ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 20, 2013-05-30 09:00

אבישי ברוורמן: בוקר טוב.

אבישי ברוורמן: אני מודה גם לחברי הכנסת ולנציגי "בטר פלייס", המפרק, ובמיוחד לאנשי ועד העובדים ולאותם אלה שנתקעו עם המכוניות החשמליות ולא ברור להם מה יקרה איתם.

אבישי ברוורמן: מטרת הדיון היא לא לדון בחזון ושברו.

אבישי ברוורמן: לא מדוע היה חזון, לא הצליח – השיחות האלה יקוימו בזמן ובמקום אחר לגבי כל הנושא של תעשיות העתיד הישראליות.

אבישי ברוורמן: יש לנו פה גם פאנל ב-10 ביוני שבו אנחנו נפרדים מפרופ' פישר, ואנחנו מדברים על עתיד התעשייה הישראלית, איזה סוג תעשייה אנחנו צריכים לבנות כאן.

אבישי ברוורמן: התכנסנו כאן משום שאותם קרוב ל-1,000 לקוחות שנתקעו עם רכבים מרגישים שאין להם כתובת, אין להם פיצוי, אין להם עזרה – כעניים בפתח.

אבישי ברוורמן: השירות הייחודי של "בטר פלייס" הוא אותן תחנות החלפה של הסוללות.

אבישי ברוורמן: יש 38 תחנות כאלה פרוסות ברחבי הארץ ואני מניח שיגידו עכשיו שזה לא כלכלי להחזיק את התחנות האלה.

אבישי ברוורמן: מצד שני, ללא התחנות האלה הטווח הריאלי של מכונית "בטר פלייס" הוא 120 קילומטר – עד 120.

אבישי ברוורמן: מה יעשו הלקוחות שזו מכוניתם היחידה, לא רק כשהם נוסעים בתוך תל-אביב, ויוצאים לטיול בצפון?

אבישי ברוורמן: הם תקועים.

אבישי ברוורמן: לגבי המפרק, הסוללה ברכבים שייכת ל"בטר פלייס" ולחברת "רנו".

אבישי ברוורמן: האם יש בכוונת המפרק לקחת את הסוללות מהלקוחות?

אבישי ברוורמן: האם הנושא הזה יוסדר?

אבישי ברוורמן: האם הלקוחות יקבלו את הסוללות כעת בחינם כפיצוי על הנזק או ייאלצו לרכוש אותן?

אבישי ברוורמן: האם כל נושא החלפים והשירות לאוטו נפתר או פתיר?

אבישי ברוורמן: מי יהיו הבעלים של אותן עמדות הטמעה בבתים כמו הסוללות, הלא זה רכוש של "בטר פלייס"?

אבישי ברוורמן: חברת חשמל תקנה אותם?

אבישי ברוורמן: לקוחות קנו חבילות טעינה מ"בטר פלייס", שילמו מראש את הכסף.

אבישי ברוורמן: שילמו ל"בטר פלייס" על החשמל מראש ו"בטר פלייס" העבירה את התשלומים לחברת חשמל.

אבישי ברוורמן: האם עכשיו כשהחבילות לא שוות יותר כלום אפשר להפסיק את החיובים?

אבישי ברוורמן: האם יחזירו להם את הכסף?

אבישי ברוורמן: האם החברה תצהיר שמי שתקוע עם האוטו אפשר להחזיר את האוטו ולקבל את הכסף חזרה?

אבישי ברוורמן: אני שם את כל השאלות לגבי נציגי "החברה לישראל".

אבישי ברוורמן: יש נקודה שדיברו עליה יחסית מעט השבוע והיא מאוד מטרידה רבים ואותי בפרט.

אבישי ברוורמן: הפטנטים של "בטר פלייס" לא רשומים, ואני חוזר: לא רשומים בחברות שפושטות את הרגל בישראל ולא בדנמרק.

אבישי ברוורמן: אני מבין שיש חברה נוספת שרשומה במקום אחר והיא מחזיקה את הפטנטים שכמובן שווים כסף.

אבישי ברוורמן: אני מניח שהבעלים של "החברה לישראל" רוצים לעשות בהם שימוש.

אבישי ברוורמן: ייתכן שהם ימכרו את זה או שיקימו חברה בסין.

אבישי ברוורמן: זה בעייתי משום שבפירוק, ואני מדבר פה על המפרקים, הנכס הזה יכול לשמש גם כפיצוי לקוחות.

אבישי ברוורמן: אבל אם זה חברה שבכלל לא נמצאת פה בחברה ונמצאת במקום אחר, ולא חלק מהמשחק הזה והיא שווה כסף, אז אנשים בעתיד ימכרו אותם, אבל הלקוחות יישארו ללא משען וללא תמיכה.

אבישי ברוורמן: מה יקרה עם העובדים שהועסקו ב"בטר פלייס"?

אבישי ברוורמן: האם יישמרו על הזכויות שלהם?

אבישי ברוורמן: האם תשולם להם המשכורת של חודש מאי?

אבישי ברוורמן: לגבי נציגי משרד התחבורה.

אבישי ברוורמן: מיהו נציג משרד התחבורה כאן?

<אבנר פלור: מהנדס אבנר פלור, מנהל אגף הרכב.

אבישי ברוורמן: תודה, אבנר.

אבישי ברוורמן: יש במשרד התחבורה ערבות של "בטר פלייס" שכל יבואן צריך להפקיד.

אבישי ברוורמן: האם יש כוונה לחלוט חלק מהערבויות ולאיזו מטרה?

אבישי ברוורמן: ולנציגי היבואנים – יש פה נציגי יבואנים נוספים או שהיום אינם?

<קריאה: כן.

אבישי ברוורמן: אני רוצה גם לשמוע, האם לשוק הזה יש עוד סיכוי לפרוח בישראל?

אבישי ברוורמן: אלה השאלות.

אבישי ברוורמן: אנחנו מתחילים את הדיון.

אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, להתמקד בנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: ואני חושב שאנחנו נתחיל קודם כול בדיון, אני אבקש אולי מנציגי המפרקים ונציגי "בטר פלייס" להתייחס לשאלות שהעליתי.

אבישי ברוורמן: דיברתי עם המנכ"ל דן כהן כי אצלנו היה מקובל בעבר – היו לנו ב"מעריב", בהמון המון מקומות, ותמיד הגיע גם המנכ"ל וגם המפרקים.

אבישי ברוורמן: אבל מה שהסביר לי המנכ"ל, שברגע שיש את הפירוק הוא בעצם יצא מהמשחק לחלוטין, ולכן אני מבין שסמנכ"ל הכספים נמצא אתנו.

אבישי ברוורמן: סמנכ"ל הכספים מר גלמן נמצא כאן כי הוא אחראי עכשיו.

אבישי ברוורמן: על כן הייתי פותח בנציגי המפרקים שיציגו את עצמם.

אבישי ברוורמן: עורך-דין סיגל רוזן רהב ומר גלמן בשם "בטר פלייס".

אבישי ברוורמן: בבקשה, עורך-דין סיגל רוזן רהב.

אבישי ברוורמן: את יכולה לשבת, זה לא בית-המשפט, זה רק הכנסת.

אבישי ברוורמן: יש נציגי לקוחות, אני אתן להם לדבר.

אבישי ברוורמן: מי זה מרים את היד?

<יצחק בירק: שמי צחי בירק.

אבישי ברוורמן: רק רגע, לא אמרתי לדבר.

<יצחק בירק: אה, סליחה.

אבישי ברוורמן: אני קודם כול אתן למפרק אחר כך אתן לנציגי הלקוחות.

אבישי ברוורמן: רק אני מבקש, נציגי הלקוחות נרשמו כבר?

<לאה ורון: לא, עדיין לא.

<לאה ורון: תעבירו פתקים לסדרן ואני ארשום אתכם.

אבישי ברוורמן: תעבירו, הסדרן עובר כאן.

אבישי ברוורמן: כל מי שרוצה לדבר מנציגי הלקוחות, תירשמו ואנחנו נרשום אתכם.

<יצחק בריק: רק בקשה לסדר.

אבישי ברוורמן: כן.

<יצחק בירק: למרות סדר-היום שהגדרת, דווקא כלקוחות אנחנו בכל זאת מבקשים כן להקצות חלק מהזמן לשאלה העקרונית, האם התשתית הזאת באמת צריך לתת לה להתאדות, לא כלקוחות מסכנים אלא כמדינה?

אבישי ברוורמן: אני אומר: אין פה מספיק גורמים, כמו שאמרתי לגבי כל עתיד התעשייה הזאת, אני לא בטוח שיש פה מספיק, אבל נקדיש לזה מספר דקות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: עורך-דין רוזן רהב.

<סיגל רוזן רכב: רוזן רכב סיגל.

אבישי ברוורמן: רוזן רכב סיגל.

<סיגל רוזן רכב: עורכת-דין ורואת חשבון.

<סיגל רוזן רכב: למעשה אני מוניתי לפני כשלושה ימים לתפקיד, ומיד עם המינוי כמובן החל איסוף מהיר ואינטנסיבי של חומר ונתונים לגבי מצבה של החברה.

אבישי ברוורמן: סליחה, רק שאלה אחת אינפורמטיבית.

אבישי ברוורמן: הלא יש לך תכונה מאוד מיוחדת, את גם רואת חשבון וגם עורכת-דין.

אבישי ברוורמן: את פרקת כבר חברה בעבר?

<סיגל רוזן רכב: לא כמפרקת, ליוויתי מהיבטים שונים למעשה.

אבישי ברוורמן: איזה פירוק?

<סיגל רוזן רכב: בין השאר ב"קלאב מרקט" מכיוון אחד המשקיעים.

אבישי ברוורמן: זה עוד יעלה פה.

אבישי ברוורמן: כן.

<סיגל רוזן רכב: אוקיי.

<סיגל רוזן רכב: ובין השאר קשור משהו ל"הפניקס", מה שהיה שם בסוף.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

אבישי ברוורמן: אז זו הפעם הראשונה שקיבלת את הפיקוד על פירוק.

<סיגל רוזן רכב: נכון, אבל הרבה מאוד היבטים שאני כן, הערכת חברות במצבים כאלה וייעוץ וליווי, לא כמי שמוביל את התהליך אבל כמי שמשתתף בו בצורה - - -

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<יונת מאיר: אני עורכת-הדין יונת מאיר ממשרדו של שאול קוטלר, שזה המפרק הנוסף.

<יונת מאיר: ובהקשר לשאלה של אדוני, לעורך-דין שאול קוטלר יש ניסיון רב בפירוק של חברות, בעיקר סטארט-אפים, חברת "אמינות" שזאת הייתה חברת שמירה מאוד גדולה.

<יונת מאיר: משרדנו – זאת עיקר המומחיות שלו.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<סיגל רוזן רכב: אז למעשה החל תהליך מאוד מהיר ואינטנסיבי של איסוף חומר, וכל מה שאני אגיד בהמשך מבוסס על אותו וניתוח וקריאת החומרים וקבלת החלטות מאוד מהירה שהתקבלו.

<סיגל רוזן רכב: הדבר הראשון שאני אתייחס אליו למעשה זה סיפור הלקוחות, כשבעצם אנחנו מתמקדים במה קורה מעתה ואילך.

<סיגל רוזן רכב: למיטב הידוע לנו יש כ-900 לקוחות בסך הכול, מתוכם 200 לקוחות הם עובדי החברה עצמה שקיבלו את רכב החברה, ומדובר בכ-700 לקוחות חיצוניים שרכשו את הרכבים בתנאים שונים.

אבישי ברוורמן: מה זה לקוחות חיצוניים ומה זה לקוחות פנימיים?

<סיגל רוזן רכב: החברה.

<סיגל רוזן רכב: כל עובדי החברה.

אבישי ברוורמן: אז 200 רכבים זה של החברה עצמה?

<סיגל רוזן רכב: 200 רכבים זה רכבים שמשמשים את עובדי החברה.

<סיגל רוזן רכב: יש איזה סידור דרך הליסינג, הליסינג רכש אותם והחברה משתמשת דרך ליסינג.

<סיגל רוזן רכב: אבל למעשה זה 200 לקוחות שהם עובדי החברה פלוס 700 אנשים חיצוניים.

אבישי ברוורמן: תודה.

<סיגל רוזן רכב: שרכשו את זה אגב כל אחד בהסדר שונה.

<סיגל רוזן רכב: זה לא שיש חוזה אחיד לכולם, זה הותאם.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו שמנו לנגד עינינו דבר ראשון את אותם לקוחות כולם, כי היה ברור לנו שכמו שאתה הצגת זה, בחלק מהמקרים זה הרכב היחיד של אותה משפחה וחייבים לתת לו מענה מיידי, ואין אפשרות לבוא לאנשים ולהגיד להם: תשמעו, עד היום היה לכם רכב, ממחר יש לכם ברזל בחצר.

<סיגל רוזן רכב: ולכן מה ששמנו לנגד עינינו דבר ראשון, זה לפחות לתקופה עד שנוכל ללמוד את החומר ולקבל החלטות מושכלות ומיטביות, לאפשר מתן שירות פחות או יותר באותה רמה לאותם לקוחות של החברה.

<סיגל רוזן רכב: ומיד כשצללנו לנתונים, למרות שהיה ברור שבנתונים הקיימים כפי שהיה במועד שקיבלנו את החברה אין אפשרות להמשיך לתפעל אותם אלא לפרק זמן קצר ביותר.

<סיגל רוזן רכב: קצב שריפת המזומנים של החברה במועד שקיבלנו, בהתאם לנתונים שנמסרו לנו, היה מעל 7,000,000 דולר לחודש.

<סיגל רוזן רכב: והיה ברור שעם יתרות המזומנים שבקופה שמסתכמות בכ-8.9 מיליון דולר ובעצם עובדים שכבר זכאים לקבל – זה היה בימים האחרונים של חודש מאי ושכר חודשי מדובר על 2,000,000 דולר – היה ברור שהסכום הפנוי הוא כ-7,000,000 דולר.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, משכורות מאי משולמות לעובדים.

