חושב שזה יהיה קצת נהמר להגיד לא לגמרי.

<אבי ליכט: לכן ניסינו לעשות פה איזשהו איזון, הוא יותר מחמיר ממה שעשינו בהצעת החוק אבל עדיין אני חושב שהוא בגבולות הסביר.

ניסן סלומינסקי: אני רק אוסיף שלנושא שלנו בשכבות, שם ההחמרה היא הרבה הרבה יותר גדולה בגלל שוועדת הביקורת כולה מייצגת את - - -

<אבי ליכט: לא כולה.

ניסן סלומינסקי: לא כולה, אמרתי רובה.

ניסן סלומינסקי: מייצגת את המיעוט, מה שנקרא, ולכן השמירה שלהם תהיה הרבה הרבה יותר גדולה על כל הדברים האלה.

<עמירם גיל: אדוני, אם אני יכול רק לסיים.

<עמירם גיל: שתי הערות: אל"ף, יש פה בהחלט החמרה שאני חושב שהיא מבורכת ואני חושב שהוועדה צריכה לעמוד מאחוריה.

<עמירם גיל: זו אולי דוגמה קונקרטית להחמרה שאפשר היה לעשות ונעשתה לגבי נושא שמשפיע על הריכוזיות במובנה הכי מהותי, שזה לא רק נושא מספר השכבות וכו' אלא באמת כיצד בעלי השליטה בישראל משתמשים בכוחם העודף כדי לתעל לעצמם משאבים וזה נעשה כאן ובצורה טובה, כולל דברים שבאו מתוך הוועדה.

<עמירם גיל: אני מברך שוב, אם יורשה לי, את משרד המשפטים שאימץ את העמדה הזו להחיל את זה על כלל סוגי עסקאות עם בעלי שליטה, למעט נושא שכר, להפוך את ההליך הזה לחובה.

<עמירם גיל: זה שינוי מאוד מבורך.

ניסן סלומינסקי: רק הערה בנושא הזה, היוזמה לזה דווקא יצאה מהוועדה בדרישה שלנו ואני מקווה - - -

זהבה גלאון: אז תברך גם את הוועדה.

<עמירם גיל: הרגע בירכתי.

<אבי ליכט: הקרדיט כולו לוועדה, משרד המשפטים לא.

עפר שלח: ניסן, פשוט כשהוא אומר "הוועדה" לא ברור לאיזו ועדה הוא מתכוון.

ניסן סלומינסקי: לא, אתה מתכוון לוועדת הכספים.

עפר שלח: ועדת הכספים בראשות ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: ועדת הכספים זה בסדר.

זהבה גלאון: זה לפרוטוקול כבר.

<שגית אפיק: אבל רצית תיקונים בנוסח, נכון?

<עמירם גיל: לגבי התיקונים, חלקם הגדול, כמעט כולם בעצם, הוטמעו בנוסח הקיים.

<עמירם גיל: ישנה הערה אחת, התיבה "במקרים המתאימים לכך לדעת הוועדה", הכוונה לוועדת הביקורת, מותירה למעשה עדיין את האפשרות להפוך את התהליך לא לחובה, כלומר, להחליט האם לקיים אותו בכלל או לא, שוב בידי ועדת הביקורת.

<עמירם גיל: לכן ההצעה, שכבר הבעתי אותה כאן, היא רק להשמיט את הניסוח הזה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אין ברירה לוועדת הביקורת אלא לדון בזה.

<עמירם גיל: שלא תהיה לה ברירה כי כרגע עדיין יש לה איזשהו פתח מילוט.

<רוני טלמור: אני רק רוצה להבהיר שהמילים "במקרים המתאימים לכך" נוספו לדעתנו כדי לחזק.

<רוני טלמור: הסיבה שהיא ועדת הביקורת הרי, לא צריך גם לכתוב את זה, כל ועדה של הדירקטוריון, כל דירקטור, צריכים לפעול לטובת החברה ויש להם חובות אמונים וחובות זהירות בכל דבר שהם עושים והם צריכים לפעול לטובת החברה.

<רוני טלמור: המשמעות של מה שאמרתי היא שכבר היום בעצם אינהרנטית כשוועדת הביקורת שוקלת עסקה היא צריכה לבדוק שהעסקה היא לטובת החברה, היא צריכה לוודא את זה ואחרת לא לאשר, אם יכולה להיות עסקה יותר טובה או אם העסקה היא לא מספיק טובה.

<רוני טלמור: מה שאנחנו רצינו במילים האלה לעשות זה בעצם לחייב את החברה לבדוק האם הליך תחרותי הוא מתאים.

<רוני טלמור: רצינו בעצם לבוא ולומר שהנושא של התאמת הליך תחרותי זה נושא שצריך להיבחן באופן ספציפי והמילים האלה נועדו להדגיש.

<רוני טלמור: אני מסכימה עם עמירם שאם נשמיט את המילים האלה זה לא יהיה אסון ואין לי התנגדות למחיקה אבל מה שתחליטו זה בסדר.

<עמירם גיל: המחיקה פשוט תוודא – אנחנו משאירים פה לפי הנוסח הזה הרבה שיקול דעת בידי ועדת הביקורת.

ראובן ריבלין: האם המחיקה הזאת יכולה להקשות על חברות במהלך עניינים עסקיים?

<שגית אפיק: לא, לא, נראה לי שאפשר להשמיט את זה.

ראובן ריבלין: לא יכולה, בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: רוני, תמשיכי.

באסל גטאס: יש לי שאלה, מה עם עסקאות בעלי עניין שהן מהותית חלק מליבת העסקים ובאות בסופו של דבר לטובת החברה, לדוגמה בעלים שרוצים להשקיע - - -

ניסן סלומינסקי: לכן אישרו אותם.

באסל גטאס: יותר בתקופות חיים של החברה שהיא צריכה הון עצמי, תזרימים, איפה נוצר ניגוד העניינים?

באסל גטאס: בהערכת השווי.

באסל גטאס: הוא צריך לשים כסף בחברה והוא בעצמו צריך להעריך את שווי החברה.

אראל מרגלית: אבל זו חברה ציבורית, יש לך שווי.

באסל גטאס: גם, יש חברות סטארט-אפ שמונפקות - - -

אראל מרגלית: אבל סטארט-אפים זה לא חלק מהסיפור הזה.

ראובן ריבלין: תמיד המיעוט יכול לבוא ולומר שעושקים אותו אבל יש דרך.

באסל גטאס: הכוונה שלא נקשה על הבעלים להשקיע.

אראל מרגלית: חוץ מזה, בוא נראה אותם באמת משקיעים, בינתיים הם לוקחים את הכול באג"חים.

ניסן סלומינסקי: בגלל האפשרות הזאת, והוא אמר את זה, מאחר ויש הרבה פעמים שעסקאות בעלי עניין הן טובות, לכן לא סגרנו את זה לחלוטין והשארנו את הנוסח כפי שהוא ולא התקבלה – כאן היא לא היתה אבל כנראה, לפי מה שהם אומרים, אולי בוועדת הריכוזיות הממשלתית היתה דעת מיעוט לאסור לחלוטין – אז הוסבר פה שלא רוצים כי לפעמים, כמו שאתה אומר, יש עסקאות בעלי עניין שהן טובות.

ניסן סלומינסקי: לכן הנוסח הזה כן נותן את האפשרות לדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: רוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: רוב העסקאות הן טובות.

<רוני טלמור: בסעיף הזה צריך הסבר קצת יותר מפורט.

<רוני טלמור: במסגרת תיקון 16 נקבע משהו שלא כל כך ברור לפני כן, מי קובע מהן עסקאות חריגות.

<רוני טלמור: כיום חוק החברות קובע שרק עסקאות עם בעל השליטה שהן עסקאות חריגות כהגדרתן בחוק טעונות את האישור המיוחד.

ראובן ריבלין: באיזה סעיף ב-16?

<רוני טלמור: לא, אני דיברתי על תיקון 16, אני מסבירה עכשיו סעיף בחוק החברות שמספרו 117(1א), הוא לא מופיע כאן כי הוא כבר קיים.

<שגית אפיק: כש-117 עוסק בתפקידי ועדת הביקורת.

<רוני טלמור: אנחנו מתייחסים אליו כאן, אתם תוכלו לראות בתוך הסעיף שהקראתי שיש הפניה לפסקה (1א) אני כרגע מסבירה מה היא אומרת.

<רוני טלמור: אותה פסקה (1א) בעצם אומרת שמי שיקבע בתוך החברה האם עסקה מסוימת היא חריגה או לא חריגה מבחינת איך יאשרו אותה תהיה ועדת הביקורת ומהטעם שהזכיר קודם אבי ליכט, שוועדת הביקורת היא בתוך החברה הגורם הכי בלתי תלוי והכי עצמאי.

ראובן ריבלין: הנה, את זה אומר בדיוק תיקון 16, הנה אני מקריא לכם את מה שהוא אומר: "בסעיף 117 לחוק העיקרי, בפסקה (1), בסופה יבוא "מצאה ועדת הביקורת ליקוי כאמור שהוא ליקוי מהותי - - -

<רוני טלמור: לא, סעיף אחד אחרי.

ראובן ריבלין: אחרי פסקה (1) יבוא, זאת אומרת זה לא במקום (1).

ראובן ריבלין: (1א) מגיע עכשיו, זה לא תיקון אלא הוספה: להחליט על יסוד הנימוקים שיפורטו, לגבי פעולות כאמור בסעיף 255 אם הן פעולות מהותיות או פעולות שאינן מהותיות, ולגבי עסקאות כאמור בסעיף 270(1) ו-(4) אם הן עסקאות חריגות או עסקאות שאינן חריגות, לצורך אישורן לפי חוק זה ורשאית ועדת הביקורת להחליט כאמור לגבי סוג של פעולות או עסקאות, לפי אמות מידה שתקבע אחת לשנה;" תמיד טובת החברה תקבע.

<רוני טלמור: מה שחבר הכנסת ריבלין הקריא מתוך תיקון 16 זו בעצם ההסמכה של ועדת ביקורת לסווג עסקאות כחריגות או לא חריגות.

<רוני טלמור: מה שאנחנו מציעים כאן מעבר לזה - - -

ניסן סלומינסקי: אנחנו כאן מחמירים יותר.

<רוני טלמור: אנחנו כאן מציעים ללכת עוד צעד אחד קדימה ולטפל באותן עסקאות שלא נחשבות לעסקאות חריגות אחרי שוועדת הביקורת החליטה שהיא לא חריגה.

<רוני טלמור: מה שהטריד את ועדת הריכוזיות הוא שבעל השליטה עשוי לבצע עסקאות דרך חברה אחרת שלו למשל עם החברה שלא יעלו – נגיד שהם יהיו במחירי שוק ולכן הם לא יהיו חריגות וכו' אבל ההצטברות של העסקאות האלה יכולה להיות משמעותית לחברה.

<רוני טלמור: ולכן, מה שאומר הסעיף הזה הוא כזה דבר: קודם כל ועדת הביקורת צריכה לסווג את העסקאות שאינן חריגות לשני סוגים: יש עסקה זניחה, שאתה אנחנו לא מתעסקים, ויש עסקה – תסלחו לי על הביטוי המורכב – שאינה חריגה ואינה זניחה ובזה אנחנו מטפלים.

<רוני טלמור: החלוקה הזו כבר נדרשת היום מכוח דיני ניירות ערך מכוח הגילוי כי החברות צריכות לצורך הגילוי שלהן לציבור לקחת את אותן עסקאות שהן אינן חריגות ואינן זניחות ובכל זאת לגלות גם אותן אבל רק במישור של גילוי.

<רוני טלמור: אני עכשיו מסבירה תיקון שמדבר כבר על איך מאשרים, לא רק על הגילוי.

<רוני טלמור: עד היום בעצם העסקאות האלה רק גולו לציבור והעסקאות הזניחות התגלו בצורה מצטברת קצת יותר מקלה.

קארין אלהרר: אמות המידה אבל לזניחה או לא זניחה משתנות בין חברה לחברה?

קארין אלהרר: אני לא מבינה איך זה עובד.

מיכל בירן: כן, אמרו שרק הם צריכים פעם בשנה לומר מהן, לא?

קארין אלהרר: אבל מה זה אומר?

<רוני טלמור: ההגדרה של זניחות, זה יכול להיות עניין טריוויאלי אם למשל חברה היא חברת ביטוח ובעל השליטה קונה - - -

יצחק כהן: אבל זה דבר יחסי.

קארין אלהרר: מה הקריטריונים?

קארין אלהרר: יושבת הוועדה ואומרת: אני רוצה לגלות?

<רוני טלמור: הקריטריון נקבע בכל חברה, כל חברה קובעת לעצמה כמו שהיא גם קובעת לעצמה מתי העסקה היא חריגה.