<סיגל רוזן רכב: זאת הכוונה.

<סיגל רוזן רכב: אני אומרת שוב: שתי האוכלוסיות הראשונות שעומדות כרגע לנגד עינינו זה העובדים והלקוחות.

<סיגל רוזן רכב: אני פתחתי בלקוחות כי זה ככה עלה.

<סיגל רוזן רכב: ובאמת זה היה מה ששמתי לנגד עיני.

<סיגל רוזן רכב: לאותה תקופת בדיקה שחשבתי שנכון לבדוק את הנתונים לעומק כדי לקבל החלטות מושכלות – אחד, לשמר את רמת השירות ללקוחות הקיימים, שניים, לראות מה עושים עם העובדים, שברור שזה גם איזשהו קהל שנמצא במצוקה, צריך לתת לו את המענה הכי טוב שאפשר.

<סיגל רוזן רכב: למעשה מה שעשינו בשלב הראשון מול הלקוחות זה ישבנו עם צוות החברה עוד בערב שמוניתי ישיבה ארוכה מאוד, וניתחנו מה למעשה נדרש מבחינת גודל החברה כדי שנוכל לתת תמיכה ללקוחות לפרק זמן שעמד לנגד עינינו באותה עת, שזה שבוע עד שבועיים שיאפשר לנו קצת ללמוד את הדברים, איך משמרים את רמת השירות פחות או יותר.

<סיגל רוזן רכב: היה ברור שכל הפעילויות שהן פעילויות טווח ארוך, אסטרטגיות, והיו אמורות לקחת את החברה לדורות הבאים לגרסאות הבאות, זה לא משהו מיידי ונחוץ והיה הכרח מיידי לחתוך אותו.

<סיגל רוזן רכב: כך שאני קושרת את זה כבר לעניין העובדים, כי היה ברור שכל הפונקציות שתמכו בעניינים ארוכי הטווח לא תהיה אפשרות במצב הנוכחי לשמר ולקדם אותם הלאה.

<סיגל רוזן רכב: אז במידת מה היה קל מאוד לקבל פה את ההחלטה שלא הייתה אחרת באותו מועד שנראית סבירה, ובעצם את אותן פעילויות להגיד שכרגע אין ברירה ונאלצים לסגור את זה.

<סיגל רוזן רכב: לגבי יתרת הפעילות של החברה היה ברור שצריך להתאים את מידות החברה לאותם מענים מיידיים שהיא צריכה לספק.

<סיגל רוזן רכב: ישבנו ומיפינו את העובדים אחד לאחד במחלקות שתומכות בתפעול, שיאפשרו לנו באותה תקופת בחינה ובדיקה לקראת מכירה לעשות את הבדיקות, לקבל את המידע, לבדוק את כל האפשרויות.

<סיגל רוזן רכב: סך הכול, אני רק אסביר במה מדובר מבחינתנו.

<סיגל רוזן רכב: קבוצת "בטר פלייס" כוללת 14 חברות.

<סיגל רוזן רכב: מתוכן רק ארבע חברות רשומות בישראל, הן החברות שהגישו את בקשת הפירוק בתחילת השבוע.

<סיגל רוזן רכב: עשר החברות הנוספות הן חברות שנמצאות כל אחת במדינה אחרת בעולם.

<סיגל רוזן רכב: שתי החברות המהותיות מתוך אותן עשר חברות, האחת זו החברה שהזכיר פרופ' ברוורמן, חברה שוויצרית, שמחזיקה את ה-IP של החברה.

<סיגל רוזן רכב: למעשה למרות שהפיתוח בוצע בישראל, ה-IP רשום בשווייץ.

<סיגל רוזן רכב: אני כבר אומרת, עדיין לא בדקנו את הנושא הזה מספיק לעומק, אנחנו מחכים לקבל את כל ההסכמים של יחסי הגומלין בין החברות, בינן לבין עצמן, שלדעתנו יש לזה חשיבות מאוד משמעותית ומכרעת בניהול נכון של התהליך.

אבישי ברוורמן: את מבינה, אני רק חושב שגם הציבור צריך להבין, שהמשמעות שלנו שלא יהיה פה איזה סיפור שקורה לנו במקומות רבים, שחברות משרשרות, שהן עצמן מחזיקות את הכסף בחברה אחרת, החברה הזאת היא מחוץ למשחק, ימכרו אחר כך את הפטנט, יקבלו כסף, יקימו חברה בסין, והלקוחות והעובדים לא יקבלו שום דבר מזה.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך שאת נכנסת לזה.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו ממש ברגעים אלה בוחנים את הנושאים האלה לעומק כדי לא לשלוף ככה פתרונות.

אבישי ברוורמן: בהחלט.

<סיגל רוזן רכב: צריך לבדוק את כל מערכת ההסכמים.

<סיגל רוזן רכב: היה ונגיע למסקנה שאכן יש מקום לקחת את הנכסים האלה, וכמו שאתה אומר, להשתמש בהם לטובת מי שאנחנו כאן פונים אליו, יש כוונה להגיש לבית-המשפט בישראל בקשה לפרק את החברה השוויצרית בבית-המשפט בישראל.

<סיגל רוזן רכב: יש לזה כבר תקדימים בעבר וזה הכיוון שלנו.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: זו הבהרה מאוד מאוד חשובה.

<סיגל רוזן רכב: זה יוגש בהקדם האפשרי, ככל שנגיע למסקנה שהדבר נדרש.

דוד צור: מרכז הפעילות של החברה השווייצרית בארץ?

<סיגל רוזן רכב: אז זהו.

<סיגל רוזן רכב: כל 14 החברות, לפחות למיטב ידיעתנו, בתקופת הפעילות האחרונה של החברה נוהלו כיחידה עסקית אחת.

<סיגל רוזן רכב: כלומר אפילו הייתי אומרת שבהיבטים מסוימים ההפרדות שמה נראות – אני לא רוצה להגיע למסקנות נחרצות, אבל הן דורשות בדיקה.

<סיגל רוזן רכב: לכן גם הסכמי הגומלין חייבים לרדת אליהם, להבין מה נמצא איפה.

<סיגל רוזן רכב: יש חברה דנית, שמה אנחנו יודעים שהייתה פעילות דומה לפעילות בישראל באופן מלא.

<סיגל רוזן רכב: יש שם מכוניות, יש שם תחנות להחלפת סוללות, יש שם עמודי טעינה, ממש המבנה של המערך דומה, אם כי הוא עדיין בהיקפים יותר נמוכים מבישראל.

<סיגל רוזן רכב: אגב גם החברה הזאת נכנסה לפירוק שלשום או אתמול – אני כבר לא זוכרת, הימים מתערבבים לי, אצלי היממות התחברו – אתמול?

<סיגל רוזן רכב: שלשום?

<סיגל רוזן רכב: אתמול בבוקר היא נכנסה לפירוק, מונו לה גם מפרקים.

<סיגל רוזן רכב: יש חברה הולנדית, יש חברה שווייצרית.

<סיגל רוזן רכב: חברת האם של כל הקבוצה היא בכלל חברת inc דלאוורית, חברה אמריקנית שגם לגביה אנחנו בוחנים את האפשרות להגיש בקשה לפירוק.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

<סיגל רוזן רכב: ככל שנגיע למסקנה שזה יכול לקדם האינטרסים של כלל הגורמים המעורבים, הדבר ייעשה בצורה מסודרת.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: יש לך הערכה גסה של לוחות זמנים בנושא הזה?

<סיגל רוזן רכב: אני מעריכה שעד אמצע השבוע הבא תהיינה לנו מסקנות בעניין הזה.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: כן.

<סיגל רוזן רכב: ולכן לפחות לעת הזאת, למעשה קיבלנו מבית-המשפט מנדט לתפעל את החברה במתכונת המצומצמת עד ה-13 ביוני, אנחנו ממשיכים לספק ללקוחות את רמת השירות שניתנה עד עכשיו, אני לא רוצה להגיד בוודאות אלא אנחנו מאוד משתדלים.

<סיגל רוזן רכב: יכול להיות שטיפה זמני התגובה יתארכו.

<סיגל רוזן רכב: כמובן שתיכף נדבר על הצמצום הדרסטי שאנחנו עושים בעובדים, שאגב, אני רק מוכרחה להוסיף, ברגעים אלו מתחיל התהליך הכואב בעינינו והקשה, של פיטורי כשני שליש מכוח האדם של החברה.

אבישי ברוורמן: איזה מספר?

<אופיר רונן: 209 ויישארו 111.

אבישי ברוורמן: תודה.

<סיגל רוזן רכב: כן, זה בא כוח העובדים.

<סיגל רוזן רכב: למעשה אני רק רוצה להבהיר, מתוך הכמות שהזכיר עורך-דין אופיר חלקם זה כבר עובדים שפוטרו בעבר, ועדיין תקופת ההודעה המוקדמת שלהם טרם הסתיימה.

<סיגל רוזן רכב: מדובר על עשרות עובדים.

<סיגל רוזן רכב: למעשה היום צריכים לפטר, אני לא זוכרת את המספר המדויק, בין 160 ל-170 איש יקבלו לצערנו היום מכתב פיטורים.

<סיגל רוזן רכב: תיכף אני אתייחס לזה.

<סיגל רוזן רכב: אבל אני רק רוצה להשלים ללקוחות.

<סיגל רוזן רכב: אז רמת השירות תישאר פחות או יותר דומה במובן שכל תחנות ההחלפה, לפחות לתקופה הראשונית, ימשיכו לפעול, ימשיכו לתת מענה, המוקדים יפעלו, אם מישהו תהיה לו תקלה הוא יזכה לשירות ממש כמו בעבר.

<סיגל רוזן רכב: כלומר אנחנו משמרים בשלב הזה את כל המערכות של התפעול.

אבישי ברוורמן: עורך-דין סיגל רוזן רכב, כשאת אומרת בזמן הזה יש לך איזה הערכה כמה זמן?

<לאה ורון: עד ה-13 ביוני.

אבישי ברוורמן: עד ה-13 ביוני.

<סיגל רוזן רכב: יש לי מנדט מבית-המשפט, לי ולעורך-דין קוטלר, קיבלנו כרגע מנדט עד ה-13 ביוני.

<סיגל רוזן רכב: ככל שהמסקנות ידרשו הארכה אנחנו נפנה בבקשה מתאימה לבית-המשפט ואני מניחה שהוא ייענה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: כן, בבקשה.

<סיגל רוזן רכב: אז זה לפחות אנחנו יכולים להגיד לגבי השבועיים הקרובים.

אבישי ברוורמן: זה הכול נכון – סוללות, כל הדברים שאני ציינתי?

<סיגל רוזן רכב: כן.

<סיגל רוזן רכב: אז זהו, סוללות אני רק רוצה להתייחס.

<סיגל רוזן רכב: אתה התייחסת לזה גם, מה קורה עם הסוללה?

<סיגל רוזן רכב: אכן במבנה כפי שהבנו ולמדנו, הלקוח רכש את הרכב ללא הסוללה.

<סיגל רוזן רכב: הסוללה נרכשה על-ידי חברת "בטר פלייס", ולמעשה הועמדה לשימוש הלקוח במסגרת השירות אתו, כשחצי מהתשלום בעבורה – אגב, סוללה עולה כ-10,000 יורו, שנדע באיזה סדר גודל אנחנו מדברים, חלק שולם במזומן ל"רנו" וחלק חברת "בטר פלייס" התחייבה לשלם בפריסה ולכן יש שעבוד ל"רנו".

<סיגל רוזן רכב: אנחנו כבר נפגשנו עם חברת "רנו", שהיא חברה מרכזית בתהליך הזה מבחינתנו, הבנו את חשיבותה, הבנו את המשמעות של הדברים גם עבורה, כי אם "בטר פלייס" יוצאת מהתמונה למעשה הגלגל יעבור לשדה שלה.

<סיגל רוזן רכב: יש רצון טוב, אני מוכרחה להגיד, גם מצד "רנו" להגיע לאיזשהו מענה שיאפשר פתרון ללקוחות בכל מקרה.

<סיגל רוזן רכב: אני לא רוצה עדיין להתחייב, אני רק רוצה להגיד לכולם: אנחנו בודקים את הנושא הזה ומנסים לקדם אותו, ויש שיתוף פעולה.

אבישי ברוורמן: החלפים ושירות כרגע את אומרת זה עד ה-13 ביוני.

<סיגל רוזן רכב: ללקוחות הכול אותו דבר.

אבישי ברוורמן: מה עם החבילות טעינה?

אבישי ברוורמן: את תדוני בזה תוך כדי הפירוק מה יקרה אחר כך.

אבישי ברוורמן: אלה ששילמו את הכסף וכו'.

<סיגל רוזן רכב: שוב, אין לי נתונים מדויקים על לקוחות ששילמו מראש.

<סיגל רוזן רכב: אני לראשונה שמעתי כשאתה הסברת.

<דוד רוז: אני שילמתי מראש.

<קריאה: הרבה שילמו מראש.

<טטיאנה גוצולנקו: כן, לארבע שנים שילמנו.

<סיגל רוזן רכב: אני לא אומרת שלא שילמו מראש, אמרתי שאין לי נתונים.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: תיכף ניתן לכם כמובן, הלא נתכנסנו במיוחד למענכם ולמען העובדים.

<סיגל רוזן רכב: שוב, אני לא אומרת שלא שילמו מראש, אני רק אומרת שלי אין עדיין את הנתונים האלה.

אבישי ברוורמן: את תקבלי אותם.

<סיגל רוזן רכב: אני גם לא יודעת באיזה סכומים מדובר.

<סיגל רוזן רכב: אני רוצה לסייג ולהגיד דבר אחד, שבמודל שזה היה קיים, כפי שעולה מהמספרים, אין ספק שהעסק לא יכול להתקיים.

<סיגל רוזן רכב: אני לא מדברת על החזר ההשקעות, מדברים על התזרים השוטף.

<סיגל רוזן רכב: עסק שיש לו כל הזמן - -

אבישי ברוורמן: הפסדים לא יכול לתפקד.

<סיגל רוזן רכב: - - תזרים שוטף שלילי, אין לו זכות קיום, איך שלא נסתכל.

<סיגל רוזן רכב: כלומר גם לנו המפרקים ברור שככל שנלך למכירה בין של כל הדבר בבת אחת, בין של פירוקו לחלקים ומכירת חלק חלק, ברור שכל גורם שיתעניין בעניין ירצה לראות איזשהו מודל עם תזרימים חיוביים.

<סיגל רוזן רכב: ולכן גם אנחנו כבר היום מכוונים למקום שאנחנו נציע את הכלה הכי אטרקטיבית בשוק.

<סיגל רוזן רכב: כלומר לנסות לגרום למערך שלנו להיות הכי אטרקטיבי למישהו שייקח ובאמת יתחייב לתפעל את המנגנון הלאה.

דוד צור: בכמה חודשי פעילות בכלל מדובר?

דוד צור: מקובל להגיד: עכשיו עוצרים את הדימום.

דוד צור: אחרי שעצרתם את הדימום, הגעתם ל-13 ביוני, מה האופק בחודשים, בימים, שהחברה יכולה לתת את אותו שירות?

<סיגל רוזן רכב: קשה לי להגיד כבר בשלב הזה, אני אומרת את זה בכנות.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו נצטרך לראות.

<סיגל רוזן רכב: שוב, אני אומרת לכם: קצב השריפה היה מעל 7,000,000 דולר לחודש.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו מכוונים לתפקד בשבועיים עם כמיליון וחצי דולר לכל היותר.

דוד צור: אז זה נותן לזה ארבעה חודשים.

<סיגל רוזן רכב: אני לא יודעת.

דוד צור: אמרת שיש שמונה מיליון דולר בקופה.

<סיגל רוזן רכב: כן, אבל יש כוונה, תיכף נגיע לעובדים, לשלם משכורות מיד.

אבישי ברוורמן: לעובדים.

אבישי ברוורמן: אז זה תיכף יוריד לך את זה לסכום יותר נמוך.

<סיגל רוזן רכב: גם אבל לא הזכרתי שני דברים, שברור שלפחות בעת הנוכחית אין נכונות של המשקיעים - -

אבישי ברוורמן: להמשיך.

<סיגל רוזן רכב: - - לא שיש לי טענה, אבל אין נכונות להשקיע עוד כספים, אחד.

<סיגל רוזן רכב: ושניים, אין מימון בנקאי, צריך להבין.

אבישי ברוורמן: איך אומרים, It's a dead business.

<סיגל רוזן רכב: יש קופה וכשהיא תיגמר העסק ייגמר, אם לא נצליח למכור.

<סיגל רוזן רכב: אבל יכול להיות שכן, מה שאתה אומר, הדבר נבחן.

אבישי ברוורמן: אתם גם תבחנו את האפשרות שחלק גדול מהאנשים יגידו: אנחנו רוצים להחזיר את האוטו ולקבל פיצוי?

<סיגל רוזן רכב: אין דבר כזה.

<סיגל רוזן רכב: לפחות במה שראינו כרגע אין אפשרות כזאת.

<סיגל רוזן רכב: אין אפשרות לתת להם עדיפות כשיש כל כך הרבה נושים בתור, לצערי.

<קריאה: רציתי להתייחס לאמירה הזאת.

אבישי ברוורמן: כל אחד ידבר פה בתורו.

<יצחק בריק: הייתה אמירה אקסיומטית שאני חושב שחולקים עליה.

אבישי ברוורמן: אדוני, יש לנו חוק פה בכנסת, שלצערי הוא חוק, ואני חוזר על זה כאן, שהוא לא הוגן, חבר הכנסת צור היה ניצב במשטרה: חברי כנסת מותר להם לדבר מתי שהם רוצים, האחרים – לא.

אבישי ברוורמן: אז מה אני יכול לעשות, לא אני קבעתי את החוקים.

אבישי ברוורמן: אז אחרים לא יכולים להתפרץ, אני אתן להם את זכות הדיבור.

אבישי ברוורמן: כן.

<סיגל רוזן רכב: אני אומרת שלצערי ברגע שהחברה שינתה מצב באופן משפטי ונכנסה לפירוק, לצערנו הלקוחות הופכים להיות באופן פורמלי נושים ככל נושה אחר.

<סיגל רוזן רכב: אין אפשרות לתת להם איזושהי עדיפות.

<סיגל רוזן רכב: אני חושבת שאנחנו באמת עושים את המיטב כדי שהם כן יפעלו.

<סיגל רוזן רכב: אגב, אני רק רוצה להגיד: לכולנו צריך להיות בראש, שבכל המקומות האחרים בעולם שיש רכבים חשמליים יש מודל אחר לגמרי, שהמכוניות החשמליות פועלות למעשה כמכוניות על סוללה קבועה.

<סיגל רוזן רכב: נכון שזה נכס נחות אל מול המכונית שלנו שמסוגלת לנסוע מרחקים וטווחים ארוכים תודות לאותן תחנות החלפה, אבל יכול להיות גם שזה צריך להיבחן.

<סיגל רוזן רכב: המודל הזה, שיתמקדו בתפעול, יש לו משמעויות כמובן בעיקר על הלקוחות.

<סיגל רוזן רכב: הכול נבחן.

<סיגל רוזן רכב: אני רק רוצה פשוט להגיד שאנחנו לא יכולים להתחייב, אנחנו אבל כן מתחייבים שנבדוק את כל האפשרויות.

<סיגל רוזן רכב: אני עוברת לסוגיית העובדים.

<סיגל רוזן רכב: סוגיית העובדים היא סוגיה לא פחות חשובה ואפילו מרכזית בעינינו, מכיוון שסך הכול האנשים האלה עשו את הדבר היפה שכן יש ב"בטר פלייס".

<סיגל רוזן רכב: ואני מוכרחה לשתף את כולם שעשיתי סיור במתקני החברה, ופשוט אתה נשאר עם פה פעור לנוכח שיא הטכנולוגיה, שיא הפאר, רובוטיקה, מחשוב.

אבישי ברוורמן: כן.

אבישי ברוורמן: אני גם כן הייתי בין אלה שהוזמנו בהתחלה ועשה את הסיבוב ברכב וכו'.

אבישי ברוורמן: אבל לא על זה באנו.

אבישי ברוורמן: החברה והאנשים עשו את העבודה הכי טובה, והעובדים וכו'.

<סיגל רוזן רכב: אני פשוט אומרת שהעובדים האלה, שלמעשה הם פיתחו ויצרו את הדבר המופלא הזה בעיני - -

אבישי ברוורמן: נכון.

<סיגל רוזן רכב: - - אנחנו חשבנו שראוי לסיים עם מי שמסיימים את ההתקשרות כרגע, לעשות את זה בצורה מכובדת.

<סיגל רוזן רכב: עשינו ככל יכולתנו באמת לתאם את הדברים מול נציגי העובדים, ישבנו עם בא כוח העובדים, עורך-דין אופיר.

<אופיר רונן: רונן.

אבישי ברוורמן: השם הפרטי אופיר והמשפחה רונן?

<אופיר רונן: בדיוק.

<סיגל רוזן רכב: הגענו איתם להסכמות שכמובן במסגרת המצב המשפטי של חברה בפירוק, שלמעשה הם צריכים לקבל את הסכומים ששקולים למשכורות חודש מאי סך הכול במועד.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו נדאג לשחרר להם את הכספים שנצברו לזכותם, ולמעשה אפשרנו להם עוד כל מיני חלופות שונות לגבי לקיחת ושימוש בציוד האישי ששימש אותם כעובדים.

<סיגל רוזן רכב: כמו שציינתי, ברגעים אלה מתחיל הליך הפיטורים.

<סיגל רוזן רכב: צפוי להיות יום לא פשוט לחברה ולאותם עובדים כמובן.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו מלווים את העובדים שם, ואני רק רוצה לציין שבאמת כל העובדים הנותרים מסייעים ונותנים כתף לתהליך הזה.

<סיגל רוזן רכב: ייתכן אגב שאם באמת התקופה תוארך, כמו ששאל חבר הכנסת צור, נאלץ לעשות אולי צמצום נוסף בשלב הבא, כדי לאפשר לה עוד טיפה אורך רוח למצות את הפתרונות.

<סיגל רוזן רכב: זהו.

<סיגל רוזן רכב: דבר אחרון שרשמתי לעצמי לגבי הערבות במשרד התחבורה.

<סיגל רוזן רכב: יש שמה סכום של 8,000,000 שקלים.

<סיגל רוזן רכב: שוב, אנחנו עדיין לא קיבלנו לידינו את הערבות עצמה, אז אנחנו מתייחסים למה שאנחנו יודעים.

<סיגל רוזן רכב: קיבלנו מכתב שמשרד התחבורה הוציא לחברה ביום ראשון השבוע, שלמעשה שלל לה את רישיון היבואן.

<סיגל רוזן רכב: החברה הייתה יבואנית הרכבים, ולמעשה הערבות למיטב ידיעתנו, בשלב זה לא התבקש חילוטה והיא לא חולטה.

<סיגל רוזן רכב: הדבר הזה אגב מקשה על כמות לקוחות, שאני כבר אומרת, עשרות, כ-30 אם אני לא טועה, ששילמו סכומים משמעותיים על חשבון הרכב ואין לנו אפשרות כרגע לשחרר אותם ולתת להם להשתמש בזה.

<סיגל רוזן רכב: אנשים, אני יכולה להגיד לכם, שלחו לי למייל האישי: שילמנו כספים אישיים, זה כל כספנו, והאוטו תקוע – תשחררו לנו אותו.

אבישי ברוורמן: תיכף נשמע את נציג משרד התחבורה.

<סיגל רוזן רכב: מאוד נרצה, ואם אפשר אנחנו מעוניינים לשחרר את זה ולהעלות את הרכבים האלה.

<סיגל רוזן רכב: זה גם יתרום לנו שמערך הלקוחות יגדל ונוכל לשרת יותר אנשים.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו אגב לא רואים שיש סיבה, כל עוד אנחנו נותנים את אותה רמת שירות ללקוחות - -

אבישי ברוורמן: נכון, לא לשחרר את הרכב.

<סיגל רוזן רכב: נכון, - - עילה לחלט את אותה ערבות.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה כבר כאן את נציג משרד התחבורה ולשאלה הספציפית הזאת: מדוע אתם לא משחררים את זה?

אבישי ברוורמן: ותציג את עצמך, בבקשה.

<אבנר פלור: אבנר פלור, מנהל האגף לרכב במשרד התחבורה.

<אבנר פלור: קודם כול, נודע לנו מהתקשורת כמו כולם על פירוק החברה וכו'.

<אבנר פלור: לא קיבלנו לא טלפון, וניסינו גם להשיג את נציגי החברה ולא הצלחנו במהלך כל השבוע הזה.

<אבנר פלור: ולכן השלב הראשון היה לפחות לצמצם ולא להגדיל את מספר הלקוחות.

<אבנר פלור: אז מיד, איך שנתקבלה ההודעה, בעצם הפסקנו את רישום כלי הרכב החדשים ורצינו לשמוע אותם לגבי ההמשך.

אבישי ברוורמן: יופי.

אבישי ברוורמן: אז לאור מה שהיא אמרה, האם תקבלו החלטה מיידית לשחרור?

אבישי ברוורמן: כדי שאותם 30 שתקועים עם הרכבים, לפחות - - -

<אבנר פלור: אדוני היושב-ראש, היא גם לא התייחסה לשני נושאים חשובים.

<אבנר פלור: ישנם גם כלי רכב עדיין שמצויים ולא נמכרו, כמות גדולה, וגם לקוחות שאנחנו לא יודעים את מספרם שמצויים בהליך רכישה.

<אבנר פלור: אז רצינו לשבת איתם ולראות את כל הנתונים.

אבישי ברוורמן: אז השאלה היא מאוד פשוטה: האם אתם יכולים לשבת היום?

<אבנר פלור: כן.

אבישי ברוורמן: ואנחנו נקבל דיווח על זה שאתם משחררים את הנושא הזה.

<אבנר פלור: כן.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, מר פלור.

אבישי ברוורמן: עורך-דין יונת מאיר ממשרד קוטלר, האם יש לך משהו להוסיף?

<יונת מאיר: לא, אדוני.

אבישי ברוורמן: אם לא, אז אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: האם למר גלמן, שהוא הסמנכ"ל לענייני כספים שמייצג את חברת "בטר פלייס", יש משהו להוסיף בנושא?

<אלן גלמן: על מה שנאמר עד עכשיו לא.

אבישי ברוורמן: אוקיי.

אבישי ברוורמן: אז אני רוצה קצת לפתוח.

אבישי ברוורמן: בהתחלה אני אתן לעורך-דין אופיר רונן, נציג העובדים.

אבישי ברוורמן: האם מה שנאמר כאן מספק, לא מספק?

אבישי ברוורמן: מה קורה כרגע?

אבישי ברוורמן: ולאחר מכן אני אבקש מנציגי הלקוחות, שאנחנו נדבר.

אבישי ברוורמן: מי אדוני?

<תומר שגיא: אני גזבר העמותה לקידום תחבורה חשמלית.

<תומר שגיא: אנחנו נציגי הלקוחות.

אבישי ברוורמן: נרשמת?

<תומר שגיא: כן.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אתה תדבר.

אבישי ברוורמן: בבקשה, עורך-דין אופיר רונן.

<אופיר רונן: אני מייצג מעל 300 עובדים של חברת "בטר פלייס".

<אופיר רונן: בחודשים האחרונים העובדים בחרו להישאר בחברה למרות שהם ידעו את מצבה הקשה, למרות שעשרות אם לא מאות חברים שלהם פוטרו.

<אופיר רונן: והם נשארו בעבודה על מנת לנסות לשמר את המיזם החשוב הזה.

<אופיר רונן: למרבה הצער, החברה נכנסה להליך של חדלות פירעון.