<רוני טלמור: מה שחשוב כאן, התוספת שיש כאן, היא שכאשר יש עסקאות כאלה בעצם ועדת הביקורת תצטרך להתייחס לאופן האישור של עסקאות כאלה.

<רוני טלמור: היא לא צריכה דווקא לאשר אותן בעצמה, היא יכולה לקבוע מנגנון אחר שמישהו בתוך החברה יעשה איזושהי בקרה, היא יכולה למצוא את המנגנון אבל היא צריכה להתייחס לעניין הזה והיא יכולה לעשות את זה לגבי סוגים של עסקאות שזה רלוונטי, כמו שהיא יכולה להתייחס לסוגים של עסקאות גם כאשר היא מסווגת אותן כעסקאות חריגות, כמו שהקריא קודם חבר הכנסת ריבלין.

אראל מרגלית: תגידו, אבל מה קורה בפועל נגיד כשאתם מסתכלים על זה כרגע בבורסה, כלומר, אתם רואים שיש מצב שרוב הדברים שמתבצעים הם סבירים?

אראל מרגלית: אתם רואים איזה מצב שבו אתם מודאגים?

אראל מרגלית: פשוט מהתבוננות כללית.

<מוטי ימין: אפשר להתייחס?

ניסן סלומינסקי: כן, כן, תענה.

<מוטי ימין: מבלי לחלק ציונים איכותיים למשמעויות של עסקאות בעלי עניין אני חושב שאולי כדאי שכולנו נדע שהממשל התאגידי בישראל בכל מה שנוגע לעסקאות בעלי עניין הוא מההדוקים שקיימים במדינות ה-OECD, ואני אומר את זה לא רק על סמך הערכה שלנו אלא גם על סמך בדיקות שנעשו על-ידי נציגים מטעם ארגון ה-OECD וסקרים שנעשו בישראל בהשוואה למדינות אחרות בעולם.

<מוטי ימין: צריך לקחת את זה בחשבון, והמשטר הזה, שהוא מאוד מאוד הדוק, קיים עוד לפני החמרות שכרגע מוצעות אגב תיקון החקיקה שאנחנו מדברים עליו.

באסל גטאס: בכל זאת בוצע מה שבוצע.

<מוטי ימין: זה נכון, אי אפשר יהיה למנוע את כל המקרים.

באסל גטאס: אז איך אתם חוזרים על המנטרה הזאת?

<מוטי ימין: אני אסביר.

באסל גטאס: מה זה אכפת לי אם אנחנו הדוקים יותר או שמרנים יותר?

<מוטי ימין: אתה צודק, אתה צודק.

באסל גטאס: אז תפסיקו לחלק ציונים לעצמכם.

ניסן סלומינסקי: באסל, אל"ף, לא להפריע לו, ובי"ת, אתה צודק אבל הרבה פעמים אם אתה מצליח לדבר על מקרה או שניים, ועל זה אנחנו - - -

באסל גטאס: אני מבין איך - - -

ניסן סלומינסקי: אנחנו יוצאים באמת ועושים מהפכות, סימן שאנחנו בסדר, כי אם הכול היה פרוץ היינו אומרים – טוב, אבל אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך, סם.

ניסן סלומינסקי: מוטי, תסיים בבקשה.

<מוטי ימין: אני רוצה לומר, יש משפט שאומר: bad cases make bad laws"" ואני חושב שאנחנו צריכים שלא להיגרר לאותם מקרים.

<מוטי ימין: והם באמת קיימים.

<מוטי ימין: יש מספר עסקאות בעלי עניין שהן מאוד בעייתיות שנעשו בשוק ההון הישראלי בשנים האחרונות אבל בואו נזכור גם את הנתון הנוסף, יש אלפי עסקאות בעלי עניין אחרות שלא עוררו את אותם כשלים שראינו בעסקאות הבודדות, וברגע שקובעים את המכנה המשותף למקום שנועד להתמודד עם עסקאות שבמהות שלהם כנראה באמת עסקאות שאולי אפילו גובלות בהפרה של חובות אמונים וזהירות מצד הדירקטוריון, כל יתר החברות משלמות את המחיר על כך, גם כאלה שמנהלות בצורה תקינה.

<מוטי ימין: ועוד מילה אחת, מעבר לכל הרגולציה שקבועה בחוק רשות ניירות ערך גם מפקחת בפועל, גם על הגילוי וגם על התהליכים, לכן יש כאן חבילה מלאה של הגנה על המשקיעים.

<מוטי ימין: בהרגשה שלי אנחנו בהחלט נמצאים ברף שמקנה את הביטחון שעסקאות בעלי בעייתיות – ההסתברות שהן יקרו בשוק ההון הישראלי היא באמת באמת נמוכה.

באסל גטאס: אחרי או לפני?

<מוטי ימין: אחרי כל התיקונים שנעשו לאחרונה פלוס מה שאנחנו מציעים כרגע.

ניסן סלומינסקי: יהיה עוד יותר.

ניסן סלומינסקי: סם, יושב-ראש דירקטוריון הבורסה.

<שאול ברונפלד: אין לי מידע כמותני אבל אם אנחנו רואים את הכמות של ימי עיון, הרצאות, ושל ראשי החברות שמתלוננים שהרגולציה קושרת להם את הידיים, זאת בדיוק הרגולציה שהם מתלוננים עליה, ואני מסיק שהיא אפקטיבית ונהיית אפקטיבית יותר אחרי תיקון.

<שאול ברונפלד: זה שזה לא יהיה אף פעם מושלם אנחנו - - -

אראל מרגלית: אז תגיד, איך באמת קרתה העסקה הזאת עם "ישראייר"?

אראל מרגלית: איך קרה הדבר הזה?

<שאול ברונפלד: אבי הסביר, זה היה בתקופת הימים ההם.

ניסן סלומינסקי: בימים העליזים יותר.

<עמירם גיל: חבר הכנסת מרגלית, גם בימים אלה ישנה על הפרק עסקת בעלי עניין גדולה מאוד שנרקמת גם בקונצרן אי.

<עמירם גיל: די.

<עמירם גיל: בי, שהחלק חיובי, אני חושב, מהשינויים שחלו זה שכן אנחנו רואים עכשיו למשל שהוקמה שם ככל שאני יודע ועדה, ועדת מומחים שבוחנת את הכדאיות של העסקה הזו עבור החברה.

יצחק כהן: מה העסקה?

<עמירם גיל: עסקת "כלל ביטוח", למכור את "כלל ביטוח" מיד אחת של אי.

<עמירם גיל: די.

<עמירם גיל: בי, שהיא אי.

<עמירם גיל: די.

<עמירם גיל: בי פיתוח שנמצאת כידוע במשבר גדול, ליד אחת של אותו קונצרן, לחברת "כור", כדי להעביר 2 מיליארד שקל מכיס אחד לכיס שני, כדי לרצות את הנושים וכו'.

אראל מרגלית: בואו ניקח את המקרה הזה, אתם יודעים מה?

אראל מרגלית: בואו ניקח, יש לנו את כל הוועדה.

ניסן סלומינסקי: איך ידעתי שניכנס לזה.

זהבה גלאון: אבל זה דיון לא באוויר, הוא צודק.

אראל מרגלית: עזבו רגע את השמות, זה לא מעניין אותי.

אראל מרגלית: מה שמעניין אותי, רוני, אתם המשפטנים, ברמה המשפטית זה נשמע טוב אבל מה שאני שואל הוא ברמת הפרקטיקה.

אראל מרגלית: הנה למשל יש כרגע עסקה כזאת, זו באמת עסקה מאוד נכבדה, איך אתם חושבים שהמערכת הבנויה להתמודד עם ההוגנות שלה?

<עמירם גיל: אני חושב שהתיקון הזה, אם יורשה לי לומר, ההחמרה שמוצעת כאן היום ושאתם אישרתם אותה תתרום.

<עמירם גיל: אני לא יודע אם היא תחול על העסקה הספציפית הזאת, תלוי מתי החוק ייכנס לתוקף, מתי העסקה תקודם וכו' אבל באופן עקרוני היא תעזור במובן הזה שאם חברה רוצה למשל להחליט שהיא נכנסת לעסקי הביטוח, כמו שעכשיו קיים על הפרק בחברת "כור", זה כבר לא יהיה רק נושא שבעל השליטה הביא הצעה לרכוש את חברת "כלל ביטוח".

<עמירם גיל: לא.

<עמירם גיל: החברה תצטרך לבחון האם אנחנו רוצים אולי לקבל הצעות נוספות מחברות ביטוח נוספות, מעסקי ביטוח, האם זה באמת באמת מה שטוב לחברה עכשיו, להיכנס לעסקי הביטוח?

<עמירם גיל: אולי לא.

אראל מרגלית: נכון, כי זו חברה תעשייתית.

<עמירם גיל: נכון, בדיוק.

<עמירם גיל: זה דבר שאני חושב שהתיקון היום בהחלט חשוב.

ניסן סלומינסקי: את זה התיקון עושה.

אראל מרגלית: אז הדינמיקה בתוך ועדת הביקורת, יהיה לה מספיק עוצמה?

אראל מרגלית: לדח"צים שבדרך כלל גם מונו על ידי בעל העניין, יהיה להם מספיק כוח?

אראל מרגלית: כי אנחנו מכירים את זה, זה ביזנס.

<עמירם גיל: זה הכול עניין של כמה לבנים שיוצרות ביחד חומה.

<עמירם גיל: אני חושב שהטיעון שמועלה כאן מזה זמן, שאכן אנחנו בונים כאן איזושהי חומה של תיקון 16 ותיקון 20 לגבי שכר וההחמרה היום, היא בסופו של דבר יוצרת איזשהו מארז.

<עמירם גיל: הוא לא משנה את הדינמיקה הבסיסית שהדירקטורים ממונים על-ידי בעל שליטה, זה נכון, אבל היא כן מחזקת את הפיקוח.

אראל מרגלית: אני אגיד לך מה אני רואה בלי להיות מומחה הכי גדול.

אראל מרגלית: מה שאני רואה שכן מקימים תהליך משפטי שיש בו את המסננת, מה שאני לא רואה זו עוצמה.

אראל מרגלית: אני לא רואה שלוועדות הביקורת יש עוצמה להיות מסוגלים להתמודד עם מערכת עסקית כל כך כבדה כמו לקנות חברה ב-2 מיליארד שקל פה או שם ולהחליט אם "כור" כן הולכת עכשיו ברמה האסטרטגית לתחום הביטוח או לא.

אראל מרגלית: חלק מהעסקאות האלו זה דבר אסטרטגי כל כך כבד שוועדת הביקורת, גם אם באמת ברמה הפורמליסטית יש לה כל מיני - - -

יצחק כהן: ועדת ביקורת מטעם.

אראל מרגלית: אתה בעצם צריך להציע מן חלופה לאסטרטגיה העסקית שבעל העניין מציע.

<עמירם גיל: שוב, הכלים לכך קיימים.

<עמירם גיל: למשל כאן החמרנו את הסעיף שמדבר על כך שהם לא חייבים רק לעשות הליך תחרותי אלא יכולים לבחור לקיים הליך אחר שזה אומר למשל ועדה בלתי תלויה, ועדה של מומחים, שזה דבר טוב.

<עמירם גיל: אני מסכים ללא ספק שבסופו של דבר זה עניין של דינמיקה ושל תרבות עסקית והתרבות העסקית הקיימת, אני מסכים אתך, חבר כנסת מרגלית, היא כזו שבה הדירקטורים כולל בוועדת הביקורת לאו דווקא מובילים תהליכים כאלה.

זהבה גלאון: מה זאת אומרת?

זהבה גלאון: לאו דווקא יש להם אינטרס להוביל תהליכים כאלה.

<עמירם גיל: ועדיין אני חושב שזה הליך חיובי במובן הכלים שאנחנו נותנים.

אראל מרגלית: אבל גם אין להם כוח.

זהבה גלאון: זה קשור לאופן מינוי הדירקטורים.

מרב מיכאלי: גם לאם הם מכהנים בחברה אחת או שתיים.

יצחק כהן: לאסור על עסקאות בעלי עניין.

ניסן סלומינסקי: מרב, בוקר טוב.

מרב מיכאלי: בוקר אור.

באסל גטאס: היא עוד לא אתנו.

מרב מיכאלי: למה להגיד?

זהבה גלאון: היא נכנסת לעניינים.

עדי קול: אני רוצה לשאול שאלה, אני מניחה מראש את התשובה שלכם, שזה לא רלוונטי למקרה הזה אבל אנחנו מתעלמים מהשאלה באמת מי הם הדח"צים ואיך הם מתמנים, בעובדה שיש כאן בעיה מאוד גדולה ודח"צים הם לא באמת בלתי תלויים.

עדי קול: אני פשוט מהשבוע האחרון עם סיפורים של דח"צים שכותבים לי מיילים, הלחץ שלהם, על מינויים שלהם, יום לפני ועדת ביקורת במקרה מתכנסת והם צריכים לחתום כי זה יראה מאוד לא טוב אם הדח"צ לא יחתום.

עדי קול: אתם יודעים את כל הבעיות של הדח"צים.

עדי קול: אמרת שזה חוק החברות ואנחנו עושים רק תיקונים מעטים אבל פה יש התעלמות.

עדי קול: אנחנו מניחים כל הזמן שהדירקטורים הבלתי תלויים באמת בלתי תלויים וזה לא נכון, אז איך אנחנו מתמודדים עם זה?

עדי קול: ואם כבר אנחנו עושים את השינויים ואנחנו לא רוצים לפגוע בחוק הזה בצורה מאוד חריגה – וקראתי את ההמשך, זאת אומרת, אני יודעת איך אנחנו מנסים להגביל – אבל גם שאלה שאותי מטרידה זה ריבוי השתתפויות של דח"צים בדירקטוריונים שונים שמגבילה את יכולתם.

עדי קול: יש טיפול רב שצריך לעשות, לפתוח מאגר דח"צים, יש כל כך הרבה שינויים שצריך עוד לעשות בחוק ואני מרגישה שזה לא פותר את הבעיה בלי להסתכל גם על המינוי שלהם.

<אבי ליכט: אני שמח שאת כבר יודעת מה תהיה התשובה שלי, אני רק אומר שבכל תחום שאתה נכנס אליו ויבוא בפניכם עכשיו אתם תראו שיש עוד הרבה מה לעשות, השאלה היא איך עושים את זה ומתי עושים את זה ואיפה עושים את זה.

<אבי ליכט: אתם חייבים להבין שבשורה התחתונה אי אפשר לתקן את כל העולם בבת אחת, צריך להיות מאוד זהירים כדי – טוב, בלי קלישאות, יש כל מיני קלישאות, התינוק והמים - - -

עדי קול: אבל אתה מסכים אתי שזה חייב לבוא בד בבד במקרה הספציפי הזה?

<אבי ליכט: לא רק במקרה הספציפי, אני מסכים אתך שאנחנו צריכים להגיע לסיטואציה שהתרבות העסקית נותנת לדירקטורים כוח לבצע את השינויים עם פחות לחצים מבעלי השליטה, אבל לעשות את זה בזבנג, אני חושב שבשלב זה זה עדיין לא נכון.

<אבי ליכט: בתיקון 16 שינינו את שיטת הבחירה, פה אנחנו מוסיפים עוד דברים, לאט לאט, בסוף - - -

עדי קול: אני מסכימה אתך על החשש והזהירות, אני אומרת את זה כאן, אני בעד שתי שכבות.

עדי קול: אני מפחדת – אני אומרת את זה בשיא הכנות – שאנחנו לא יודעים מספיק את ההשפעה של החוק הזה על המשק, אני באמת אומרת את זה כאן.

עדי קול: עדיין אני אומרת, יש פה שינוי, אתה מדבר פה בדיוק על מגבלות מאוד מאוד משמעותיות על דירקטורים בהמשך, בסעיפים הבאים, והשאלה איפה אנחנו יכולים עוד להבטיח כי אתה בונה כאן על ועדת הביקורת תילי תילים ואתה מדבר בכלל על כל מיני טלאים ופלסטרים שתיקון 16 עושה.

<אבי ליכט: לא, זה לא פלסטר ולא טלאים.

עדי קול: תיקון 16, אם עכשיו אנחנו מוסיפים לו וזה עוד תיקונים, למה אנחנו לא עושים עכשיו כבר הסתכלות כללית שאומרת: אנחנו בונים המון על הדח"צים האלה, איך אנחנו מבטיחים שהדח"צים האלה באמת - - -

<אבי ליכט: תכף תראי שיש פה עוד הגבלות עליהם.

עדי קול: בגלל זה אני שואלת.

אראל מרגלית: אחד שמקבל 2,000 שקל לישיבה יכול לא לחסום עסקה של שני מיליארד שקל?

יצחק כהן: כסף טוב למקום רע.

אראל מרגלית: אני רק מנסה רגע להראות את העוצמתיות.

ראובן ריבלין: 4,000.

עדי קול: הוא לא, ודרך אגב, אתה מכיר את זה, הוא מקבל את החומר ערב קודם ואומרים לו: רגע, אבל אתה לא תחתום, אנחנו מכירים את העניין.

עדי קול: אתם יודעים איך זה מתנהל ועדיין אנחנו אומרים פה, כולנו מנהלים דיון על איך ועדת הביקורת היא הוועדה שעליה אנחנו בונים את זה וזה שוב יקרה כי הדח"צים שלנו הם קבוצה מאוד ספורה של אנשים כמו שהמשק הוא קבוצה ספורה של אנשים.

עדי קול: הדח"צים שלנו באים מתוך שכבה של אנשים שיושבים בכל אותם דירקטוריונים, גם הבלתי תלויים שלנו.

עדי קול: זו קבוצה, לא המשפחות, זו קבוצה אחרת.

ניסן סלומינסקי: באסל ביקש גם לדבר, יכול להיות שזה אותו דבר.

באסל גטאס: מה החומה הבאה?

באסל גטאס: נגיד עשינו את הכול, הדח"צים מצוינים, הכול, ועדת ביקורת מצוינת אבל במבחן היא נכשלה ולא עצרה עסקת בעלי עניין שממש זועקת לשמיים - - -

ראובן ריבלין: נכשלה בתום לב.

באסל גטאס: נגיד.

באסל גטאס: מה החומה הבאה?

באסל גטאס: איפה חוק ניירות ערך?

באסל גטאס: אלה חברות שנסחרות בבורסה, יש להן כסף ציבורי שעושות עסקאות בעלי עניין שאינן לעניין, אינן לטובת החברה, מה החומה באה?

באסל גטאס: מי יכול לעצור את זה אחרי זה?

ראובן ריבלין: המיעוט יכול לבוא בפני בית משפט.

באסל גטאס: אני לא מדבר על הליך משפטי, לא לפנות לבית משפט.

באסל גטאס: אני אומר הרגולציה, איפה הרגולטורים?

ראובן ריבלין: ברגולציה יש בעיה.

ראובן ריבלין: אתה יכול לקבוע מחשבים שיתנו לך תוצאה.

באסל גטאס: אראל, כשאחים עפר מכרו את הספינות שלהם ל"צים", שזו חברה שאתה יודע, יש לה הקשר גם של מניית זהב של המדינה, והיא חברה שנמכרה אליהם בסיטואציה מסוימת שלעצמה יש בה הרבה סימני שאלה, מכרו את הספינות הפרטיות שלהם, אולי במחיר הוגן, אני לא יודע, אבל מי פיקח?

באסל גטאס: האם זה היה לטובת "צים"?

באסל גטאס: האם "צים" באמת היתה צריכה אוניות באותה תקופה?

ראובן ריבלין: זה מה שהיו צריכים לקבוע הדירקטורים.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו מפליגים קצת הרבה מעבר לחוק שאנחנו מדברים עליו אז בואו ננסה לחזור.

ניסן סלומינסקי: מרב, אבל קצר, אני מבקש מכולם כי אנחנו רוצים להתקדם.

מרב מיכאלי: לחזור לעסקאות בעלי עניין, האם אני יכולה לשמוע את עמדת התנועה לאיכות השלטון בעניין הזה, אדוני היושב-ראש?

ניסן סלומינסקי: אני אתן להם עוד מעט.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: עכשיו אנחנו מדברות על עסקאות בעלי עניין, בדיוק עכשיו עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שאני אתן להם, את רוצה שאני אעצור אותך באמצע?

מרב מיכאלי: לא, זה מה שרציתי.

ניסן סלומינסקי: אז אמרתי שאני אתן להם.

ניסן סלומינסקי: דיבר גם עמירם, עכשיו נילי.

<נילי אבן חן: ראשית, תודה.

ניסן סלומינסקי: גם ממך אני מבקש כמו מכולם, קצר.

ניסן סלומינסקי: כמו כולם, אני מבקש מכולם.

ראובן ריבלין: כל פעם שהיא מגיעה אתה אומר לה "קצר".

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי את זה למרב לפני כן ואמרתי גם לפני כן לכולם.

מרב מיכאלי: אני הייתי מאוד קצר.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אני צוחק, כי כל פעם היא אומרת שכשאתה מגיע אליה אתה אומר "קצר".

ניסן סלומינסקי: לא, רק אז היא שומעת שאני אומר "קצר", אני מבקש את זה מכולם כי אנחנו צריכים ב-11:00 לסיים היום.

<נילי אבן חן: כשהתחיל הדיון בוועדת הריכוזיות והופענו בפעם הראשונה והצגתי את הנושא של עסקאות בעלי עניין קמה זעקה גדולה והתשובה שקיבלתי היתה פחות או יותר - על מה את מדברת.

<נילי אבן חן: מאז לקחנו על עצמנו כתנועה, כל פעם שהיו עסקאות בעלי עניין לאורך השנתיים וחצי האחרונות, שלחנו מכתבים על עסקאות בעלי עניין ועל העובדה שאי אפשר לתת יותר לחתול לשמור על השמנת וצודקות החברות שכללי הממשל התאגידי הם כאלה שרק מכבידים עליהם יותר ויותר כי יש את החתול עם השמנת לידו ואנחנו פשוט שמים עוד ועוד ועוד שומרים וחושבים שאם נכביד בשמירה, החתול הזה, בשניה שימצמץ השומר מצמוץ קל, אז החתול לא יאכל מהשמנת.

<נילי אבן חן: אני חושבת שאני לא מחדשת הרבה לכולכם, החתול תמיד ימצא דרך לאכול מהשמנת, לשתות אותה בתענוג רב.

ניסן סלומינסקי: זו הדרך להרוג את החתול, לא?

<נילי אבן חן: ולכן הפתרון הוא לשים את החתול בחדר אחד ואת השמנת בחדר אחר.

<נילי אבן חן: ועד שלא נאסור עסקאות בעלי עניין\

<נילי אבן חן: או שאם יש עסקאות בעלי עניין שאנחנו חושבים שהן עשויות לתרום לחברה הן יעברו פיקוח מרבי כמו אישור של בתי משפט, אז אנחנו נימצא באותו מצב ששום תיקון ועוד תיקון ועוד תיקון ועוד טלאי ועוד הכבדה ועוד הכבדה רק יגרום לאותן חברות טובות לצאת מהמשחק.

<נילי אבן חן: וכמו שדובר פה, כל העסקאות שדוברו פה, גם "כור" ו"כלל", עסקת "מעריב", כל העסקאות האלה, אנחנו התרענו עליהם בזמן אמת.

<נילי אבן חן: ברגע שהיה פרסום ראשון אנחנו התרענו לכל הרגולציה, מכתבים הוצאנו ורגולטורים – לא נמצאים פה היום אבל הם קיבלנו מאתנו סדרות של מכתבים.

<נילי אבן חן: התשובה האוטומטית של רשות ניירות ערך, שאנחנו מאוד מכבדים בתור רגולטור, אבל התפיסה שלהם היא גילוי ושקיפות, הם לא תופסים את עצמם כמבקרים ומתערבים.

<נילי אבן חן: ולכן מבחינתם, ברגע שהמידע הוא ציבורי, ישחקו הנערים לפנינו.

<נילי אבן חן: אלה התשובות שאנחנו מקבלים חדשות לבקרים.

<נילי אבן חן: תשכחו מזה שהעסקאות האלה יעצרו או שיקרה להן משהו, זה בשוליים.

<נילי אבן חן: אם לא תהיה פה החלטה והכרעה שעסקאות בעלי עניין הן אסורות – יש הכבדה הרבה יותר גדולה מאשר הנוסח היום – או לפחות, אם אתם לא רוצים ללכת על משהו שנראה בעיניכם כל כך רחב, לפחות איסור עסקאות בעלי עניין בתקופת המעבר, שזה המינימום הנדרש כדי שהחוק הזה לא ייהפך לקרקס.

<נילי אבן חן: כי אחרת, בסיכומו של דבר, בתקופת המעבר כל מה שיקרה זה עוד עסקת בעלי עניין.

<נילי אבן חן: צריך גם להבין שכל השלייקס האלה של עוד ועדה ועוד כלכלנים, אנחנו רואים את זה כל הזמן, איך כל הנושא גם של הערכות שווי וגם של הכלכלנים, הכול ניתן לקנייה בסכומי כסף.

ראובן ריבלין: רק תעני לי, אני לא מפריע לך.