<אופיר רונן: במסגרת ההליך הזה כ-209 עובדים יפוטרו ו-111 העובדים הנותרים, אין להם ודאות כמה זמן הם ייוותרו בעבודתם בתקופת הפירוק.

<אופיר רונן: בינתיים בית-המשפט החליט שמפעילים את זה לכשמונה ימים.

<אופיר רונן: הם לא יודעים מה יקרה לאחר השמונה ימים האלה.

אבישי ברוורמן: שמונה ימים?

אבישי ברוורמן: 13 ביוני?

<סיגל רוזן רכב: לא, שמונה ימים זה להגיש דוח ראשון.

<אופיר רונן: אז סליחה, עד ה-13 ביוני.

<אופיר רונן: ובשורה התחתונה הם נמצאים בחוסר ודאות.

<אופיר רונן: לא רק שהם נמצאים בחוסר ודאות, חלקם גם לא יקבל את כל הכספים שמגיע להם.

אבישי ברוורמן: אתה מדבר על הכספים שהם שמו - - -

<אופיר רונן: המפוטרים.

<אופיר רונן: הרי העובדים למעשה פוטרו ועכשיו זה חוב עבר, כל מה שמגיע להם זה חוב עבר.

<אופיר רונן: הם אמורים לקבל גמלה מהביטוח הלאומי, שיש תקרה לגמלה הזאת.

אבישי ברוורמן: יש פה גם את נציגת הביטוח הלאומי, אנחנו נבקש ממנה להגיב.

<אופיר רונן: עכשיו, גובה הגמלה זה 110,331 שקלים.

<אופיר רונן: הגמלה הזאת לא מספיקה לכולם כי רובם עובדים אקדמאים והם עבדו מספר שנים בחברה, וחייבים להם דברים כמו הודעה מוקדמת, פיצויים וחובות נוספים.

<אופיר רונן: עכשיו, העובדים מאמינים בעידן עופר, יו"ר החברה, שהקים את המיזם החשוב והשקיע במיטב כספו לטובת המיזם.

אבישי ברוורמן: כספו, אני רק תמיד אומר: הכספים האלה זה של החברה.

<אופיר רונן: כספו ושל החברה.

<אופיר רונן: השקיע לפי הפרסומים גם מכספו.

<אופיר רונן: אנחנו מאמינים אבל שהוא גם יירתם לתשלום הפרשי הכספים שיגיעו לעובדים לאחר גמלת המל"ל.

אבישי ברוורמן: אז רק אולי תיתן לנו סדרי גודל, כי אתה בטח בקיא.

אבישי ברוורמן: לאור מה שאתה חש מהשיחות עם המפרק, כמה כספים נוספים צריך מר עופר לדאוג כדי שהעובדים האלה יצאו בכבוד כמו שנכנסו בכבוד?

<אופיר רונן: עדיין אין לנו את הנתונים.

<אופיר רונן: בכל מקרה מקופת הפירוק אנחנו יכולים לקבל תקרה נוספת של 35,000 שקלים.

<אופיר רונן: זאת אומרת, מקופת הפירוק 35,000 ומהביטוח הלאומי 110,331.

אבישי ברוורמן: כמה להערכתך כרגע, ואני לא מחייב אותך פה – סדרי גודל, כדי שהעובדים יקבלו את מה שפחות או יותר היה צפוי מעבר לביטוח הלאומי ומה שנותן המפרק?

אבישי ברוורמן: כמה יצטרכו להוסיף מר עופר וחברתו?

<אופיר רונן: אין לי.

<אופיר רונן: לא יכולתי לעשות חישובים.

אבישי ברוורמן: לא עשית את המכפלה?

<אופיר רונן: תוך יומיים לעשות חישוב ל-300 עובדים, תביעות חוב – זה קצת קשה.

<אופיר רונן: אני מעריך שזה מיליוני שקלים בודדים.

אבישי ברוורמן: מיליוני שקלים בודדים?

אבישי ברוורמן: מיליוני שקלים זה כמה?

אבישי ברוורמן: מה זה מיליוני?

אבישי ברוורמן: החסם העליון.

<אופיר רונן: החסם העליון, גג, הערכה מאוד גסה - - -

אבישי ברוורמן: אתה לא עומד פה ואף אחד לא יתבע אותך למשפט.

<אופיר רונן: הערכה גסה ביותר, שמבוססת על תחושות בטן ולא על נתונים – 5,000,000 שקלים.

אבישי ברוורמן: אני חושב שבאמת זה לא סכום כזה גדול על האנשים שאנחנו מדברים עליהם.

אבישי ברוורמן: כן.

<אופיר רונן: זה דבר אחד.

<אופיר רונן: דבר שני, בתוך פרק זמן כזה קצר משתחררים לשוק העבודה כ-200 עובדים שרובם אקדמאים.

<אופיר רונן: אני חושב שיש למצוא להם פתרון.

<אופיר רונן: הם לא יכולים למצוא כל עבודה שהיא בגלל שהם מומחים, ולמדו, ויש להם תארים והם התמקצעו בתחומים מסוימים.

<אופיר רונן: אז פה אני אשמח אם יש לכם פתרון לאותם עובדים.

אבישי ברוורמן: אתה מדבר על עזרה בהכוונה למקומות אחרים בשוק?

<אופיר רונן: בוודאי.

<אופיר רונן: וגם אני מניח, עוד לא עשינו את הבדיקה הסופית אבל נציגת הביטוח הלאומי נמצאת כאן, ולפי מה שאני מבין, תקרת דמי אבטלה היא מוגבלת.

<אופיר רונן: ולאותם עובדים אקדמאים זה משפיע באופן קשה.

<אופיר רונן: ואם אפשר בעזרת הוועדה, לא רק לגבי העובדים של "בטר פלייס" אלא גם לעובדים אחרים, לדאוג או לסייע להגדלת תקרת דמי אבטלה שמשולמים, כי הרי זה מוגבל בתקרה.

<אופיר רונן: ויש פה בעיה כספית מאוד קשה לאותם עובדים, שהם גם אקדמאים וקשה להם למצוא מקום עבודה, וגם בתקופה עד שהם ימצאו עבודה, יקבלו דמי אבטלה עם תקרה מאוד נמוכה יחסית לשכרם.

אבישי ברוורמן: עורך-דין רונן, אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: נציגת הביטוח הלאומי, את רוצה להתייחס?

אבישי ברוורמן: מה השם, בבקשה?

<עדנה מרציאנו: מרציאנו עדנה, ואני סגנית מנהלת תחום של פשיטות רגל.

<עדנה מרציאנו: אני אדבר על אבטלה גם, בגלל שגם על זה עדכנו אותי.

<עדנה מרציאנו: המנכ"ל הבוקר דיבר עם מנהל האגף אצלנו.

אבישי ברוורמן: המנכ"ל פרופ' שלמה מור-יוסף.

<עדנה מרציאנו: נכון.

<עדנה מרציאנו: דיבר עם מנהל האגף אצלנו וביקש לרכז את העניין של דמי האבטלה.

<עדנה מרציאנו: וגם לרכז את כל העובדים שהם יגיעו לסניף אחד, לסניף פתח-תקווה, לא יצטרכו להתרוצץ.

<עדנה מרציאנו: הגעתי לפה היום גם כדי למצוא מישהו מנציג העובדים כדי לקשר אותו עם מנהלת התחום אצלנו.

אבישי ברוורמן: אז אנחנו כבר מקשרים ביניכם.

<עדנה מרציאנו: עם אופיר אנחנו בקשר.

<אופיר רונן: אנחנו מכירים.

<עדנה מרציאנו: אנחנו מכירים.

<עדנה מרציאנו: אני צריכה דווקא נציג של החברה כדי לקשר אותו עם מנהלת התחום.

אבישי ברוורמן: מר גלמן הוא עכשיו האורים והתומים שלנו.

<אופיר רונן: שהיא רק תחזור לאס.

<אופיר רונן: אם.

<אופיר רונן: אסים שלי.

<עדנה מרציאנו: התכוונתי לפנות אליו.

<עדנה מרציאנו: ולגבי דמי אבטלה הם יעשו הכול כדי שהתשלומים יהיו יותר מהר.

<עדנה מרציאנו: אני לא יכולה להתייחס לגובה הסכום, כי יש איזשהו חישוב וצריך לבדוק את השכר, אז אני לא אתייחס לגובה הסכום.

<עדנה מרציאנו: אבל כן רוצים לעשות, כדי לקדם את זה ושיקבלו כמה שיותר מהר.

<עדנה מרציאנו: לגבי פשיטות רגל, שזה יותר התחום שלי.

אבישי ברוורמן: את גם שייכת לעריכת דין?

<עדנה מרציאנו: לא, אני עובדת הביטוח הלאומי.

אבישי ברוורמן: בהכשרה שלך את לא עורכת-דין?

<עדנה מרציאנו: לא.

אבישי ברוורמן: נו, טוב, לפחות מספר המשפטנים קטן.

אבישי ברוורמן: חס וחלילה, לא – המשפטניות בדרך כלל, כן.

<עדנה מרציאנו: אני יכולה להתייחס לביטוח זכויות עובדים, שזה בעצם התחום שישלם לעובדים את הכסף בסופו של דבר אם הם יגיעו לפירוק קבוע.

<עדנה מרציאנו: המקסימום שלנו, כמו שאמר אופיר, הוא 110,000 שקלים ברוטו.

<עדנה מרציאנו: מסטטיסטיקות שאני לא זוכרת אותן בעל-פה, אבל זה מכסה יפה.

<עדנה מרציאנו: אני לא יודעת מהו עומק החוב של העובדים, אין לנו נתונים בשביל להגיד אם זה יכסה או לא יכסה.

אבישי ברוורמן: אז זה מיד - - -

<אופיר רונן: הערה חשובה, סליחה שאני קוטע אותך, יש פה משהו מוזר עם הגמלה.

<אופיר רונן: הגמלה של הביטוח הלאומי מורכבת משכר ופיצויים והיא מוגבלת בתקרה כפי ששמענו.

<אופיר רונן: אבל מה, הביטוח הלאומי, לפי החוק, קודם כול זוקף את רכיבי השכר בתקרה ורק בסוף את הפיצויים.

<אופיר רונן: זאת אומרת שעובד שעובר את התקרה, בגלל שהביטוח הלאומי מחייב לזקוף קודם כול את השכר ולא את הפיצויים, משלם הרבה יותר מס מאשר אם הדבר היה הפוך.

<אופיר רונן: אם הביטוח הלאומי היה זוקף קודם כול את הפיצויים ולאחר מכן את רכיבי השכר, הנטו של העובד מהתקרה המוגבלת הזאת היה הרבה יותר גדול.

<יונת מאיר: אני חייבת להתערב בשני עניינים.

<יונת מאיר: קודם כול, עד כמה שאנחנו הבנו, אין חובות לקופות הפיצויים.

<יונת מאיר: זאת אומרת, הפיצויים הופרשו במלואם.

<אופיר רונן: יש לכם של מאי.

<יונת מאיר: עד ל-1 במאי, אבל אין חובות אחורה.

<אופיר רונן: יש לכם של חודש.

<יונת מאיר: נכון.

<יונת מאיר: דבר נוסף, בקשר לדבריו של עורך-דין רונן, אני רוצה רק להבהיר.

<יונת מאיר: הגשנו בקשה חריגה יחסית לבית-המשפט לאור המצב המצער, על מנת שנוכל לשלם מיידית את משכורות חודש מאי.

<יונת מאיר: בתהליך הרגיל מה שניתן היה לעשות זה אחרי קבלת צו פירוק העובדים היו מגישים תביעות חוב ומקבלים מהמל"ל את הסכומים בפרק זמן של עוד כמה חודשים.

<יונת מאיר: אנחנו ביקשנו להקדים את הנושא הזה, ולכן עד התקרה של 35,000 ש"ח ישולמו במיידית, לא נצטרך להמתין מספר חודשים.

<יונת מאיר: זה נושא שהביטוח הלאומי יוכל לאשר שבאמת מדובר בהקדמה של כמה חודשים על מנת לסייע לעובדים.

<עדנה מרציאנו: נכון.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: זאת הייתה הערה חשובה.

<עדנה מרציאנו: זה התשלום בדין קדימה, שכשיש כסף בקופת הפירוק אפשר לשלם עד למקסימום הזה לעובדים.

אבישי ברוורמן: גברת מרציאנו, הפסקנו אותך.

אבישי ברוורמן: בבקשה, את יכולה להמשיך.

<עדנה מרציאנו: כן.

<עדנה מרציאנו: ברגע שיהיה צו פירוק קבוע נגד החברה, זה החוק, אנחנו נשלם את תביעות החוב, הן יגיעו אלינו.

<עדנה מרציאנו: אני יכולה לנסות להבטיח שהתביעות יטופלו כמה שיותר מהר.

<עדנה מרציאנו: אין לנו פיגור יותר מדי עכשיו, אבל יש לנו המון חברות בצנרת.

<עדנה מרציאנו: לגבי זקיפת החובות, מה שעורך-דין אופיר רונן הציג, שאנחנו קודם כול משלמים שכר ואחר כך פיצויי פיטורים – זה החוק.

<עדנה מרציאנו: ומי שחוקק את החוק הזה בשנת 75' חשב שזה יותר נכון ויותר חכם.

<עדנה מרציאנו: אז זה לא משהו שהביטוח הלאומי יכול להחליט אם הוא משלם קודם פיצויי פיטורים.

אבישי ברוורמן: אז אם יהיה צורך, שלח לנו פתק, אולי צריך לשנות חקיקה.

<אופיר רונן: חייבים, בגלל שעל פיצויים יש תקרה פטורה עד 12,000 שקל.

אבישי ברוורמן: השאלה, אמרה לך גברת מרציאנו, שלמרות שהיא לא עורכת-דין הידע שלה הוא נרחב מאוד, שכרגע יש חוק.

אבישי ברוורמן: אני לא יודע, אני שומע עליו.