ראובן ריבלין: יש עסקאות של בעלי עניין שהן ממש לטובת החברה.

<נילי אבן חן: מצוין, לא אסרתי - - -

ראובן ריבלין: את אוסרת.

<נילי אבן חן: לא, אמרתי שלהם - - -

ראובן ריבלין: את קובעת כללים.

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים לבוא ולומר: אנחנו מעלימים את הכול.

<נילי אבן חן: אמרתי: עסקאות בעלי עניין שהן טובות לטובת החברה, בבקשה, שיעברו דרך מסננת שאנחנו סומכים עליה.

ראובן ריבלין: רק אישור בית משפט.

<נילי אבן חן: דרך אגב, אם רשות לניירות ערך היתה מוכנה לקחת את זה על עצמה מצוין ואם לא אז בית המשפט.

מרב מיכאלי: אז את חושבת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, מרב, מרב.

מרב מיכאלי: רק להבין עד הסוף את מה שהיא אמרה, רק שאלת הבהרה.

מרב מיכאלי: זו שאלת הבהרה.

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו לא, הוא רוצה והוא רוצה והוא רוצה.

מרב מיכאלי: אבל זה הופך את זה לאפקטיבי, ניסן.

ניסן סלומינסקי: אבל למשל אלעזר הצביע.

מרב מיכאלי: אבל אני גם הצבעתי, רק לסיים את הנקודה.

ניסן סלומינסקי: לא, את לא הצבעת, את מדברת ואולי אחר כך הצבעת.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר ככה.

מרב מיכאלי: שאלת הבהרה למה שהיא אמרה.

ניסן סלומינסקי: את תגרמי לזה שפעם הבאה לא ניתן לה לדבר כי אני לא רוצה שזה ייהפך למרכז הדיון, את לא מבינה?

מרב מיכאלי: ניסן, זה לא איום רלוונטי.

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא איום.

ניסן סלומינסקי: זה לא איום, אני לא רוצה את זה.

ניסן סלומינסקי: אז בואו ניתן לה לדבר אבל לא נהפוך את זה - - -

<נילי אבן חן: אני רק אסיים במשפט אחד.

ניסן סלומינסקי: היא תסיים ואחר כך אלעזר, ואחר כך אם תרצי, מרב.

<נילי אבן חן: הנזק של עסקאות בעלי עניין שהן לא לטובת החברה הוא לאין שיעור יותר גדול.

<נילי אבן חן: ראינו את זה בעסקאות שסקרתי אותן קודם ויש לי פה חוברת שלמה שאני יכולה לתת לכם על כל עסקאות בעלי עניין גדולות במשק שעברו מתחת לרדאר ואפילו כשראינו אותן בזמן אמת ושמנו פרוז'קטורים אף אחד לא התעורר.

<נילי אבן חן: לעומתם, נכון, יש עסקאות בעלי עניין עם תועלת לחברה שיאושרו – או שזה יעבור דרך בית המשפט, שיהיה מנגנון שיאשר.

<נילי אבן חן: לא אותם שומרי סף שאנחנו רואים נכשלים פעם אחר פעם.

מרב מיכאלי: רשות לניירות ערך שתאשר?

<נילי אבן חן: אני אומרת, אם רשות ניירות ערך היתה מאשרת– הם לא ייקחו את זה על עצמם.

<נילי אבן חן: אני חושבת שהמקום הראוי זה בתי משפט.

ראובן ריבלין: כמה זמן ייקח דיון בבית משפט?

ניסן סלומינסקי: רובי, רובי.

ראובן ריבלין: אני רוצה להבין, אנחנו משנים את כל המערכת.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אלעזר ביקש.

יצחק כהן: לגבי "כלל", מה אתה אומר?

ראובן ריבלין: ודאי שאתה צודק, זו רמאות.

יצחק כהן: אבל על זה אני מדבר.

אלעזר שטרן: אני אגיד מה לדעתי הפחד שלי.

ראובן ריבלין: היא התריעה ועכשיו מתריסה כלפי אותן עסקאות שעל דעת כולנו הן שערורייה.

זהבה גלאון: אבל איך אתה מונע?

זהבה גלאון: היא מבקשת למנוע.

<נילי אבן חן: באנו אליהם בזמן אמת והם התכחשו.

זהבה גלאון: אבל היא מבקשת למנוע עסקאות עתידיות כאלה, זה מה שהיא אומרת.

אלעזר שטרן: אני חושב שאם מקבלים את האמירה הזאת אז אין המונח של "קיפול חברות".

אלעזר שטרן: דווקא כשמדברים על תקופת מעבר, ועל פניו כשאנחנו מקשים, אומרים גם לפירמידות שבסדר: אתם אסורים.

אלעזר שטרן: כשאנחנו אוסרים עסקת בעלי עניין אנחנו מבטלים את האפשרות של קיפול חברות, זאת אומרת של חברה לתוך חברה ברכש שהוא יכול לעמוד בכל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: לא רק זה, אתה מבטל הרבה מאוד דברים כי יש הרבה מאוד עסקאות בעלי עניין שהן עסקאות טובות ונדרשות.

אלעזר שטרן: זה מה שאני אומר, הוא מדבר על עסקאות מאותה שכבה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה רק לסכם כדי שנוכל להמשיך, נשמעה הדעה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, מאז העסקאות שאנחנו מדברים עליהן, הקשות, נעשו שתי החמרות גדולות: תיקון 16, שהוא גם לדעת אנשים אחרים יוצר החמרה גדולה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הוספנו החמרה עוד יותר גדולה בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אי אפשר לסגור את הכול אבל מצד שני אנחנו גם לא רוצים לסגור את הכול כי אנחנו רוצים כן לתת לעסקאות טובות להתקדם ולהתפתח.

ניסן סלומינסקי: אז היא החמרה גדולה מאוד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הוספנו חוץ מזה עוד החמרה לתקופה הקשה, נקרא לזה, תקופת המעבר שבה הוספנו החמרה "סופר", מה שנקרא, שוועדת הביקורת ברובה מתמנת על ידי המיעוט וגם מוצעת על ידי המיעוט.

ניסן סלומינסקי: כלומר, הם החתול האמיתי שישמור על השמנת בתקופה הזו.

ניסן סלומינסקי: מעבר לזה יש גם את הדירקטוריון שצריך לקבל אבל הם השומר, שאין את זה באף חברה אחרת ופה הוספנו את זה לתקופת המעבר, כך שאני אומר שאני חושב שמהבחינה הזאת אנחנו עשינו.

אראל מרגלית: תראו, אני נגד המשפטיזציה, כלומר ללכת לכל דבר לבית משפט וכו', זה נראה לי מגביל.

אראל מרגלית: אבל אני חושב שבתקופת המעבר, בעסקאות דרמטיות – תגדיר מה זו עסקה דרמטית – צריכים הליך מיוחד.

אראל מרגלית: ועדת הביקורת הזאת, הבעיה שלה זה לא הניסוח המשפטי, הניסוח המשפטי מצוין.

אראל מרגלית: הבעיה שלה – הם מגדירים עסקאות מהותיות - - -

ניסן סלומינסקי: היא מייצגת את השומר.

ניסן סלומינסקי: ועדת הביקורת מייצגת דעת המיעוט במפורש, לא את הבעלים.

ניסן סלומינסקי: אם הם גם מסכימים אז מה - ?

יצחק כהן: אבל זה יכול להיות גם אינטרס של המיעוט.

יצחק כהן: למשל העסקה של "כלל" יכולה להיות אינטרס של המעוט, זה לא עוזר, זה לא מועיל כי הציבור מוציא שני מיליארד שקל.

ניסן סלומינסקי: המיעוט זה הציבור.

אראל מרגלית: חבר'ה, אבל אתם הגדרתם עסקאות מהותיות, נכון?

אראל מרגלית: הגדירו את זה בעבר.

מרב מיכאלי: אבל למה לא לאסור בתקופת המעבר בכלל?

אראל מרגלית: כי אי אפשר לאסור.

גילה גמליאל: אי אפשר לאסור גורף, צריך להגביל.

אראל מרגלית: בואי נגיד שרוצים לכלול את "כלל ביטוח" ויש התמחרות אמיתית על "כלל ביטוח", יש כמה הצעות והחברה שהיא בתוך הקבוצה מציעה הצעה שהיא ההצעה הכי טובה, זה בסדר.

אראל מרגלית: אבל הבעיה בלקחת רק ועדת ביקורת לעסקאות כל כך גדולות - - -

<אבי ליכט: אבל זו לא רק ועדת הביקורת, יש לך גם אסיפה כללית שצריך רוב מקרב בעלי מניות המיעוט בשביל לאשר את העסקה הזאת.

<אבי ליכט: זה לא נגמר, זה עולה לאסיפה כללית ושם יש יותר חשיפה.

אראל מרגלית: אני אגיד לך אבל מה הבעיה.

אראל מרגלית: הבעיה היא להביא אלטרנטיבות בזמן אמת כי אם אתה לא מביא אלטרנטיבות אתה מגיע לרגע האחרון ויש רק הצעה אחת על השולחן שזו הצעת בעלי עניין.

<אבי ליכט: זה כבר ברמת הפרוצדורה.

<עמירם גיל: דווקא בקטע הזה ההליך שהוועדה החמירה מוסיף, הוא תופס את העסקה הזו, באיזה שלב?

<עמירם גיל: שלב מוקדם, שלב שהיא רק נדונה בוועדת הביקורת עוד לפני שהוא מובאת בפני הדירקטוריון וכו' ודווקא אז הפוטנציאל לתפוס אותה ברשת וכן לפתוח או להליך תחרותי או להליך אחר.

אראל מרגלית: אבל בוא נגיד שאני בוועדת ביקורת ואני רוצה לפתוח את זה להליך תחרותי, איזה כוח יש לי בחברה?

<עמירם גיל: זה תלוי בכוח שיש לך בחברה - - -

אראל מרגלית: אין לי.

<עמירם גיל: אבל אם אתה כבר בוועדת ביקורת יש לך מלוא הסמכות על פי החוק לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: זה החוק נותן לך.

אראל מרגלית: אז בואו נגדיר הליך התמחרות לעסקאות מהותיות.

<אבי ליכט: ואם זה לא מתאים?

<אבי ליכט: אנחנו לא יכולים לחשוב על עסקה.

<אבי ליכט: יש לי דימוי, אני לא יודע אם הוא מתאים, אתם ראיתם את הסרט "מבצע סבתא"?

משה גפני: אני לא, אני לא.

גילה גמליאל: ודאי.

ניסן סלומינסקי: גם אני.

משה גפני: אני לא, אני לא.

ראובן ריבלין: אני מבקש לעשות הפסקה ולהקרין את הסרט כדי שגפני יידע.

ניסן סלומינסקי: הרב מוישה, בוא נבדוק אם אנחנו במיעוט או לא.

ניסן סלומינסקי: רגע, זו עסקת בעלי עניין?

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו במיעוט.

<אבי ליכט: הוא משחק שם דמות של קצין, פרודיה על הקצין הצה"לי, והוא אומר לחיילים שלו: אני רוצה שתתחילו הכי הכי חזק שאתם יכולים ואז תגבירו את הקצב.

<אבי ליכט: ככה אני מרגיש עכשיו.

<אבי ליכט: הלכנו הכי חזק שאנחנו יכולים, אפילו תומכים בנו באקדמיה, אנחנו עושים משהו שאין בכל העולם ועכשיו אתם רוצים שנגביר עוד.

<אבי ליכט: אני מרגיש שבאיזשהו שלב - - -

יצחק כהן: המקסימום האפשרי זה המינימום הנדרש.

גילה גמליאל: אבל זה לא הזוי מה שנשאל כאן.

גילה גמליאל: גל הרשקוביץ היה דעת מעוט בעניין הזה.

<אבי ליכט: אני חס ושלום לא אומר שזה הזוי, אני רק מסביר לכם.

אראל מרגלית: אני בעל מניות ב"כור" - - -

ניסן סלומינסקי: אראל, אראל.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, מיצינו.

מרב מיכאלי: זה שמונח על השולחן לא פותר את הבעיה שאראל מתאר, שכאילו החברה רוצה לקנות את העניין ושמה רק את זה.

עפר שלח: אם נחה דעתנו מיכולתה של ועדת הביקורת לכפות תהליך תחרותי אז השאלה היא רק מה שאראל מעלה - - -

ניסן סלומינסקי: לא רק ביכולתה, חובתה, חובתה.

ניסן סלומינסקי: עפר, לא רק ביכולתה, חובתה, חובתה לכפות את זה ואם היא לא עושה היא צריכה להסביר.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי.