אבישי ברוורמן: אם יש חוק, אנחנו לא נפתור את הבעיה עכשיו, אולי תעביר לי פתק ונחשוב על חקיקה ראשית.

אבישי ברוורמן: כרגע אנחנו לא פה במסגרת החוק, אתה עורך-דין.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, גברת מרציאנו.

אבישי ברוורמן: אני פותח את זה עכשיו אני חושב לשמוע את הלקוחות הנפסדים.

אבישי ברוורמן: תומר שגיא מעמותת בעלי רכב חשמלי.

אבישי ברוורמן: תומר.

דוד צור: המופסדים.

אבישי ברוורמן: סליחה.

אבישי ברוורמן: חבר כנסת ניצב צור אומר: המופסדים.

אבישי ברוורמן: הוא צודק.

אבישי ברוורמן: כן.

דוד צור: אני מהשוטרים שיודעים לקרוא גם.

אבישי ברוורמן: אל תתבדח על המשטרה.

אבישי ברוורמן: שלא תעז לפגוע בכבודה של המשטרה.

<תומר שגיא: שלום רב.

<תומר שגיא: אנחנו כעמותה מייצגים את בעלי הרכבים והמשתמשים ברכב, לא כולם הם בעלי הרכב.

<תומר שגיא: אנחנו מייצגים גם את אותם אנשים שדיברתם עליהם קודם, ששילמו כסף ולא קיבלו רכב.

<תומר שגיא: יש לנו אנשים מכל הסוגים ומכל המצבים.

<תומר שגיא: עכשיו, כעמותה אנחנו מסתכלים יותר קדימה וזיהינו דבר אחד, שבעינינו הוא דבר משותף לכל היושבים פה סביב השולחן.

<תומר שגיא: תשתית הטעינה וההחלפה, המשך הקיום שלה, והוודאות שבמסגרת הליך הפירוק היא תימכר או תינתן לגוף אשר ימשיך את תפעולה לעתיד, זה דבר שהוא הכי מהותי פה לכולם.

<תומר שגיא: כי הערך של הרכבים, הערך של הסוללות, הערך של רכבים שעוד לא נמכרו, הערך של כל דבר אחר שיש אפשרות לגוף הזה שכרגע עומדת בראשו המפרקת – למכור, לממש, להשתמש בו, תלוי בדבר הזה.

<תומר שגיא: להפוך את הרכב הזה מרכב שנוסע באופן בלתי מוגבל בכל רחבי ישראל ומשמש כרכב יחיד להרבה מאוד אנשים, לרכב אזוטרי שרק העשירים יכולים לקנות אותו, כי איזה בן-אדם יכול להחזיק בבית רכב שני שהוא מוגבל, זה לשמוט את הקרקע מתחת לכל היכולת לתת לאנשים פיצויים, להחזיר לאנשים את הכסף, לממש את הנכסים.

<תומר שגיא: לכן מה שאנחנו חושבים בתור עמותה, שהאינטרס הראשון במעלה הוא לגרום לדבר הזה להיות כלכלי, אטרקטיבי וודאי לשנים הקרובות.

<תומר שגיא: עכשיו, בנושא הזה זיהינו כמה דברים שיכולים לעזור.

אבישי ברוורמן: מר שגיא, אתה מדבר על תשתיות טעינה והחלפה.

<תומר שגיא: תשתיות טעינה והחלפה.

אבישי ברוורמן: אני מדבר על אותם 930 רכבים של מי שרוצה להפעיל אותם, לתת להם את האפשרות להמשיך.

<תומר שגיא: ועוד 600 רכבים שנמצאים ומחכים להימכר כדי שהערך שלהם לא ירד לאפס, כי הערך שלהם והיכולת להמשיך למכור אותם בעתיד על-ידי מי שהם לא יימסרו לו בתור ערבון ירד לאפס, יגרום לזה שאי-אפשר יהיה לשלם לו, וייקחו כסף שאמור ללכת לעובדים, ללקוחות.

אבישי ברוורמן: התחושה שלי שכרגע לא כל כך הרבה קונים יקפצו על - - -

<תומר שגיא: אז בתור לקוחות שנמצאים חלקנו כבר שנה, חלקנו כבר כמה חודשים - - -

אבישי ברוורמן: אלא אם כן מדינת ישראל תחליט להפעיל אותם.

<טטיאנה גוצולנקו: ויש רכבים שמשועבדים לבנק, והבנקים יכולים לדרוש שיחזירו כספים על אותם רכבים שהם משועבדים.

<לאה ורון: רגע, את ביקשת רשות דיבור, נכון, גברתי?

אבישי ברוורמן: זה בסדר.

אבישי ברוורמן: אני פה היושב-ראש, זה בסדר.

<טטיאנה גוצולנקו: פשוט אני בתור מישהו שהרכב משועבד, בגלל שזה רכב יחיד במשפחה זו שאלה שכן מטרידה אותי: איך אחזיר בבת אחת סכום כזה גדול?

אבישי ברוורמן: הבנתי.

אבישי ברוורמן: אני אתן לך גם לדבר תיכף.

אבישי ברוורמן: כן.

<תומר שגיא: תשתית הטעינה וההחלפה בפני עצמה היא לא גרעונית.

<תומר שגיא: מודל ההפעלה הנוכחי יכול להיות שהוא גרעוני, אבל התשתית עצמה, שהיא בסך הכול 38 תחנות החלפה שכבר עומדות שם, עמדות טעינה שכבר נמצאות שם, מחוברות, קיימת התשתית, הידע, הכול קיים, המחשבים קיימים, הכול קיים.

<תומר שגיא: אני רוצה לדמות את זה למצב שב-1994 חברת פלאפון הייתה פורסת את כל התשתית שלה ברחבי הארץ, כולנו הסתובבנו עם גוש ברזל כזה גדול – לא כולנו, מעט מאוד אנשים, אותם אנשים שהאמינו שפלאפון נייד זה העתיד הסתובבו עם גוש גדול, פלאפון הייתה פושטת את הרגל והנושים היו מורידים את המגדלים.

<תומר שגיא: איפה הייתה התקשורת הסלולרית היום?

<תומר שגיא: התשתית הזאת זה משהו שהוא חשוב ברמה הלאומית.

<תומר שגיא: וכמו שהסברתי לפני רגע, הוא חשוב גם לכל אחד ואחד מהאנשים שיושבים פה, וכמובן גם ל-900 ומשהו המשתמשים שאנחנו מייצגים.

אבישי ברוורמן: ולכן – אתה מסכם במשפט.

<תומר שגיא: ולכן אנחנו רוצים שהמדינה תסתכל על חוק לעידוד השקעות הון, על מענקים מהמדען הראשי, על פטור ממיסים, ארנונה, לתחנות ההחלפה.

אבישי ברוורמן: לגבי מה?

אבישי ברוורמן: המשך התעשייה הזאת?

<תומר שגיא: אני לא מדבר על המשך התעשייה, אני מדבר על להפוך את מערך החלפת הסוללה והטעינה למשהו שהוא אטרקטיבי וודאי שימשיך להתקיים בשנים הקרובות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: יערה די סגני.

<יערה די סגני: אני מזכירת העמותה של בעלי הרכבים.

<יערה די סגני: אני רוצה לציין: קודם נאמר פה על בעלי רכבים שהם ירצו להחזיר את המכוניות.

<יערה די סגני: אנחנו בימים האחרונים נמצאים בקשר עם מאות בעלי מכוניות, וחד-משמעית כל בעל מכונית שיש בידו מכונית רוצה להמשיך להחזיק בה ומאמין בחזון.

<יערה די סגני: לקוחות שבידם מכוניות, לא ידוע לנו אפילו על אחד שלא מעוניין להמשיך לנהוג במכונית, וזה חשוב מאוד להביע את הנקודה הזאת.

אבישי ברוורמן: כן, בהחלט, מאוד חשוב.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: רן אלויה, מנכ"ל "ג'ינרג'י", שזו חברה לייצור עמדות טעינה.

<רן אלויה: אנחנו חברת טכנולוגיה ישראלית, סטארט-אפ ישראלי, שפועל מעל ארבע שנים, שמפתח מוצרי חומרה ותוכנה לניהול אנרגיה, לא רק עמדות טעינה.

<רן אלויה: אחד מהמוצרים שלנו זה גם עמדות טעינה שאנחנו מייצרים.

<רן אלויה: אנחנו ספק הטעינה היחיד בישראל מלבד "בטר פלייס".

<רן אלויה: אנחנו מספקים פתרון לכלל היבואנים האחרים – "יוניון מוטורס", "קרסו" ו"כלמוביל".

<רן אלויה: לקוח שנכנס היום לקנות Toyota Plug-in Hybrid נשלח אלינו ואנחנו נותנים לו את השירות של התקנת עמדה, וסקר וכל מה שכרוך בזה.

<רן אלויה: אנחנו עובדים במודל מאוד שונה מ"בטר פלייס".

<סיגל רוזן רכב: מתחרים למעשה.

אבישי ברוורמן: אתם מתחרים ב"בטר פלייס".

אבישי ברוורמן: מה המלצתך לדיון כאן?

<רן אלויה: לדעתי אין ספק שצריך להמשיך לתפעל את עמדות הטעינה הביתיות.

<רן אלויה: אני יודע מהמודל שלנו שניתן לעשות את זה בתצורה רווחית כלשהי.

<רן אלויה: כמובן שצריך להיות מאוד מצומצמים, מאוד יעילים.

דוד צור: רק להבין את זה.

<סיגל רוזן רכב: סוללה קבועה.

דוד צור: זאת אומרת זה מגביל אותם לנסיעה של כמה?

<קריאה: 100 ק"מ.

<רן אלויה: אתם כרגע מתייחסים ל"רנו פלואנס"?

אבישי ברוורמן: כן.

<רן אלויה: אתם כרגע מתייחסים ל"רנו פלואנס", יש רכבים אחרים עם טעינה ביתית.

אבישי ברוורמן: למשל?

<רן אלויה: ה"ניסן ליף" שעם טעינה ביתית מוכח מעל 140 ק"מ.

<רן אלויה: יש לו גם טעינה מהירה שזו פונקציה אחרת.

אבישי ברוורמן: כמה רכבים כאלה יש?

<רן אלויה: כרגע נמסרו כעשרה לדעתי, אבל יש פה מלאי של עשרות שאנחנו כרגע בונים את התשתית בצורה מאוד נכונה.

אבישי ברוורמן: אוקיי, אז אתם חברה מתחרה ל"בטר פלייס", ואתה אומר, כמו שאמרו פה אחרים: יש להמשיך לקיים תשתית טעינה.

<רן אלויה: תשתית הטעינה הביתית, אני יודע שהיא יכולה להיות כלכלית וניתן לתפעל אותה.

<רן אלויה: אני חושב שצריך להתייחס ללקוחות כמו שצוין, חלק מהם שלא סופקו להם הרכבים, אבל יש לקוחות שהתקשרו אלינו וציינו שלא הותקנה להם עמדה והם לא יכולים להשתמש ברכב ללא עמדה.

<רן אלויה: יש לקוחות שצריכים לעבור עכשיו דירות ואין מי שיתקין להם עמדה או יעביר את העמדה למקום אחר, וצריך להתייחס לזה.

<רן אלויה: לשאלתך, אתה העלית את הנושא של שוק הרכב החשמלי והאם הוא צריך לעבוד.

<רן אלויה: אז כמו שהמפרקת ציינה – כן, וקיימים מודלים אחרים בעולם ששוק הרכב החשמלי מדשדש בהם בשנים האחרונות אבל לאחרונה התחיל לצמוח ופעיל.

<רן אלויה: ובישראל אנחנו בונים מודל מאוד מאוד יעיל, קטן, מדויק, שעובדים עליו למעלה משנה.

<רן אלויה: חברת "Tata Consulting", שזו חברה הודית מאוד ידועה, הגיעה לפה לבחון מה הדרך הנכונה לעשות את זה ולבחון אותנו, והוכח שאפשר לעשות את זה.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להבין, איך אומרים, בלשון פשוטה.

אבישי ברוורמן: אתה בעצם אומר: "בטר פלייס" כרגע נסגרה, נגמר הסיפור, לא יזרימו יותר כספים.

<סיגל רוזן רכב: לא, הכוונה הראשונה היא למכור מקטעים.

אבישי ברוורמן: למכור מקטעים מ"בטר פלייס" שאולי מישהו ייכנס אליהם וגם אתם המתחרים וכו', ולכן להמשיך את השוק שתהיה לו תשתית למכוניות חשמליות בישראל.

אבישי ברוורמן: זה מה שאתה אומר?

<רן אלויה: לא בהכרח בנושא של למכור.

אבישי ברוורמן: רק תסביר לי בדיוק במשפט מה אתה אומר.

<רן אלויה: צריך להמשיך לקיים את התשתית, בהחלט, הביתית.

<רן אלויה: לא צריך לפגוע בשוק הרכב החשמלי, אני שותף לחזון של הרכב החשמלי בישראל.

<רן אלויה: אני לא יודע לגבי תחנות החלפה, אני לא יודע עד כמה הן יכולות לפעול בצורה לא גרעונית כי זה הרי תלוי מסת רכבים.

<רן אלויה: אם יש 900 רכבים שמשתמשים ב-38 תחנות החלפה לעומת עשרות אלפי רכבים שישתמשו באותן 38, אז סביר להניח שהמספרים פה שונים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<אופיר רונן: סליחה, סימסו לי את המספרים.

<אופיר רונן: לטובת צופינו שהם עובדי "בטר פלייס" - -

אבישי ברוורמן: וגם לטובת כולנו, למען הכלל.

<אופיר רונן: - - וגם לטובת כל הצופים האחרים, הסכומים שהודיעו לי העובדים זה 7,000,000 דולר.

אבישי ברוורמן: 7,000,000 דולר זה הפער?

<אופיר רונן: הם עוד לא הצליחו להפריד.

אבישי ברוורמן: אמרנו 7,000,000 דולר, היום כמה זה?

אבישי ברוורמן: זה 26,000,000, משהו כזה.

<אופיר רונן: כן.

אבישי ברוורמן: ב-26,000,000, מה שביקשתי ממך לשאול, כמה זה כבר המפרק, מה הסיפור כאן?

אבישי ברוורמן: כמה מהחברה?

אבישי ברוורמן: כמה זה ביטוח לאומי?

<אופיר רונן: אני יודע, את הניתוח הזה הם עדיין לא הספיקו לעשות.

<אופיר רונן: הסכום הכולל.

אבישי ברוורמן: אז אתה תמשיך ותודיע לנו תוך כדי התהליך.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להעביר את זה לכמה מהרוכשים.

אבישי ברוורמן: ותיכף אני גם אפנה לנציגי המועצה לצרכנות, ויש פה את פרופ' צחי בירק מהפקולטה להנדסת חשמל.

אבישי ברוורמן: אבל קודם לד"ר מיכאל מילגרם, רוכש רכב.

אבישי ברוורמן: קודם כול, תספר לנו למה רכשת דווקא את המכונית הזאת.

אבישי ברוורמן: כן, בבקשה.

<מיכאל מילגרם: האמת היא שאני התחייבתי לקנות את המכונית לפני שנה וארבעה חודשים, בסוף שנת 2011, עוד לא היו רכבים על הכביש.

<מיכאל מילגרם: בשבילי זו רכישה אידאולוגית.

<מיכאל מילגרם: אני חושב שהתלות של מדינת ישראל בנפט הערבי מחזקת את אויבינו, מממנת טרור וגם משמשת מנוף להפעיל את העולם המערבי נגדנו, וצריך לשמוט את השטיח הזה תחת רגליהם של אויבינו.

אבישי ברוורמן: אני יודע גם שההערכה עכשיו, כשאנחנו מצאנו גז, האמריקנים, שתוך איזה 20 שנה יכול להיות שכל OPEC ייפול לגמרי כי העולם עובר לגז.

<מיכאל מילגרם: והגז ייצר חשמל שיניע את הרכבים החשמליים במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: נכון.

אבישי ברוורמן: ואז יש לך את המתנול ואת האתנול, וכל התחבורה תעבור לגז.

<מיכאל מילגרם: זה מצוין.

<מיכאל מילגרם: וגם הרי זיהום האוויר במדינת ישראל גובה מחיר כבד מבחינה בריאותית.

אבישי ברוורמן: אז אתה פנית מבחינה אידאולוגית, חזונית, רכשת את הרכב.

אבישי ברוורמן: מה לגבי הסידור הנוכחי?

<מיכאל מילגרם: אני קצת ייחודי כי לי אין חניה פרטית, ואמרו לי שאני לא יכול לקחת רכב כי אין לי חניה פרטית.

<מיכאל מילגרם: אז פניתי לחברת החשמל ויצרתי תהליך שהסתיים בדצמבר שעבר, שהשר עוזי לנדאו הגיע אלי הביתה וחנכו את נקודת הטעינה.

אבישי ברוורמן: איפה אתה גר, אם מותר להגיד?

<מיכאל מילגרם: במצפה-רמון.

<קריאות: אה, זה אתה.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני רואה שכולם שאלו: מיהו אותו אחד במצפה-רמון?

אבישי ברוורמן: ד"ר מילגרם, אתה פה.

<קריאה: שנה שלמה הוא רק בתכנון.

<תומר שגיא: הוא היחיד שקיבל עמדה ציבורית ממדינת ישראל.

<תומר שגיא: היחיד.

<תומר שגיא: שלוש שנים חברת חשמל הקימה עמדה אחת.

אבישי ברוורמן: מאיפה עלית?

<מיכאל מילגרם: אני עליתי ב-1971 מארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אז עכשיו קיבלת, יש לך.

<מיכאל מילגרם: יש לי רכב כבר ארבעה חודשים, 17,000 ק"מ, הגעתי מהחרמון עד אילת.

אבישי ברוורמן: כן.

אבישי ברוורמן: מה אתה מצפה עכשיו?

<מיכאל מילגרם: אני רוצה לומר שהרכב הזה עובד.

<מיכאל מילגרם: החשש שלי כשקניתי, למרות שזה אידאולוגיה, שאולי יהיו תקלות, לא יהיו תקלות – זה רכב מצוין, זה עובד, זה מגיע לכל מקום.

אבישי ברוורמן: אז מה אתה מצפה עכשיו?

<מיכאל מילגרם: ואני מצפה שאנחנו, כמו שאמר חברנו ואני מחזק אותו, ודרך אגב, אני מאוד מברך את הגישה החיובית גם של המפרקת וגם שלך, שהלקוחות והעובדים עומדים במרכז, והעובדים של "בטר פלייס", כולם היו מצוינים ומסורים ותמיד נתנו מענה.

<מיכאל מילגרם: אין לי מילה רעה להגיד על העובדים.

<אופיר רונן: אני מסכים אתך, הם איכותיים ביותר.

<מיכאל מילגרם: כן.

<מיכאל מילגרם: ואין לי מילה רעה להגיד על המכונית עצמה.

<מיכאל מילגרם: ואני חושב שכמו שהמפרקת משתדלת לעשות, צריך להמשיך להפעיל את המערך הזה.

<מיכאל מילגרם: ובעתיד אם יצליח ויראה רווחים אולי להרחיב, כמובן זו תוכנית עתידית, אבל לעת עתה צריך לעשות כל מאמץ להמשיך להפעיל את המערך המצומצם כמו שהוא.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לך, ד"ר מילגרם.

אבישי ברוורמן: יש לנו אדם בעל שם אליהו גולומב.

אבישי ברוורמן: אתה - - -

<אליהו גולומב: סבא שלי.

אבישי ברוורמן: סבא שלך.

אבישי ברוורמן: כן, רבותי, אני יודע שהצופים היום כבר לא כל כך זוכרים את ההיסטוריה, אבל אליהו גולומב היה ממפקדי ההגנה, דמות בישראל.

אבישי ברוורמן: אתה רכשת רכב.

אבישי ברוורמן: כן.

<אליהו גולומב: אז בהחלט חלק גדול מקניית הרכב היה מאותו אלמנט, נגיד את זה - -

אבישי ברוורמן: אידאולוגי.

<אליהו גולומב: - - של ביטחון ישראל, כפי שהביע אותו ד"ר מילגרם.

<אליהו גולומב: יתרה מזאת, בתוך אותה אידאולוגיה, אני הרבה שנים עשיתי מילואים בצורות שונות ועשיתי כל מיני פעולות שהייתה בהן הקרבה פוטנציאלית רבה – למזלי, היא לא התממשה – לטובת ביטחון ישראל.

<אליהו גולומב: ופה הייתה הזדמנות, ידעתי שישי סיכון בקנייה הזאת, ואמרתי שזה סיכון קטן שיכול לתת ערך גדול בהרבה אם ישראל תגמול את העולם מנפט.

<אליהו גולומב: ואני לא יכול לא להיות חלק מזה, אולי עם השם הזה.

<אליהו גולומב: אחד.

אבישי ברוורמן: יפה.

<אליהו גולומב: שניים, הדבר שאני רוצה להגיד פה: קודם כול, חשוב מאוד שתהיה המשך התשתית הזאת.

<אליהו גולומב: אני משתמש לא קטן בעמדות טעינה ציבוריות.

<אליהו גולומב: אני עובד בבית-חולים שיש בו עמדת טעינה ציבורית, בית החולים נמצא 70 ק"מ מהבית שלי, ואני יכול לנסוע הלוך וחזור.

אבישי ברוורמן: אתה יכול לגלות איזה בית חולים זה?

<אליהו גולומב: "שערי צדק", אני קפצתי להגיע לכאן.

<אליהו גולומב: ואני יכול לנסוע הלוך וחזור.

<אליהו גולומב: האמת היא שאני יכול גם בלי עמדת הטעינה, אבל אני יכול הרבה יותר בקלות לעשות את זה עם עמדת הטעינה ועוד להסתובב.

אבישי ברוורמן: מה אתה מצפה מהנציגים כאן שעוסקים בפירוק?

<אליהו גולומב: ראשית, הולך להיות מצב שאני לא בטוח שבאמת יכול להתממש, שאפשר יהיה להפעיל גם את עמדות ההחלפה וגם את עמדות הטעינה ולהישאר לאורך זמן במצב הזה.

<אליהו גולומב: אני כמובן אשמח מאוד, הכי אני רוצה שכל התשתית הזאת תתקיים.

אבישי ברוורמן: במידה ולא?

<אליהו גולומב: אבל אם הברירה היא לא, צריך להשאיר את עמדות הטעינה שהן הרבה יותר זולות, או לפחות לאפשר ללקוחות לקנות עמדות טעינה ציבוריות או לממן עמדות טעינה ציבוריות חשובות, ויש לא מעט כאלה.

אבישי ברוורמן: ופה אתה פונה למדינה.

<אליהו גולומב: ופה אני פונה למדינה, חקיקה ולמפרקת.

<אליהו גולומב: זאת אומרת, אני לא יודע למי בדיוק זה יהיה שייך, אבל צריך לאפשר.

אבישי ברוורמן: תיכף נשמע, כולם רושמים פה את התשובות.

אבישי ברוורמן: מר גולומב, אנחנו מאוד מודים לך.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לתת לשלומי דגן, שהוא כלכלן והוא נציג המועצה לצרכנות.

אבישי ברוורמן: אתם פעילים פה – אתה, אודי פלג וכו'.

אבישי ברוורמן: למדת את הנושא?

<שלומי דגן: למדתי את הנושא.

אבישי ברוורמן: מה אתה מציע?

<שלומי דגן: אני באופן כללי הייתי רוצה להתייחס לנקודה שעוד לא העלו פה, שטיפה נגעו בה.

<שלומי דגן: קודם כול, צריך להבין, מבחינת הכלכלה וחיי המסחר חשוב מאוד שתהיה ודאות, שעוסקים יפעלו בסביבה ודאית - - -

אבישי ברוורמן: תראה, כולנו רוצים ודאות.

אבישי ברוורמן: אנחנו חיים בעולם כל כך לא ודאי.

אבישי ברוורמן: יש ודאות אחת, אתה יודע מתי זה?

<שלומי דגן: כן.

אבישי ברוורמן: שלושה מטר למטה זה ודאי.

<תומר שגיא: היום זה בקומות.

<שלומי דגן: חתרתי לזה שמאוד חשוב שצרכנים, ברגע שהם רוכשים מוצר ושירות, בסופו של דבר יקבלו אותו.

<שלומי דגן: לגבי תחומים שונים במשק יש הסדרים שונים שמגדילים את ההבטחה הזאת – ערבויות או דברים כאלה.

אבישי ברוורמן: אני מציע באמת שתתייחס בצורה פרטנית, מה אתה בתור נציג המועצה לצרכנות מצפה במצב שנמצאים היום?

אבישי ברוורמן: נמצאים הלקוחות וחלק מהעובדים, שמעת את המפרקת, שמעת את הנציגים כולם.

אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לדיון קונקרטי בנושא הזה?

<שלומי דגן: מה שהייתי מצפה לגבי העתיד, נכון להיום אנחנו מבינים שיש 8,000,000 שקל ערבות.

<שלומי דגן: סביר להניח שאותם כספים בצורה כזאת או אחרת, רובם לא יגיעו בסופו של דבר לצרכנים, כי ברגע שיחלטו אותם הם יגיעו למדינה – זה מה שהוסבר לי על-ידי משרד התקשורת.

אבישי ברוורמן: אני כרגע שמעתי מנציג משרד התחבורה.

<שלומי דגן: אוקיי, מיד אעבור אליו.

דוד צור: למה למדינה?

<שלומי דגן: למה למדינה?

<שלומי דגן: כי ככה הוחלט ברישיון לפני חמש שנים.

<אבנר פלור: תיכף אני - - -

אבישי ברוורמן: תהיה התייחסות לזה, כי אני הבנתי שתהיה פה שיחה עם נציגי המפרק, לא הבנתי את הדברים שאתה אומר.

<שלומי דגן: מה שכן היה חשוב לי, המסר להעביר לוועדה, זה שבמקרים דומים של מיזמים של דברים צרכניים, שיהיו ערבויות, וערבויות שהצרכנים בסופו של דבר יוכלו, אם המיזם נופל - - -

אבישי ברוורמן: אז אתה מציע לעתיד.

אבישי ברוורמן: במקרה הנוכחי אין לך הרבה מה להציע.

<שלומי דגן: לא.

אבישי ברוורמן: קיבלתי, תודה.

אבישי ברוורמן: לעתיד, תעביר לי נייר שאתה מציע במקרים חדשים, איך אפשר לשפר את - - - הערבויות.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

<שלומי דגן: על סמך המקרה הזה, שממנו נלמד לגבי זה.

אבישי ברוורמן: על סמך המקרה הזה.

אבישי ברוורמן: נציג משרד התחבורה, אתה רצית להוסיף משהו עכשיו.

אבישי ברוורמן: אבנר פלור, אבנר רצפה.

<אבנר פלור: לפני שאני אתייחס לנושא של הערבות, רק ברמה הכללית התייחסו לזה, בעצם היום ישנם 930 כלי רכב ומרבית כלי הרכב זה של "בטר פלייס".

<אבנר פלור: ישנם עשרות של כלי רכב חשמליים, לא בכמויות גדולות, אבל הטכנולוגיה של החלפת המצברים היא ייחודית ל"בטר פלייס".

<אבנר פלור: אין פה עוד יבואן או יצרן שיש לו טכנולוגיה כזאת ייחודית.

<אבנר פלור: בנושא של הערבות.

<אבנר פלור: מה שאני התייחסתי, ישנה ערבות של 8,000,000 במשרד התחבורה.

<אבנר פלור: אנחנו לא הולכים לחלט את הערבות, ממש לא.

<אבנר פלור: מה שביקשתי מהנציגים זה שניפגש, שנראה מה אפשר לעשות.

אבישי ברוורמן: זה יהיה בסיכום, אתה הבהרת את זה בצורה כל כך ברורה ונכונה.