מרב מיכאלי: אני אגיד לכם – וזה אולי רק לענות לך, אבי – אתה צריך גם להבין שאתה מתאר כאילו הלכנו דרך נורא ארוכה ונורא רחוק, אתה צריך גם לקחת בחשבון שאנחנו באות מהקצה, יש חוסר אמון מאוד מאוד גדול אצל חלקנו.

ראובן ריבלין: מוחלט.

מרב מיכאלי: מוחלט זה יותר מדויק, בכל השחקנים האלה.

מרב מיכאלי: יש לנו חוסר אמון.

ניסן סלומינסקי: לא להגזים.

מרב מיכאלי: חלקנו, אני אמרתי חלקנו.

ניסן סלומינסקי: מה, אנחנו רוצים להרוג את כל מי שיש לו מפעל, כל בעלי – הם כולם מושחתים, חבר'ה? לא.

מרב מיכאלי: אני רואה כל דבר כפרצה קוראת לגנב.

ניסן סלומינסקי: רבותי, די.

עפר שלח: מרב, את צריכה לענות על הבעיה שנוצרת שבה בעלי העניין הם אלה שמציעים את העסקה הכי טובה וחסימה חד-חד-ערכית של העניין הזה היא עכשיו לרעת בעלי מניות כולל המיעוט.

ראובן ריבלין: היא נגד החברה, היא נגד הציבור.

ראובן ריבלין: פה אי אפשר להתמודד עם סיסמאות, חבר'ה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, מוצה הנושא.

אראל מרגלית: ניסן, יש לי הצעה: עסקאות מהותיות, ועדת הביקורת תמליץ על תת קבוצה בתוך הדירקטוריון שתקבע הליך של קבלת הצעות נוספות.

ניסן סלומינסקי: לא, יותר מזה.

באסל גטאס: היא חייבת.

ניסן סלומינסקי: אתה מחליש, ועדת הביקורת מחויבת.

אראל מרגלית: תפרידו בין שני דברים.

אראל מרגלית: תפרידו בין ההליך הפורמלי שאני דירקטור עצמאי ואני צריך לשמוע עוד הצעות לבין תהליך של התמחרות וקבלת הצעות אחרות.

<עמירם גיל: זה מה שהחמרנו, שאמרנו שיהיה הליך תחרותי או הליך אחר, מה שלא היה בהצעה המקורית, לזה בדיוק הכוונה, התמחרות, ועדה עצמאית.

<עמירם גיל: זה בדיוק הרעיון, ההפך, אם אתה מוציא את זה מוועדת הביקורת ונותן את זה לדירקטוריון הכללי, למליאה, אתה מחליש את זה.

<עמירם גיל: שם הדירקטורים שמונו על ידי בעל השליטה, אתה לא רוצה אותם.

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר כתוב פה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, שקט.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רוב, או בעצם כל חברי הוועדה, תומכים בכל ההליך הזה, אני לא בטוח שאנחנו חייבים בכל מקרה להחמיר.

משה גפני: החמרה במקרה הזה יכולה לגרום לכך שתהיה החלשה.

משה גפני: אנחנו כולנו מסכימים שיש חוסר אמון במערכת וכל מה שנלווה לעניין אבל על זה אמרו חז"ל "תפסת מרובה לא תפסת", שאז בסופו של דבר תגיע למצב שאתה מחליש את הכול.

משה גפני: אני אומר לחברים שלי שצריך לעשות את זה והיושב-ראש צודק.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אני רק רוצה - - -

משה גפני: אמרתי שהיושב-ראש צודק, למה הפסקת אותי?

ניסן סלומינסקי: ההפך, לא הפסקתי אותך, רציתי לבקש שירשמו את זה בפרוטוקול שחס ושלום לא ירשמו.

אראל מרגלית: אבל, גפני, הדוגמאות שנצבות כרגע בפנינו - - -

ניסן סלומינסקי: אראל, די, בוא נעצור.

ראובן ריבלין: הן זועקות.

ראובן ריבלין: לכולנו יש חוסר אמון מוחלט אבל לא יכול להיות שנהרוס דברים - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה לומר לפרוטוקול כדי שלא יישמע שוועדת הכספים – אני חושב שכולנו חושבים שישנם הרבה מאוד, ובטח הרוב מבעלי החברות ובעלי העסקים, שהם אנשים הגונים וישרים, אולי ישתמע מפה שאנחנו חושדים בכולם וכו' אז חס ושלום, ועדת הכספים רוצה מאוד שיקימו מפעלים ויפתחו, שתהיה כלכלה ושתהיה צמיחה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לשים לב - - -

מרב מיכאלי: לא מדובר רק על מפעלים, זה הכול - - -

ניסן סלומינסקי: גם מפעלים, גם וגם.

ניסן סלומינסקי: יש גם מפעלים, גם וגם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רק מודעים לזה שישנם עשבים שוטים שבהם אנחנו מטפלים.

מרב מיכאלי: זה לא עשבים שוטים, זו כל המערכת.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שכל המערכת.

מרב מיכאלי: אז אולי לפחות לתקופת המעבר שרשות ניירות ערך תצטרך לאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: מרב, החמרנו בתקופת המעבר.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: די, חבר'ה.

ניסן סלומינסקי: מרב, לתקופת המעבר החמרנו החמרה "נוראית", ועדת ביקורת היא שונה והיא רובה מיוצגת על ידי המיעוט וגם המציגים אותם זה המיעוט.

ניסן סלומינסקי: כלומר, המיעוט הם לא בעלי השליטה, הם השומרים הכי טובים ועליהם הטלנו חובה לבדוק או למכרז או כל הליך אחר שהוא טוב, ואם הם לא יעשו הם צריכים גם לדווח ואחר כך יש גם את - - -

מרב מיכאלי: לפרוטוקול, לא נחה דעתי.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מאה אחוז, זכותך.

מיכל בירן: האם דעתך נחה מתישהו?

מרב מיכאלי: לעיתים.

<רוני טלמור: אני אמשיך בהקראה.

<רוני טלמור: אני מבקשת להקריא ברצף גם את פסקה (2) וגם בעמוד הבא את פסקה (5), שהיא בעצם וריאציה לאותו עניין ואני אסביר אחרי שאני אקריא.

משה גפני: מה המצב החוקי היום?

ניסן סלומינסקי: היא תסביר את זה.

<רוני טלמור: ""זיקה" - כהגדרתה בסעיף 240(ב), ורשאי שר המשפטים, בהתייעצות עם רשות ניירות ערך, לקבוע כי עניינים מסוימים, בתנאים שקבע, לא יהוו זיקה.";" אני עוברת להקריא את פסקה (5) ואז אני אסביר הכול.

ראובן ריבלין: תיקון 16 גם מתייחס ל-240.

<רוני טלמור: ""זיקה" - כהגדרתה בסעיף 240(ב), ורשאי שר המשפטים, בהתייעצות עם רשות ניירות ערך, לקבוע כי עניינים מסוימים, בתנאים שקבע, לא יהוו זיקה.";" עכשיו אני אסביר.

<רוני טלמור: כמו שהתחיל חבר הכנסת ריבלין, במסגרת תיקון 16 נוספה האפשרות שדירקטורים חיצוניים לא ימונו בהצבעה של המיעוט בלבד.

ראובן ריבלין: בואי נקריא להם: בסעיף (ב) "אחרי "יחיד" יבוא "שהוא קרוב של בעל השליטה וכן מי - - -

<רוני טלמור: לא, זה לא זה.

ראובן ריבלין: אני מקריא את כל הסעיף.

<קריאה: תקריא את כל התיקון, רובי.

<רוני טלמור: בואו אני אסביר במילים שמבינים.

משה גפני: את יכולה להגיד לפני כן מה המצב החוקי הקיים, כללית?

משה גפני: יכול להיות בעל מניה - - -

<רוני טלמור: המצב החוקי הקיים הוא שהיום האפשרות למנות דירקטור בהצבעה של המיעוט בלבד נוספה לחוק אבל עדיין לא נעשה בה שימוש ולכן התיקון שאנחנו מתייחסים אליו מתייחס לשני המקומות שבהם החוק היום מאפשר את זה – ותכף אני אסביר – ואנחנו גם נשתמש בזה בהמשך בהוראת המעבר.

משה גפני: אבל יכול להיות היום - - -

<רוני טלמור: אני ממש אשתדל להסביר בצורה ברורה.

משה גפני: את הבנת אבל מה שאני שואל?

יצחק כהן: הבנו, תן לה להסביר.

<רוני טלמור: כן.

<רוני טלמור: במסגרת תיקון 16 נוספו שתי אפשרויות, שני מקרים שבהם דירקטור חיצוני מתמנה בידי המיעוט: יש מקרה חובה, כאשר מדובר בהארכת כהונה של דירקטור חיצוני.

<רוני טלמור: זאת אומרת, כחלק מהוראות החוק המחייבות, כאשר דירקטור חיצוני מסיים את כהונתו, גם אם בעל השליטה אינו מציע אותו לכהונה נוספת, המיעוט יכול להציע אותו ולבחור בו גם אם בעל השליטה לא תומך בו.

ניסן סלומינסקי: כדי להגן עליו שהוא יהיה עצמאי.

<רוני טלמור: זה החוק.

<רוני טלמור: מקום נוסף שזה נכנס בתיקון 16 זה באותן הוראות מומלצות בתוספת, ששם נאמר שחברות רשאיות לקבל על עצמן באופן וולונטרי את המנגנון שהמיעוט רשאי למנות את הדירקטורים החיצוניים לבד כבר מהכהונה הראשונה.

גילה גמליאל: אבל וולונטרי.

ניסן סלומינסקי: כן, זה החוק, עכשיו אנחנו מסירים.

גילה גמליאל: אבל החוק אומר "וולונטרי", אנחנו אומרים "לא וולונטרי".

<רוני טלמור: מכיוון שתיקון 16 נחקק בשנת 2011 וטרם עברו 3 שנים לגבי דירקטורים שהתמנו באותה עת, למיטב ידיעתי עדיין לא היו מקרים שבהם השתמשו בסעיף לגבי הארכת הכהונה.

<רוני טלמור: וגם, כמו שנאמר כבר בדיונים קודמים, אותן הוראות וולונטריות בתוספת בעצם לא אומצו ולכן גם במנגנון הזה לא נעשה שימוש.

<רוני טלמור: אבל, אחרי שתיקון 16 נחקק גילינו שיכולה להיווצר בעייתיות ושימוש לרעה במנגנון של מינוי על ידי המיעוט במצב שבו בעלי מניות בחברה מתחרים או בעלי קשרים עסקיים עם החברה והם ינסו למנות דירקטור מטעמם כדי לקבל דרכו יתרונות, בין אם זה סודות מסחריים ובין אם זה יתרונות אחרים לגבי מה שקורה בחברה, דברים שחשופים לדירקטורים אבל בעלי המניות לא חשופים אליהם.

<רוני טלמור: המידע שדירקטור רואה הרבה יותר רחב ממה שרואה בעל מניה.

משה גפני: אבל גם היום על פי החוק אסור לעשות את זה.

<רוני טלמור: מה זאת אומרת?

משה גפני: מותר למנות כך?

יצחק כהן: אבל לא יכולת למנות אותו.

<רוני טלמור: הוא לא יכול היה כי אם בעל השליטה היה שם ואם בעל השליטה התנגד למינוי לא היה רוב.

ראובן ריבלין: היה לו וטו.

<רוני טלמור: לכן אם בעל השליטה - - -

משה גפני: אני זוכר שאז קבענו שהוא לא יכול.

<אבי ליכט: זה לא היה אצלכם.

משה גפני: זה כן היה.

<אבי ליכט: ועדת חוקה.

<שגית אפיק: זה היה בחוקה, תיקון 16, זה חוק החברות.

משה גפני: אה, אני מערב.

משה גפני: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו גנבנו קצת מחוקה כי אנחנו - - -

משה גפני: זה דווקא לא שייך לאיסור של התורה "לא תגנוב" בגלל שאת זה מותר לקחת.

ניסן סלומינסקי: אם כבר זה "לא תגזול".

<קריאה: זה "לא תחמוד", משה.

יצחק כהן: זה "ועשית הישר והטוב".

<רוני טלמור: בצורה מאוד פשוטה, מה שהסעיפים האלה עושים זה אומרים שכאשר מישהו מהמיעוט משתמש בכוח שלו למנות דירקטור, הוא לא יכול למנות לא מתחרה ולא גורם שיש לו קשרים עסקיים עם החברה, בגלל שאותם גורמים, כאשר הם יושבים בדירקטוריון, עושים לחברה, לא רק לבעל השליטה, קודם כל לחברה עצמה בעיות.

אראל מרגלית: זה החברה בעצמה מגנה.