אבישי ברוורמן: לכן באמת, שלומי, אם היית מקשיב היית מבין שיש פה נכונות.

רונן הופמן: אפשר שאלה רק לנציג התחבורה?

אבישי ברוורמן: בבקשה, חבר הכנסת רונן הופמן.

רונן הופמן: רציתי לשאול אותך, נציג משרד התחבורה, מר פלור: האם נערך איזשהו דיון במשרד התחבורה או בין משרדי בכל הנוגע לפן היותר רחב של העניין הזה?

רונן הופמן: מעבר לחברת "בטר פלייס", לאיזושהי הערכות ארוכת טווח יותר בעניין התשתית הזאת, שמשרד התחבורה שותף לה, יוזם אותה, מתוך אותם שיקולים שהלקוחות כאן דיברו.

<אבנר פלור: לא.

<אבנר פלור: ישנה מנהלת תחליפי נפט שיושבת במשרד ראש הממשלה, שדנה בכלל נושא ההנעות החלופיות, ואולי אפשר להזמין אותם לדיון מסודר.

אבישי ברוורמן: בהזדמנות אחרת אנחנו נדון גם באנרגיות וכו'.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אנחנו נדון בזה לחוד.

אבישי ברוורמן: יש לנו שני נציגים משני מוסדות מכובדים: יש לנו את פרופ' צחי בירק מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, וד"ר דפנה דיסְני, שהיא גם פעילה ברכב, אבל היא גם מרצה באוניברסיטת תל-אביב ובבית-הספר לכלכלה.

אבישי ברוורמן: אז אולי פרופ' בירק.

אבישי ברוורמן: והאם אמרתי דיסְני?

<דפנה דיסני: דיסֵני.

אבישי ברוורמן: דיסֵני, תודה.

אבישי ברוורמן: אז, בבקשה, פרופ' בירק.

אבישי ברוורמן: אתה במקרה שייך למשפחת בירק?

<יצחק בירק: מן הסתם, כן.

אבישי ברוורמן: אתה יודע כמה אני באמת מכבד את אביך, זיכרונו לברכה.

<יצחק בירק: רק למען גילוי נאות, אני גם לקוח מהראשונים, היום עם 27,000 קילומטר בתשעה חודשים.

<יצחק בירק: אני די מותח את הגבולות, כי אני נוסע 90 קילומטר למקום העבודה, טוען שם וחוזר, וזה עובד.

אבישי ברוורמן: איפה אתה גר?

<יצחק בירק: גר בהוד-השרון, עובד בטכניון.

אבישי ברוורמן: הוד-השרון, נוסע לטכניון, טוען שם וחוזר.

<יצחק בירק: עולה לכרמל, וזה בסדר.

דוד צור: זאת אומרת, לא השתמשת אף פעם בנושא הזה של - - -

<יצחק בריק: בוודאי שהשתמשתי.

דוד צור: כן.

<יצחק בירק: בוודאי.

אבישי ברוורמן: בנושא של?

<יצחק בירק: של תחנות ההחלפה.

דוד צור: הוא ענה לי.

אבישי ברוורמן: לא, אבל הציבור לא מבין.

<יצחק בירק: בהקשר הטכניוני זה קרה פעם אחת, כשיצאתי מהמשרד בתשע בעבר, התקרבתי לאוטו, תפסתי את הראש, שכחתי לתקוע את הכבל.

<יצחק בירק: אבל בהקשרים אחרים, נסיעה לאילת ובכלל בלת"מים, אז כן.

<יצחק בירק: אני, כמו שביקשתי, רוצה לקחת את הדיון, בכל זאת, לרמה יותר כללית, כי אני חושב שיש מקום לפעולה מיידית, ולכן זה לא יכול להמתין.

<יצחק בירק: פה רוב הדיבורים הם על לארגן לוויה נאותה.

אבישי ברוורמן: לוויה נאותה?

<יצחק בירק: לוויה נאותה לעובדים, ללקוחות - -

אבישי ברוורמן: ולתת גם למשתתפים בהלוויה - - -

<יצחק בריק: - - ואיפשהו graceful, וכך הלאה.

אבישי ברוורמן: כן, נכון.

<יצחק בירק: אני בהסתכלות מקצועית על כל העניין הזה רוצה לומר מספר דברים.

<יצחק בירק: דבר ראשון, חשמל הוא בבירור הפתרון.

<יצחק בירק: כולם היום בעולם מבינים את זה, זה המדיום הכי גמיש, יודעים לייצר אותו מכל דלק, סולרי, מים, מה שרק יש; יודעים להוליך אותו לכל מקום, הוא כבר מגיע לכל מקום, בממוצע עם יכולת יתרה גדולה מאוד, כך שאין בעיה לטעון בבתים וכן הלאה.

<יצחק בירק: צוואר הבקבוק היום הוא האגירה, הסוללות.

<יצחק בירק: זה הדבר שכרגע מבחינת עלות וגם יחס משקל לאנרגיה, נחות לעומת דלק, וזה צוואר הבקבוק, איך להתגבר על זה איכשהו.

<יצחק בירק: פה בעצם באו תחנות ההחלפה של בטר פלייס – ולמי שמכיר קצת מקצועית, ולפחות חלק מחברי הוועדה אני יודע בוודאות שכן – הרעיון אמר את הדבר הבא: במקום לשים מצבר בקיבולת שמכסה את המקרה הגרוע ביותר כשרוצים לנסוע לאילת, במקום זה נכסה 90% מהמקרים, 95% מהמקרים, ואז יספיק לנו שליש בערך, שזה אומר, לחסוך 600-500 קילו ממשקל האוטו, ולחסוך כ-25,000 דולר.

אבישי ברוורמן: האפשרות שיום אחד מספר אנשים יתקעו בדרך לאילת.

<יצחק בריק: ועם הזמן המצב רק הולך ומשתפר, כי הטכנולוגיה משתפרת.

<יצחק בריק: אז זה הרעיון, זה מה שקרה פה.

<יצחק בריק: עד לפני שמונה ימים נופפו כל הזמן במודל המוצלח של חברת טסלה בארצות-הברית, שפיתחה מכונית ללא סוללה, עם סוללה בלתי מתחלפת, התחילה בפלח העליון של השוק.

<יצחק בריק: פיתחה למעשה מכונית ספורט מירוץ אטרקטיבית וכך הלאה, במחיר מאוד גבוה, עם קיבולת מצבר שבערך יש אופציות, אבל בין פי שניים לפי שלושה וחצי מהקיבולת של בטר פלייס.

<יצחק בריק: ב-22 במאי במזכר לSEC-, ל-Securities and Exchange Commission בארצות-הברית, חברת טסלה הודיעה בדיון בחסמים לכניסה מסיבית לשוק, אחד החסמים שהיא סימנה הוא הצורך בתחנות החלפה, אפשרות החלפה מהירה של סוללות במקומות ציבוריים וכן הלאה.

<יצחק בריק: זאת אומרת, קרי, גם טסלה במודל החדש שלהם - - -

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, למרות העובדה שטסלה, לפי מה שאתה אומר, סדרי גודל, הסוללה יכולה להחזיק ל-300 קילומטר, 360 קילומטר, ארצות-הברית זה לא מרחק גדול, הם מבינים שהם צריכים לשפר את התשתית.

<יצחק בירק: לא, הם במקור הלכו למודל שהתשתית היא superchargers, תחנות טעינה מאוד מהירות.

<יצחק בירק: אלא מאי?

<יצחק בירק: מדובר בטעינה למצבר כמו שלהם של 20 דקות.

<יצחק בירק: זה מאוד מהיר, זה גם מחמם את התאים, מקצר את חייהם, זה גם צורך מחברת החשמל "פיקים" מטורפים של צריכה, בעוד שבתחנת החלפה הטעינה היא ברקע, כשאתה - - -

אבישי ברוורמן: רק הבקשה שלהם, תשתיות - - -

<יצחק בירק: ולכן הם הודיעו, הם פשוט הודיעו שכדי להיכנס באמת לשוק רחב, לא לשוק שנקרא אזוטרי או אקזוטי, או איך שרוצים לקרוא לזה, של מכוניות מירוץ למליינים - - -

אבישי ברוורמן: בלי תשתיות רחבות - - -

<יצחק בירק: הם ילכו לזה.

<יצחק בירק: הם ילכו, זו לא התחייבות.

<יצחק בירק: הם ילכו למודל - - -

אבישי ברוורמן: הם ישקיעו בעצמם?

<יצחק בירק: הם לא אמרו, אבל הם רואים צורך בדבר הזה.

<יצחק בירק: כלומר, במדינת ישראל היום קיים הדבר שאם ירצה השם, יהיה בארצות-הברית בעוד חמש שנים.

<יצחק בירק: אצלנו זה קיים.

<יצחק בירק: כלומר, למעשה, לא מונח מת לפנינו - -

אבישי ברוורמן: אלא מונח משהו שהוא - - -

<יצחק בירק: - - אלא מונח חי אסטרטגי בעל חשיבות.

אבישי ברוורמן: עתידי.

<יצחק בירק: הוא כבר עכשווי, והוא עובד.

אבישי ברוורמן: יפה.

<יצחק בירק: הוא עוד, ולכן - - -

אבישי ברוורמן: ולכן, פרופ' בירק, מה המלצתך?

<יצחק בירק: ולכן המלצתי, ניסיתי להבין מה בעצם קרה פה, כי מהתחום שלי אם לא מבינים מה הבעיה, אין טעם לדבר על הפתרון המיטבי, כי לא ברור למה.

<יצחק בירק: עד היום היו מספר חסמים.

<יצחק בירק: החסם הראשון היה שאופי ההשקעה היה צריך להיות, לשים את כל הכסף, לפרוס את כל התשתית לפני שאפשר לשים מכונית אחת על הכביש.

<יצחק בירק: זה קשה מאוד.

<יצחק בירק: בחברות סטרט-אפ זה לא כך בדרך כלל.

<יצחק בירק: החסם השני היה, שכל לקוח פוטנציאלי כמעט, למעט אלה שיושבים פה ועוד כמה מאות, אומר, כמו שהרבה פעמים אומרים גם בבניין הזה, צריך שמישהו, צריך לעשות משהו, שמישהו - -

אבישי ברוורמן: צריך, זה המשפט הכי טוב.

אבישי ברוורמן: כשאני אומר לבן שלי, צריך, זה משפט כבר.

<יצחק בריק: - - יתנסה בזה, ואחרי שנראה שזה בסדר, אני אבוא.

<יצחק בריק: הדבר הזה היום, אחרי שנה כבר של מכוניות במספרים לא זניחים על הכביש, וקילומטרז' מצטבר, ורואים שהכול עובד, החסם הזה גם כן ירד, בגדול.

<יצחק בריק: אז נשאלת השאלה, אם כך, מדוע בכל זאת המשקיעים הקיימים - -

אבישי ברוורמן: בורחים.

<יצחק בירק: - - שמן הסתם האמינו במיזם הזה וגם Put your money where your mouth is, מדוע הם לא מוכנים להמשיך?

אבישי ברוורמן: אתה רוצה להסביר לנו?

<יצחק בירק: כן.

<יצחק בירק: יש פה בעיה נותרת קשה, והיא בעיית הביצה והתרנגולת, זאת בעיית אי-הוודאות.

<יצחק בירק: לקוח שואל את עצמו – התחילו לשאול בעיקר מספט

<יצחק בירק: מבר האחרון כשגילו שקופת המזומנים איננה אין-סופית – מה יהיה?

<יצחק בירק: אולי אתפס עם המכנסיים למטה בלי תשתית, ואז זו נבואה שמגשימה את עצמה.

<יצחק בירק: כמו שמודיעים על מפלגה שכנראה לא תעבור את אחוז החסימה, אל תבזבז את הקול, לא מצביעים, היא לא עוברת.

אבישי ברוורמן: אתם יודעים, רק אסבר את האוזן, בגלל שפרופ' בריק – אנחנו בכל זאת במקום שיש לו גוון פוליטי, כנסת ישראל, אתם יודעים איך הגמלאים קיבלו פתאום, כמה הם קיבלו?

אבישי ברוורמן: שבעה מנדטים?

אבישי ברוורמן: תשעה מנדטים?

אבישי ברוורמן: לא זוכר.

<קריאה: שבעה.

אבישי ברוורמן: הם לא עברו את אחוז החסימה, ואז האסטרטג היחצן שלהם – שבוע לפני בחירות הסתובבו כל הצעירים בתל-אביב בעיקר, ואמרו, מי שיעבור את אחוז החסימה נותנים לו את הקול – ואז הוא הפיץ את הספין שהם עוברים, ואז רוב ההצבעה למפלגת הגמלאים היו, שהם שניים-שלושה גמלאים, כל הצעירים ברובם מתל-אביב שאמרו, מי שעובר, מקבל.

<יצחק בריק: נכון.

<יצחק בריק: אז זו כרגע הבעיה, בעיית הביצה והתרנגולת, היא כבר מעיקה.

אבישי ברוורמן: מה אתה מציע עכשיו?

אבישי ברוורמן: מה אפשר לעשות?

<יצחק בירק: מה שאני מציע קונקרטית, אני רוצה דווקא לאתגר אתכם.

אבישי ברוורמן: אתכם, זה חברי הכנסת.

<יצחק בירק: כן, חברי הכנסת, את הממשלה, אותנו כמדינה.

<יצחק בירק: להבדיל מכלקוח בודד - - -

אבישי ברוורמן: המדינה, אתה יודע, זה דבר מאוד לא - - -

<יצחק בריק: זה אותו דבר שאנחנו עושים מילואים וזה בשבילו, Whatever it is.

<יצחק בריק: יש כאן בעיה מהותית.

<יצחק בריק: חברה corporation, לא יכולה – אין מובן לכך שהיא תתחייב, כי היא חברה - - -

דוד צור: מה אתה מציע?

דוד צור: להלאים את החברה?

דוד צור: שהמדינה תיכנס לזה?

<יצחק בריק: מייד אסביר בשתי מילים.