<רוני טלמור: נכון, אנחנו רוצים לתת את ההגנה הזאת לחברה בעיקר עכשיו, כאשר אנחנו נציע גם לתקופת המעבר שאותו מנגנון של מינוי בידי המיעוט יחול באותן חברות שכבה שלישית, ואנחנו נגיע לזה בהמשך כשנהיה בהוראת המעבר.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות, כמו שאנחנו מצד אחד שומרים על המיעוט נגד הבעלים ונותנים אפשרות למיעוט למנות, מצד שני אנחנו רוצים להגן ברמה מסוימת על הבעלים שלא ימנו מישהו שהוא "דווקא", מה שנקרא, שהוא מתחרה שלו, מישהו אחר שזה לא הוגן.

משה גפני: אני מציע אבל, אדוני היושב-ראש, שבמקרים החריגים שר המשפטים יכול לקבוע שאפשר למנות בהתייעצות עם הרשות לניירות ערך, צריך שיהיה באישור ועדת הכספים.

<רוני טלמור: לא, זו ועדת חוקה.

<רוני טלמור: זה הכול תקנות מחוק החברות ששייכות לוועדת חוקה.

משה גפני: לא חשוב, בזה אנחנו מטפלים.

<שגית אפיק: אתה מתכוון לסיפה בהגדרה של בעל מניה קשור או מתחרה?

<רוני טלמור: נכון.

עפר שלח: למה לא ועדת המדע והטכנולוגיה?

משה גפני: אפשר בוועדת המדע?

אראל מרגלית: אתה רוצה להביא מינוי דירקטורים בחזרה לאן?

משה גפני: זה מרוקן את החוק מכל תוקף.

משה גפני: המשמעות של העניין, יבוא שר משפטים שאתה לא סומך עליו, במקרה הנוכחי אולי אתה כן סומך, אבל יכול להיות - - -

<שגית אפיק: אבל זה קשר עסקי, תסתכל על איך שזה כתוב: "לא יהוו קשר עסקי עם החברה או תחרות בה".

<שגית אפיק: זה לא כזה פתח.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, רב משה, עצם זה שאתה רוצה להעביר את זה לוועדת המדע אומר שאתה מתכוון לפחות 4 שנים להיות שם, לפחות.

משה גפני: לא, לא, לא, למחוק את זה מהפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: 4 שנים.

משה גפני: לא אמרתי.

<אבי ליכט: אני יכול להעיר הערה?

ניסן סלומינסקי: על 4 שנים שלו בוועדת המדע?

מרב מיכאלי: רגע, גפני, ההלכה זה מדע?

<אבי ליכט: כל התקנות של חוק החברות מובאות לאישור ועדת החוקה.

<אבי ליכט: סעיף 366 לחוק החברות אומר שכל התקנות ממילא מובאות לאישור ועדת חוקה, אנחנו נמצאים שם הרבה עם תקנות.

<אבי ליכט: אין כוונה להתחמק פה מפיקוח פרלמנטרי, אם יהיו תקנות הן יובאו לאישור פרלמנטרי של ועדת חוקה.

משה גפני: אבל ב"זיקה" לא כתוב הרשות לניירות ערך?

<שגית אפיק: זה נכנס לחוק החברות, זה תיקון עקיף בתוך חוק החברות.

<שגית אפיק: סעיף התקנות הכללי שקיים שם חל גם על זה ולכן, כיוון שתקנות בחוק החברות הן באישור ועדת חוקה, גם זה יגיע לוועדת חוקה.

משה גפני: זה לא מתחמק מפיקוח פרלמנטרי?

<אבי ליכט: זה מה שאמרתי, חבר הכנסת גפני.

<שגית אפיק: מתחמק בפיקוח פרלמנטרי בוועדת המדע אבל לא מוועדת חוקה.

משה גפני: שלא יתחילו לצחוק פה על חשבוני, עם כל הכבוד, מה זה, אתם נגד מדע?

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: מי שר המדע עכשיו?

משה גפני: פרי.

מרב מיכאלי: המדע והחלל.

ניסן סלומינסקי: זה של השוויון?

משה גפני: השוויון זה אתם, כל הזמן שוויון.

יצחק כהן: הם הנטל, לא השוויון.

ניסן סלומינסקי: אל תאשר לו - - -

יצחק כהן: הם הנטל.

זהבה גלאון: את הנטל אתם מפילים אותנו.

משה גפני: עם מילה כזאת חסכנו רבע שעה של גפני.

עדי קול: לא חסכנו, קיבלנו.

ראובן ריבלין: פרופ' יעבץ היה אומר: מפא"י החטא והליכוד עונשו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהיום זה הפוך.

יצחק כהן: ואנחנו הקורבנות.

זהבה גלאון: אתם תמיד הקורבנות.

אראל מרגלית: תגידו תודה למפלגה שבנתה לכם מדינה.

עדי קול: אני רוצה לשאול, להיעזר בפרשנות לדברים של פרופ' גילה שכביכול מתייחס לתמנונים ולשאול האם אנחנו יכולים כאן למנוע מדירקטורים, במקרה הספציפי הזה, להיות בכמה חברות גם בענפים אחרים?

משה גפני: לא, איפה כתוב?

עדי קול: אני שואלת.

משה גפני: זה צריך להיות כתוב במפורש.

מרב מיכאלי: מפורש.

מרב מיכאלי: אני ביקשתי את זה מהיום הראשון, שיהיה יותר ברור.

משה גפני: אני לא משפטן, תשאלי אותם.

משה גפני: לא כתוב.

ניסן סלומינסקי: השאלה מה בדיוק אנחנו רוצים.

מרב מיכאלי: עדי כרגע עונה לנו סעיף שאומר שהם לא יכולים להיות צלובים גם בתוך הפירמידה ואת זה אנחנו חייבות להוסיף.

גילה גמליאל: על זה כבר דיברנו, על זה כבר הסכמנו שבשכבה הראשונה ובשכבה שנייה - - -

יצחק כהן: לא יכהנו אותם דירקטורים.

מרב מיכאלי: לא יכהנו אותם דירקטורים.

עדי קול: התחלתי ואמרתי שתגיד לי כנראה שזה לא קשור לפה אבל אני חושבת שזו הזדמנות, אם אנחנו עושים תיקון לחוק החברות, להגביל את מספר החברות שבהן דח"צים יכולים להיות דח"צים כי אני חושבת שחברות תמנון - - -

משה גפני: חברת הכנסת קול, את הכנת חוק בעניין הזה ואני חתמתי לך כמו רבים אחרים.

עדי קול: נכון, אז אני אומרת, בואו נחסוך - - -

משה גפני: זה יעבור בטוח.

משה גפני: לא חשוב, מה שעובר פה זה משהו אחר.

עדי קול: יש לי פשוט הצעת חוק כזאת ביד.

משה גפני: חברת הכנסת קול, מה שלא כתוב בחוק אין.

משה גפני: את יכולה להגיד שזה רעיון טוב, תשאלי אותם.

עדי קול: אז אני אומרת:

עדי קול: אם אנחנו מתקנים את החוק אני מציעה לחסוך את תהליך.

משה גפני: זהו, אז אין לך מה לשאול, תתקני.

עדי קול: הנה הצעת החוק, אני מניחה אותה פה על שולחנך.

<אבי ליכט: אל"ף, אני מודה לך, בראשית דברי אני הערתי - - -

גילה גמליאל: החוק הוא לא רלוונטי לכרגע.

עדי קול: הוא רלוונטי ועוד איך.

עדי קול: בגלל זה אמרתי פרשנות מרחיבה לדבריו של - - -

גילה גמליאל: אנחנו לא יכולים להעביר פה את כל החוקים של מי שנוגעים בדבר, צריך להתמקד בעיקר.

ניסן סלומינסקי: עדי, אבי, רגע.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אבי, בבקשה.

יצחק כהן: אפשר שאלה לאבי?

ניסן סלומינסקי: אבל רק שיענה לה.

בועז טופורובסקי: חכה, יש תור בשאלות.

ניסן סלומינסקי: שיענה לה ואחר כך.

עדי קול: גם לשאלה הזו ידעתי את התשובה אבל שאלתי אותו בכל זאת.

ניסן סלומינסקי: אבי, רות.

<אבי ליכט: אין לי אלא לחזור על הדברים שאמרתי כי ידעתי שזה יבוא.

<אבי ליכט: שוב, יש כל מיני רעיונות איך לתקן את חוק החברות בהרבה מאוד היבטים.

<אבי ליכט: חלק מההצעות הן הצעות טובות, חלק מההצעות הן הצעות עוד יותר טובות אבל כל מה שאני אומר, בואו נזכור שאנחנו דנים עכשיו בחוק הריכוזיות ולא בחוק החברות ואם יש הליך מסודר, יש הצעות חוק פרטיות, יש הצעות חוק ממשלתיות, אני מוכן לשמוע כל הצעה, אבל אני לא חושב שזה נכון עכשיו.

עדי קול: אני רק רוצה לחסוך לך בגלל שאמרת שאתה לא רוצה לפתוח את החוק, אז אמרנו, אם כבר פתחת בוא ניכנס בדלת הזאת.

עדי קול: זה מה שניסיתי לעשות.

ראובן ריבלין: אבל יש דבר - - -

ניסן סלומינסקי: רובי, רובי, יש כאלה שביקשו.

בועז טופורובסקי: אני רוצה רק לוודא, רשום: שאינו בעל זיקה במועד המינוי או שנתיים שקדמו למועד המינוי – יש הוראה שמונעת זיקה גם אחרי המינוי?

<אבי ליכט: לא הבנתי את השאלה, סליחה.

בועז טופורובסקי: אסור שתהיה זיקה לבעל מניה קשור או מתחרה במועד המינוי או בשנתיים שקדמו למינוי, אני רק מוודא שיש הוראה שמונעת זיקה גם אחרי המינוי?

<אבי ליכט: ודאי, זה מכוח קל וחומר.

<אבי ליכט: אנחנו לא רוצים שיהיה לו לפני, אבל אם הוא מפתח תוך כדי - - -

בועז טופורובסקי: כוח קל וחומר, אבל יש הוראה שקובעת את זה?

זהבה גלאון: יש סעיף בחוק כוח קל וחומר.

ניסן סלומינסקי: הוא צודק, זו הערה נכונה שאני חושב ששווה להוסיף אותה.

<אבי ליכט: אנחנו נבדוק את זה, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אבי, הכלל אומר שאין עונשין מן הדין, כלומר, לא עונשין מדין קל וחומר אז כדאי שיהיה רשום גם אם ההיגיון אומר קל וחומר שאסור שתהיה לו זיקה לאחר מכן, שווה שיהיה כתוב.

<אבי ליכט: אנחנו נבדוק את זה ואנחנו נחזור אליכם עם תשובה, בסדר?

קארין אלהרר: מה היתה השאלה?

ניסן סלומינסקי: הוא שאל: כתוב שאסור יהיה לאותו אחד זיקה שנתיים לפני ותוך כדי, אז הוא שואל שאלה נכונה, נניח שעכשיו הוא נקי אבל בעוד שנה הוא מתחיל לפתח זיקה, אז אומר אבי בצדק: כל שכן, הוא אומר כל שכן שאסור.

באסל גטאס: החוק אוסר עליו.

ניסן סלומינסקי: אבל אמרנו: יש כלל בהלכה שלא עונשין מן הדין, כלומר צריך שיהיה כתוב.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

<אבי ליכט: אני רוצה לבדוק, אני לא רוצה לענות תשובה בלי לבדוק.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, בסדר.

ראובן ריבלין: אבי ליכט, אני רוצה בהמשך לתשובה לשאול - - -

ניסן סלומינסקי: אבי, אתה בבעיה, כשהוא אומר "אבי ליכט" אתה בבעיה.

ראובן ריבלין: נכון, עו"ד ליכט.

ניסן סלומינסקי: יותר גרוע אפילו.

ראובן ריבלין: האם אתה אומר לנו בתשובתך שחוק הריכוזיות הוא חוק ספציפי שיכול להיות מנוגד להוראות חוק החברות בנושא הכללי?

ראובן ריבלין: זאת אומרת, האם פה מדובר בחוק ספציפי שגובר על חוק הכללי או האם נצטרך לתקן כל מה שנתקן פה גם בחוק החברות?

<אבי ליכט: לא, לא.

ראובן ריבלין: אז תבהיר את זה, בבקשה.

<אבי ליכט: אני אסביר בצורה ברורה.

ראובן ריבלין: שלא נשגע את כל המשק.

<אבי ליכט: לא, אין שום כונה לשגע ולכן בתחילת הדברים אני אמרתי את זה.

<אבי ליכט: חוק הריכוזיות ברובו המוחלט, וגם ראיתם את זה מבחינת היקף הדיונים, הפרק הזה עוסק רק במבנים פירמידייאלים, זה עיקר עיסוקו, אבל בשולי ועדת הריכוזיות עלו עוד נושאים שהם רלוונטיים לכל החברות במשק ואת זה אנחנו עושים באמצעות תיקונים עקיפים לחוק החברות ואז זה חל על הכול.

<אבי ליכט: עיקר החוק חל רק על חברות פירמידייאליות ומה שחל על חברות פירמידייאליות זה חוק נפרד ולא יחול על כלל החברות במשק.

ראובן ריבלין: גם על שתי השכבות חוק זה ימשיך לחול גם אם הוא עומד בניגוד לחוק החברות.

<שגית אפיק: הוא לא בניגוד.

<אבי ליכט: הוא לא בניגוד, אין ניגוד, זה הכול הוספות.

<שגית אפיק: בדיוק, זה הכול הוספות.

<שגית אפיק: גם בתחילת הפרק, בפרשנות - - -

ראובן ריבלין: חברים, הוא לא בניגוד כרגע אבל הוא בהחלט, בהצעות שמגיעות לכאן, יכול להיות בניגוד גמור.

<אבי ליכט: למה?

ראובן ריבלין: אם למשל הרכב הדמ"צים או הרכב ועדת הביקורת ישתנה בין חוק החברות לחוק שאנחנו מגבשים כאן ייווצר מצב שבו יש שתי מערכות, אחת חלה על השכבות שהן גם תמשכנה להתקיים על פי הצעתנו שתהיינה שתי שכבות.

ראובן ריבלין: שתי שכבות לא מבטל את השכבות, שתי השכבות תמיד תמשכנה להיות אותן הוראות שחלות בקשר לכל היחסים ההדדיים בין השכבה הראשונה לשכבה השנייה.

ראובן ריבלין: והיום יש לנו בעיה גם עם נושא האג"חים שהיא עדיין ב"צריך עיון" עם הצעות כאלה או אחרות.

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה יוצרים מצב שבו השוק יכול להיות פתאום במצב של אי הבנה מוחלטת.

<אבי ליכט: אני רוצה להבהיר.

<אבי ליכט: אני לא סבור כך, אני רוצה להסביר.

גילה גמליאל: תיווצר פה בהירות בחוק, אני לא רואה פה בעיה.

ראובן ריבלין: אין בהירות אבל בחוק.

גילה גמליאל: זה מה שאני אומרת.

<אבי ליכט: יש את השכבה הבסיסית - - -

ראובן ריבלין: חברים, צריכים להיות גם אחראיים, אנחנו רוצים לעשות דבר חשוב, להילחם בהשפעה של הון על שלטון אבל עם זה לא ללכת ולהרוס את הכול.

ראובן ריבלין: יש לנו מערכת של חברות, אנחנו לא יכולים לבוא ולומר להן: יאללה, לכו – אנחנו לא רוצים את זה.

ראובן ריבלין: יש לנו הון ושלטון - - -

זהבה גלאון: למה זה הורס?

זהבה גלאון: רובי, אני לא מבינה.

מרב מיכאלי: רובי, לא מדובר בהרס, באמת.

ראובן ריבלין: הלוואי והייתי יכול להסביר לכם.

ניסן סלומינסקי: טוב, די.

ראובן ריבלין: יש עסקאות בעלי עניין שהן חשובות ביותר שבלעדיהן לא יהיו - - -

ניסן סלומינסקי: אמת, לכן לא רצינו לאסור.

<שגית אפיק: אבל זה חל על כולם.

ניסן סלומינסקי: רובי, לכן לא רצינו לאסור באופן מוחלט אלא בהחמרות שלנו.

ניסן סלומינסקי: רוני, תמשיכי.

<רוני טלמור: אני בעמוד 9, אני מקריאה את פסקאות (3) ו-(4) ברשותך.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, חזקה על רוני שהיא קוראת והיא מסבירה.

זהבה גלאון: אבל למה "כפי שיקבע השר"?

זהבה גלאון: אנחנו כבר מקבעים עכשיו את הכול, למה השר צריך לקבוע אחר כך?

ניסן סלומינסקי: רגע, תנו לה להסביר.

ניסן סלומינסקי: תן לה להסביר.

משה גפני: מה את מסבירה עכשיו?

<שגית אפיק: פסקה (3).

ניסן סלומינסקי: היא מסבירה עכשיו, רב מוישה, רק נשמע את ההסבר ואחר כך אם יהיו שאלות בכבוד.

משה גפני: יכול להיות שלא יהיו שאלות, רק שתסביר.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, לכן היא תסביר ונשמע.

ניסן סלומינסקי: כן, רוני.

<רוני טלמור: פסקה (3) מתקנת את הרישה של סעיף 270 בחוק החברות, שהוא הסעיף שמגדיר אלו עסקאות של החברה טעונות אישורים מיוחדים, הסעיף שמונה את העסקאות עם בעלי שליטה, עם דירקטורים ועם נושאי משרה אחרים בחברה, שאלה בעצם העסקאות שלכל סוג של עסקה כזאת יש מנגנון אישור מיוחד.

<רוני טלמור: אנחנו התמקדנו – אני אומרת את זה כדי לעשות סדר – מה שדיברנו קודם נגע לעסקאות עם בעל שליטה, עכשיו הרישה של הסעיף היא כזאת: "עסקאות של חברה המפורטות להלן טעונות אישורים כקבוע בפרק זה ובלבד שהעסקה אינה פוגעת בטובת החברה".

<רוני טלמור: התיקון שאנחנו מציעים פה הוא בעצם תיקון סמנטי.

ניסן סלומינסקי: הוא החמרה.

<רוני טלמור: הוא לא החמרה בעינינו משום - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הוא טוב בהחמרה מסוימת.

<רוני טלמור: משום שלמרות שהנוסח אמר שהחברה אינה פוגעת בטובת החברה, המציאות היא שבגלל חובות האמון של הדירקטורים ובגלל שהמציאות היא מציאות של טוב ולא טוב ואין באמת את אותה נקודה שבה החברה אדישה לעסקה, המציאות היא שבעצם עסקאות צריכות להיות לטובת החברה בכל מקרה.

<רוני טלמור: אני גם התייחסתי לזה קודם כדבר מובן מאליו כשהסברתי את העסקאות.

<רוני טלמור: לכן אנחנו חושבים שהתיקון של הרישה הוא חשוב כדי שהדברים יהיו ברורים ויאמרו בצורה פשוטה.

משה גפני: למה נזכרתם בזה עכשיו, למה לא בחוק החברות?

<אבי ליכט: אמרתי שוב, אנחנו חוזרים לעניין עסקאות בעלי שליטה, יש פה בעצם – אני לא יודע כמה המשמעות המשפטית של הדבר הזה חשובה אבל אנחנו רוצים - - -

משה גפני: יש הבדל, כמו שניסן אמר, יש הבדל, זה לא אותו דבר.

<אבי ליכט: כתבנו שזו הבהרה אבל בעיני יש פה עניין סמנטי חשוב, לומר: עסקאות בעלי עניין לא צריכות לא לפגוע בחברה, הן פשוט צריכות להיות לטובת החברה.

<אבי ליכט: צריך להגיד את זה בצורה מפורשת.

ניסן סלומינסקי: צריכות להיות אך ורק לטובה, אחרת הן לא יהיו.

ראובן ריבלין: זה המובן מאליו.

זהבה גלאון: אבל יש לי שאלת תם, לא כל עסקה צריכה להיות לטובת החברה?

גילה גמליאל: אז זה מה שהוא אומר, הוא מחזק אותך.

ראובן ריבלין: הוא אומר, המובן מאליו.

ניסן סלומינסקי: זהבה, בחוק היה כתוב" "שלא יהיו לרעת" ואנחנו עושים את זה בצד החיובי שזה הרבה יותר חזק.

משה גפני: מה כתוב בחוק?

משה גפני: מה למשל?

משה גפני: אחרי זה, על איזה עסקאות מדובר בחוק?

<אבי ליכט: זה מה שדיברנו.

<שגית אפיק: עסקה של חברה עם נושא משרה.

משה גפני: למשל, תני לי דוגמה.

<רוני טלמור: עסקה של חברה עם נושא משרה בה וכן עסקה של חברה עם אדם אחר שנושא משרה אישית - - -

יצחק כהן: זה בעלי עניין.

משה גפני: יכול לבוא מישהו ולהגיד שהמינוי לא לטובת החברה, זה לא פוגע בחברה אבל זה לא לטובת החברה?

<שגית אפיק: אז זה ידרוש אישור.

ניסן סלומינסקי: אז לכן אנחנו דורשים שיהיה לטובה.

משה גפני: אז עכשיו זה יפסול את זה.

גילה גמליאל: בדיוק, בדיוק.

משה גפני: ההבדל הוא מהותי, זה לא מה שהמשפטנים אמרו.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים אתך.

משה גפני: יש פה הבדל דרמטי.

גילה גמליאל: יש פה באמת הבדל דרמטי, זה משפט שנשמע זניח אבל הוא אכן דרמטי.

ניסן סלומינסקי: אמת, דרמטי, נכון.

<אבי ליכט: אני רוצה להבהיר.

משה גפני: לא, אבי, אתם אמרתם שאין הבדל מבחינה משפטית.

<אבי ליכט: חבר הכנסת גפני, אני רק רוצה להגיד: החידוד שעשית הוא חידוד נכון אבל אנחנו רק רוצים שיהיה ברור שזה המצב המשפטי כבר היום כדי שלא יהיה מצב - - -

משה גפני: מה שאתם חושבים לא רלוונטי.

משה גפני: אם מישהו היה הולך לבג"ץ לפי החוק הקיים והיה אומר שהמינוי של הדירקטור ההוא לא פוגע בחברה הוא עומד - - -

ניסן סלומינסקי: עזבו, חבר'ה, אנחנו עכשיו מתווכחים ויכוח תיאורטי.

גילה גמליאל: נכון, עכשיו השינוי ממש מחמיר את זה.

ניסן סלומינסקי: השינוי הוא יותר טוב וזה בסדר גמור, די.

אלעזר שטרן: דרמה זה עניין של הפוליטיקאים, לא של המשפטנים.

ניסן סלומינסקי: גם משפטנים.

משה גפני: מה דרמה?

משה גפני: אתה עוד תגיע למסקנה שיש פוליטיקה אצל המשפטנים, יש דברים רציניים אצל הפוליטיקאים.

ניסן סלומינסקי: מוישה, אצל המשפטנים אין פוליטיקה.

מרב מיכאלי: אני אגיד לך, אלעזר בא הצבא, בצבא אין פוליטיקה אז הוא לא מעלה על דעתו פשוט.

משה גפני: לא המקרה הזה כמובן.

ניסן סלומינסקי: רבותי, רב מוישה.

ראובן ריבלין: משה, מה זה?

ניסן סלומינסקי: רב מוישה, מחקנו מהפרוטוקול את הנושא של פוליטיקה אצל משפטנים, לא יעלה על הדעת שיש שם.

משה גפני: וגם לא רצינות אצל פוליטיקאים.

ניסן סלומינסקי: רוני, תמשיכי.

משה גפני: ניסן, אני רק רוצה לחדד את זה, זה הבדל שמחמיר עם הנושא בכל חוק החברות.

ניסן סלומינסקי: אמת, לטובת העניין.

זהבה גלאון: אבי, לא השבת למה הכול יקבע על ידי השר.

<אבי ליכט: עוד לא השבתי כי עוד לא הצלחתי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, שקט.

<שגית אפיק: תסבירי את 350יח, מינוי מומחה.

<אבי ליכט: כן, אני אסביר.

<אבי ליכט: הנושא הזה הוא לא קשור, פשוט לא קשור.

<אבי ליכט: כמו שחברת הכנסת גלאון ציינה, נחקק לפני קצת פחות משנה תיקון שעוסק בהסדרי חוב וקובע בעיקר שברגע שמתחיל משא ומתן להסדר חוב צריך למנות מומחה מטעם בית משפט שיבדוק את התהליך ויפקח עליו ובסוף יגיש חוות דעת.

<אבי ליכט: אנחנו כתבנו בסעיף 350יח שהמומחה יהיה בעל מומחיות חשבונאית ופיננסית כמשמעותה לפי סעיף 240(א) ובעל ניסיון מתאים.

<אבי ליכט: אחרי החקיקה ואפילו תוך כדי החקיקה, וגם אני יכול להגיד לכם שנפגשתי השבוע עם שופטים בקשר לתיקון הזה וגם הם העלו את הבעיה הזאת, שזה קצת מגביל, שיכולה להיות סיטואציה שאנחנו צריכים סוג אחר של מומחה, למשל אם עיקר הבעיה בהסדר שמתגבש היא לא שאלה כלכלית דווקא אלא למשל שאלה משפטית.

ראובן ריבלין: מי קובע מתי יצטרכו מומחה?

<אבי ליכט: בית המשפט קובע.

<אבי ליכט: אז גם השופטים אמרו לנו, ושמענו את זה גם מהשוק ומלשכת עורכי הדין, שאנחנו קצת מגבילים מדי.

<אבי ליכט: ולכן מה שאנחנו רוצים פה זה - - -

משה גפני: זו הקלה.

<אבי ליכט: לא, זו לא הקלה.

ניסן סלומינסקי: זו לא הקלה, לתת אופציה, זו לא הקלה.

גילה גמליאל: זו לא הקלה, זה לתת אפשרויות.

משה גפני: אני לא נגד.

ניסן סלומינסקי: לפעמים מישהו שיש לו כישורים חשבונאיים לא יידע - - -

משה גפני: דבר בהווה, יש לו ידע - - -

ניסן סלומינסקי: הוא לא ידע כשהבעיה היא דווקא בעיה - - -

משה גפני: אם הוא אדם שלא עומד - - -

גילה גמליאל: גפני, לא צריך להתווכח על כל דבר, בואו נתמקד בדברים העיקריים.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר.

משה גפני: אבל צריך לדעת מה שאנחנו עושים כאן.

גילה גמליאל: אבל בוא נתקדם, חבל, עוד מעט נגמר הזמן, יש מליאה.

משה גפני: שנדע מה אנחנו אומרים.

<אבי ליכט: מה שאנחנו עושים פה בעצם, אנחנו נותנים לשר המשפטים באישור ועדת החוקה אפשרות להוסיף עוד כשירויות ועוד סוגים של בעלי תפקיד שיהיו בנוסף על המומחה הפיננסי.

<אבי ליכט: ואני אומר לכם כבר עכשיו שמה שאנחנו חושבים לעשות בין היתר זה להוסיף גם עורכי דין עם התמחות בתחום הזה כדי שבמקרים המתאימים שבית משפט ירגיש שלזה הוא זקוק הוא יוכל למנות גם עורכי דין.

זהבה גלאון: אבל רצינו למנוע את העניין הזה של מינוי של עורכי דין שהם משרתים בעלי עניין, זה היה חלק - - -

משה גפני: ראית שזו הקלה?

<אבי ליכט: לא, זו לא הקלה, אני לא חושב.

משה גפני: זו הקלה.

זהבה גלאון: חשבתי שתגיד פסיכולוגים אנחנו רוצים - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה המחוקק קובע, זהבה.

זהבה גלאון: כמו שהיה בחוק הקודם.

<אבי ליכט: לפעמים יכול להיות שבהסדרי חוב מסוימים אולי צריך - - -

ניסן סלומינסקי: לא לפעמים, הרבה פעמים, הרבה פעמים.

ניסן סלומינסקי: אבל זה השופט קובע, זהבה, אנחנו נותנים כאן אופציה לשופט.

משה גפני: מה השופט?

משה גפני: מה השופט?

משה גפני: אתה מחוקק, מה השופט?

ניסן סלומינסקי: אתה נותן אופציה לשופט, אתה לא מגביל אותו.

זהבה גלאון: לא, אתה נותן אופציה לשר לפתוח – כמו עורכי דין.

זהבה גלאון: כל הדיון שעשינו, אנחנו חוזרים אחורה.

<אבי ליכט: לא, אנחנו לא חוזרים.

זהבה גלאון: כל הדיון רצינו למנוע את העניין הזה, יש שיקול דעת ואנחנו עכשיו מכניסים לו עורך דין בדלת האחורית.

ניסן סלומינסקי: מי הבוחר?

ניסן סלומינסקי: השופט?

<אבי ליכט: השופט.

ניסן סלומינסקי: אז השופט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נותנים אופציה נוספת לשופט אם הוא חושב שבמקרה הספציפי הזה הכישורים הנדרשים אלה לא כישורים חשבונאיים אלא כישורים של פסיכולוג נניח, אז הוא יכול למנות מישהו עם כישורים כאלה.

באסל גטאס: אבל אתה לא עושה את זה, אתה מגביל או חשבונאי או עורך דין.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא נתן דוגמה, הוא רק נתן כדוגמה.

<אבי ליכט: אמרתי איך אנחנו חושבים, הסעיף הוא סעיף - - -

גילה גמליאל: מה שבית משפט ירגיש צורך.

ניסן סלומינסקי: מה שהשופט ירגיש.

<אבי ליכט: שניה, אני רוצה להסביר.

<אבי ליכט: הסעיף הוא סעיף הסמכה להתקין תקנות באישור הוועדה כדי לתת לנו את האפשרות לבחון את זה עכשיו ולראות איזה מקרים.

<אבי ליכט: אנחנו אומרים שמה שיש לנו בקנה, מה שאנחנו חושבים עליו, זה עורכי דין, אבל יכול להיות שיהיו סיטואציות ואולי נתקן תקנות שנוסיף עוד בעלי מקצוע.

<אבי ליכט: זה לא סוגר.

<אבי ליכט: זה לא "או-או" אלא רק אפשרות.

משה גפני: כן, ברור.

משה גפני: אנחנו רשמנו לנו שאתם - - -

ניסן סלומינסקי: רב משה, רב משה.

משה גפני: רק הערה, הערה.

ניסן סלומינסקי: אבל רב יצחק ביקש והוא מצביע כבר כמה זמן ולא נעים.

משה גפני: קריאת ביניים, קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: מוישה, אתה מנהל את הישיבה משם עכשיו במקום מפה?

ראובן ריבלין: רק שנדע את כללי המשחק.

ראובן ריבלין: אני מבקש רשות דיבור, מוישה.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך רשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: רב יצחק.

יצחק כהן: אמנם מציון תצא תורה, בדקתם מה קורה עם העולם גם לגבי עסקאות בעלי עניין?

ראובן ריבלין: שם יש תמנונים.

יצחק כהן: למשל בארצות ברית.

יצחק כהן: עלינו, כחברי כנסת, חלים כללים של ניגודי עניינים כאלה מרחיקי לכת, פה מיליארדים זזים מצד לצד.

יצחק כהן: קודם כל, מה בדקתם בארצות הברית?

<אבי ליכט: בארצות הברית אני לא זוכר עכשיו בדיוק את ההסדר, ההסדר הרבה יותר מקל מישראל לגבי אישור עסקאות בעלי עניין, נקודה.

<אבי ליכט: שם זה גם קצת שונה כי לרוב החברות אין בכלל בעל שליטה אז זה הסדר אחר.

יצחק כהן: אז אולי כדאי ללמוד מהם.

<אבי ליכט: אז אני אומר שההסדר שלנו הוא מאוד מחמיר ביחס לעולם בעסקאות בעלי עניין.

ניסן סלומינסקי: זהבה, בבקשה.

זהבה גלאון: אבי, אני רוצה לשאול אם אתה יכול לסבר את אוזנינו מה היה השיקול אז כשהחלטנו שבית המשפט ימנה נאמן מסוג מסוים וכמה עסקאות כאלה עמדו עכשיו על הפרק שהמינוי ההוא לא נותן להם מענה, שפתאום דרך החוק הזה, בדלת האחורית, שהשר יתקין תקנות.

זהבה גלאון: פתאום אנחנו גם נשנה דברים שקבענו.

<אבי ליכט: אני אסביר.

<אבי ליכט: זה נכון שכשבנינו את המודל של מינוי מומחה רצינו למקד אותו בנושאים כלכליים כי חשבנו שהבעיה בהסדרי החוב, הבעיה האמיתית, היא המורכבות של ההסדרים ורצינו שיהיה איש כלכלן מומחה שהוא זה שיעשה את זה ובו התמקדנו.

<אבי ליכט: זה מה שהיה על השולחן.

<אבי ליכט: אבל גם כשהתחילו ההסדרים, ואני אומר לך שאפילו במפגש שהיה לנו עם שופטים רק ביום שני, שבגלל זה באותו יום לא באתי לוועדה, הם אמרו לנו שזה לא נכון ליצור כלל גורף לכולם, שיש להם הסדרים שהמוקד הכלכלי קיים אבל הוא לא ה"אישו".

<אבי ליכט: לפעמים יש גם דברים אחרים.

<אבי ליכט: וגם, מכיוון שהשוק הזה הוא שוק יחסית מצומצם, זה שהגבלנו את זה רק לזה יוצר תופעה של שחקן חוזר, ששוב ושוב מתמנים אותם מומחים.

<אבי ליכט: מה שהם ביקשו מאתנו היה: תנו לנו את האפשרות לבחור, תרחיבו לנו את המגוון, גם כדי שנוכל להתאים את זה לסוג ההסדר הספציפי וגם שיהיה לנו יותר מבחר שלא תהיה אותה סיטואציה כמו שכבר היה לנו פסק דין שבית משפט אמר: די, עד כאן, המומחה הזה כל הזמן בא לי, עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, אני רוצה מישהו אחר.

<אבי ליכט: לכן הרעיון הוא פשוט לפתוח, אנחנו לא רוצים לשנות את הפוקוס של הסדרים.

ראובן ריבלין: המומחים יהיו ברשימה סגורה?

<אבי ליכט: לא.

ניסן סלומינסקי: וזה גם לא בהכרח הנאמן שדיברנו פה בכלל לגבי השכבות.

<אבי ליכט: לא, זה לא נאמן, לא קוראים לו נאמן, קוראים לו מומחה.

זהבה גלאון: אז הוא נכנס פה?

ניסן סלומינסקי: זהבה, זה לא הנאמן, הוא הסביר שזה לא שייך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הערה אני יכול?

ניסן סלומינסקי: זה לא שייך לפה ממש.

<שגית אפיק: זה לא קשור בכלל.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רק הערה, הערה ביקשתי.

ניסן סלומינסקי: דקה.

משה גפני: הערה.

ניסן סלומינסקי: אם זה משפט רק כי עברנו את הזמן.

משה גפני: משפט.

משה גפני: זהבה, אני מודה לכם על מה שאתם מכניסים כאן, אתם פשוט אומרים לוועדה: בהמשך אנחנו נוכל גם להכניס נושאים נוספים שהם לא בדיוק החוק עצמו מפני שיש לי כל מיני רעיונות להוסיף.

מרב מיכאלי: למשל רב ענפיות אופקית.

ניסן סלומינסקי: לא למשל, רבותי, לא למשל.

ניסן סלומינסקי: מרב, סליחה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא ביקשנו אז ממילא לא קיבלנו אישור להאריך את הישיבה אז אנחנו צריכים לסיים אותה כי המליאה מתחילה.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להזכיר לציבור שביום ראשון ב-10:30 אנחנו ממשיכים ובעזרת השם אני מקווה שנוכל לסיים את הדיון בפרק של הפירמידות.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, אם אפשר להצביע בסוף.

ניסן סלומינסקי: לא, לא בסוף.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שאחרי כל פרק נצביע.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

ניסן סלומינסקי: כי יכול להיות שההמשך - - -

משה גפני: נראה את התמונה הכוללת.

משה גפני: למה זה ככה, כי יותר קל לכם?

ניסן סלומינסקי: רב מוישה, רק רגע.

גילה גמליאל: גפני, בשביל להתקדם צריך כבר לסגור דברים.

משה גפני: אבל למה לסגור?

משה גפני: לראות את התמונה הכוללת.

ניסן סלומינסקי: מה שאמרתי שיכול להיות שלא נספיק לגמור וחוק ההסדרים - - -

משה גפני: אני אבל מבקש, אני חושב - - -

ניסן סלומינסקי: דקה, אני מסביר.

ניסן סלומינסקי: וחוק ההסדרים יבוא באמצע ואז ההמשך של חלקים אחרים ידחה או - - -

משה גפני: אבל אפשר להחליט שגמרנו את הפרק וזהו.

ניסן סלומינסקי: לא, אין כזה דבר "וזהו".

ניסן סלומינסקי: ברגע שלא הצבעת אז הכול יתחיל מהתחלה.

יצחק כהן: מתי תהיה ההצבעה?

יצחק כהן: מתי הדד-ליין?

ניסן סלומינסקי: אמרתי, להערכתי ההצבעה תהיה ביום שני.

יצחק כהן: לא ביום ראשון?

ניסן סלומינסקי: יום ראשון, מאחר וזה לא יום של הכנסת אז אני לא עושה.

ניסן סלומינסקי: יום ראשון נסיים את הכול, נרכז את זה, נכין, וכשתהיה הצבעה תהיה הצבעה בלבד, בלי דיונים.

ניסן סלומינסקי: יעלה הנושא, אם תהיה הסתייגות, הצבעה, נושא, הצבעה וכו'.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.