אבישי ברוורמן: לסיום.

דוד צור: כי אנחנו מבינים מהר.

<יצחק בירק: חברה, מתוקף היותה חברה בערבון מוגבל, גם כל התחייבות שלה היא באותו ערבון מוגבל, ולכן בהקשר הזה - - -

אבישי ברוורמן: אנחנו מבינים.

אבישי ברוורמן: פרופ' בריק, אתה יודע כמה שאני מעריך אותך, ואימא שלך, זיכרונה לברכה, הייתה מורת דרך עבורי, אבל אנחנו מצומצמים בזמן - - -

<יצחק בריק: אני מייד מסיים.

<יצחק בריק: לכן ההצעה הספציפית הזאת, שמדינת ישראל תיתן ערבות, התחייבות רק ללקוחות, לא לספקים, לא לכל מיני התחייבות שהתשתית תתקיים ותופעל ברמתה הנוכחית הבסיסית, שזו רמה של כיסוי למשך עשר שנים - - -

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אז מה שאתה אומר - - -

<יצחק בירק: רגע, בתמורה - - -

דוד צור: מה העלות של זה?

דוד צור: יש לזה עלות?

<יצחק בריק: אין לזה עלות מיידית, זה חלק מעסקת חבילה.

<יצחק בריק: בתמורה המדינה, לדעתי, תקבל גם נתח מניות – אובמה, אגב, עשה דברים דומים – בנוסף, בהקשר של כל מיני חברות ופטנטים בכל מיני מדינות, המדינה גם תקבל מניית זהב, או מן זכות וטו על פעילויות מסוימות, שלא יעשו עוקץ.

<יצחק בריק: אבל חלק מהעסקה, שצריך להימצא משקיע – אני חושב שאם שוברים את הביצה והתרנגולת על-ידי המדינה, ולאור האמירה של טסלה שצריך את המודל הזה, יכול להיות שזה ממש השתנה – משקיע שישים עכשיו, צריך לברר מה הסכום – 400 מיליון דולר, מן משהו בהיקף הזה.

<יצחק בריק: לכן גם אמרתי שהאקסיומה - - -

אבישי ברוורמן: פרופ' בירק, אני חייב – אתה מבין, יש עוד אנשים שצריכים לדבר, ואנחנו עוד מעט נהיה - - -

<יצחק בירק: זו ההצעה שלי, לדעתי זה עשוי להרים את זה מהקבר.

אבישי ברוורמן: ההצעה שלך – בסוף גם המפרקים יתייחסו לזה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לך על הנקודה.

אבישי ברוורמן: אתה אומר, זה סיכום מאד פשוט, בארצות-הברית טסלה אומרת, עכשיו חייבים לשים תשתיות, בישראל יש כבר תשתיות.

אבישי ברוורמן: מישהו אמר פעם בלעז: There is nothing more powerful than an idea whose time has come.

אבישי ברוורמן: לפעמים כשאתה בא קצת לפני הזמן, אז אתה נופל, למרות שהדבר קורה, אבל זה חלק מהמשחק המקרי של החיים.

אבישי ברוורמן: אבל הדבר הזה, אמרת, כדאי להשקיע בו.

אבישי ברוורמן: תעביר לנו נייר מסודר.

אבישי ברוורמן: נמשיך הלאה.

<יצחק בירק: העברתי אתמול.

אבישי ברוורמן: העברת כבר.

<אופיר רונן: סליחה, קיבלתי עדכונים.

אבישי ברוורמן: רבותי, אתם רואים, פה היום יש עבודה רצינית.

אבישי ברוורמן: כן, רונן אופיר.

אבישי ברוורמן: תוך ה-26-25 מיליון שקל, העובדים - - -

<אופיר רונן: הערכה בלבד, בינתיים זו הערכה בלבד.

<אופיר רונן: בין 5 ל-10 מיליון ש"ח ההפרש, הדלתות.

אבישי ברוורמן: בין 10-5 מיליון שקלים צריכים להוסיף בעלי החברה כדי לדאוג לעובדים.

<אופיר רונן: כדי לדאוג שהם יקבלו 100%.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<אופיר רונן: אבל יש לי עוד עדכונים שקיבלתי מצופינו בחברה.

<אופיר רונן: קודם כול, המפרקים – רצינו לעשות את הפיטורים בצורה יפה, ושהעובדים המפוטרים יקבלו את הרכבים לחודש ימים, ולא הצלחנו לשלם את הליסינג.

<אופיר רונן: זה די מקובל, ומקובל בחברה הספציפית הזאת.

<אופיר רונן: היו הבנות והן הופרו.

<אופיר רונן: למעשה, ההבנות האלה - - -

אבישי ברוורמן: המפרקים מנעו את זה.

<אופיר רונן: אתמול אמרו לנו שהעובדים יצטרכו לשלם על הליסינג של המכוניות החשמליות.

<אופיר רונן: אין למכוניות האלה שימוש מלבד שאותם עובדים ימשיכו לנסוע.

<אופיר רונן: אני חושב שדרך נאותה להיפרד מעובדים שהשקיעו את נשמתם בחברה, ועמלו קשות בשביל שהמיזם הזה יעלה, זה לפחות שה-210 עובדים שהולכים היום הביתה, יקבלו את הרכבים לחודש ימים.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: הנקודה שלך ברורה.

אבישי ברוורמן: תתייחס לזה, עורכת-דין יונת מאיר.

<אופיר רונן: ועוד דבר כלכלי שלא הועלה כאן משום מה, בין היתר, המוטיבציה של עובדים בחברות היי-טק או חברות אחרות לקחת רכבים, זה השווי שימוש.

אבישי ברוורמן: נכון.

<אופיר רונן: משום מה ברכב החשמלי לא מוכר שוויי שימוש מול מס הכנסה, זה לא הגיוני, לא כלכלי.

<אופיר רונן: אם זה היה נכנס, עוד הרבה חברות היו - - -

אבישי ברוורמן: מי צריך לפתור את הבעיה הזאת?

רונן הופמן: האוצר.

<יצחק בריק: רשויות המס.

<אופיר רונן: אתם המחוקק.

<אופיר רונן: אנחנו פונים אליכם.

אבישי ברוורמן: אנחנו מעבירים את זה.

אבישי ברוורמן: יש פה מישהו ממשרד האוצר?

<יצחק בירק: זה רשום גם אצלי, היבריד מקבל 550 שקל הנחה, חשמלי לא מקבל.

<תומר שגיא: גם אצלנו זה רשום והועבר לכם אתמול.

אבישי ברוורמן: יש פה את יהודה ניב, מנהל מינהל החשמל.

אבישי ברוורמן: יהודה, בוא, תיקח כיסא.

אבישי ברוורמן: ד"ר מילגרם, אכפת לך לפנות את הכיסא?

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לנו?

אבישי ברוורמן: ד"ר ניב, יש לך משהו להאיר את עינינו לגבי פתרון?

<יהודה ניב: במנהל החשמל עסקנו בנושא של בטיחות הטעינה, לוודא שכשיכנסו כלי רכב חשמליים למדינת ישראל, הטעינה שלהם, שעומדת ברחוב, שהיא בציבור, תהיה בטוחה, ואף אחד לא ייפגע, כי חשמל כמו כמה שהוא טוב, הוא גם יודע להרוג, אז צריך להיזהר ממנו.

<יהודה ניב: לא עסקנו בחברה כחברה ובכל הפרטים האלו.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אין לכם משהו להוסיף לדיון.

אבישי ברוורמן: אז אומרים, יותר חשמל, פחות עמל.

אבישי ברוורמן: ד"ר דפנה דיסני.

<דפנה דיסני אשל: כאן, תודה רבה.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שיש כאן מיזם פרטי שנכשל, אבל יש כאן גם מיזם סביבתי.

אבישי ברוורמן: ד"ר דפנה דיסני היא בעלת רכב בעצמה, והיא גם כלכלנית.

<דפנה דיסני אשל: אני בעלת רכב בעצמי, נכון.

<דפנה דיסני אשל: אני נוהגת ברכב כעשרה חודשים.

<דפנה דיסני אשל: אני גם כלכלנית באוניברסיטת תל-אביב, בבתי-ספר לכלכלה, מרצה וחוקרת בתחומים של כלכלת משאבי טבע וסביבה.

<דפנה דיסני אשל: רכשתי את הרכב באמת מתוך אידאולוגיה ואמונה שזה העתיד, ושאנחנו צריכים להמשיך ולהשקיע במיזמים סביבתיים.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שזה היה יפה מאוד שגוף פרטי לקח על עצמו מיזם ציבורי, מיזם של לספק מוצר ציבורי.

<דפנה דיסני אשל: אני יודעת שיש בו כמובן זה סמי ציבורי, כי יש פה גם עניין פרטי בוודאי, הוא מניב תועלת.

<דפנה דיסני אשל: המוצר הזה מניב תועלת פרטית, אך גם תועלת ציבורית גבוהה מאוד.

אבישי ברוורמן: על זה כולנו פה מסכימים.

אבישי ברוורמן: לגבי הפתרון?

<דפנה דיסני אשל: כולנו יודעים שצריך לדון בזה.

<דפנה דיסני אשל: אבל כאן המקום שבו אני חושבת שצריך להדגיש, אם הוא נכשל ברמה הפרטית בגלל ניהול לא נכון, בגלל שהיו פה כשלים ברמה שונה, זה לא משנה, יימצא - - -

אבישי ברוורמן: את מכירה את כל הנושא ובדקת את ההתנהלות ואת ההשקעות וכל אלה?

<דפנה דיסני אשל: לא בדקתי את התחשיבים הכלכליים, אני לא יכולה להגיד מה בדיוק נעשה.

<דפנה דיסני אשל: אבל מבדיקה כללית של המשך תפעול שוטף של המערך הקיים, להוציא באמת עמדות ההחלפה ושמירה על עמדות הטעינה, אין ספק שהמיזם הזה יכול להמשיך לרוץ קדימה, הוא יכול להיות רווחי.

<דפנה דיסני אשל: ולכן, אם יהיה מישהו שירצה לקחת אותו על עצמו - - -

אבישי ברוורמן: אני חוזר על המשפט – את כלכלנית – אם אין ספק שהוא רווחי, אז חייב להיות משקיע.

<דפנה דיסני אשל: כי היו פה השקעות בסיס מאוד מאוד גבוהות.

<דפנה דיסני אשל: יש פה עניין של יתרונות לגודל של כל המערכת הזו - - -

אבישי ברוורמן: אבל כרגע זה קרה.

אבישי ברוורמן: עכשיו, אם את אומרת כרגע – ואני פה משתמש בזה ששנינו שייכים לאותו מקצוע בעייתי שנקרא כלכלה – שהעסק הזה רווחי.

אבישי ברוורמן: יש המון משקיעים שאם שומעים את דברייך ועושים את התחשיב, ייכנסו.

אבישי ברוורמן: אבל כרגע אני רואה שאף אחד לא רוצה להיכנס.

אבישי ברוורמן: מה הקץ'?

<דפנה דיסני אשל: יש פה קץ' של ניהול, אין ספק.

<דפנה דיסני אשל: בהחלט - - -

אבישי ברוורמן: מה זה קץ' של ניהול?

אבישי ברוורמן: יבוא מישהו אחר, יעשה ניעור בניהול וינהל, אם זה רווחי.

רונן הופמן: זה בגלל אי-ודאות, זה לא בגלל ניהול.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שהתכנון והמיזם הוא לא רווחי בטווח הקצר.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת שמהשכל - - -

אבישי ברוורמן: מה זה טווח קצר?

אבישי ברוורמן: מה זה טווח ארוך?

<דפנה דיסני אשל: טווח קצר זה אומר שנה.

אבישי ברוורמן: לשנתיים-שלוש הוא רווחי?

<דפנה דיסני אשל: כאן אנחנו נמצאים.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת - - -

<יצחק בריק: 25,000 מכוניות בארץ זה בערך ה-Break-even ל-Operation על זה, זה בערך המספר.

אבישי ברוורמן: אז אם באמת, אני פונה פה למי שמקשיב – יש בארץ הרבה מאוד יזמים - -

<דפנה דיסני אשל: רק יש פה עניין של יתרונות לגודל - - -

אבישי ברוורמן: - - הם מוכנים לבוא, לפגוש את עורכת-דין רוזן רכב עכשיו ולהתקדם באמצעותך.

אבישי ברוורמן: זה דבר אחד.

אבישי ברוורמן: במידה שלא יהיו כאלה, מה לעשות.

<דפנה דיסני אשל: אבל בוא נשים את זה בצד.

<דפנה דיסני אשל: אם יהיו יזמים – מה שחשוב לי כאן לציין, להדגיש שלמדינה יש פה תפקיד.

<דפנה דיסני אשל: היא צריכה לתת את התמיכה כמו לכל מוצר סביבתי, בדיוק כמו שהמדינה משקיעה מיליונים במהפך המחזור וניהול פסולת, - -

אבישי ברוורמן: מה תהיה התמיכה?

אבישי ברוורמן: איך?

<דפנה דיסני אשל: - - בקידום אנרגיה סולרית, גם כאן המדינה יכולה לתת הרבה מאוד, כמו תיקון חוק מקרקעין, שלא צריך טופס 4 כדי להעמיד תחנה.

<דפנה דיסני אשל: אבל בוא נעזוב תחנות החלפה, בוא נדבר רק על עמדות טעינה.

<דפנה דיסני אשל: זה פשוט, זה קל, במקומות ציבוריים לתת מרחב לפעילות הציבורית הזו, שהיא טובה לכולנו.

אבישי ברוורמן: בואי נפשט, לגבי כל הדברים הכלליים כולנו מסכימים כך.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לרדת לקונקרטיזציה.

אבישי ברוורמן: את אומרת שמדינת ישראל צריכה לפתוח עוד נקודות טעינה בכל מיני מקומות.

<תומר שגיא: אם אפשר להתייחס לעניין העמדה שלנו בעניין הזה, אני מהעמותה של דפנה.

<דפנה דיסני אשל: אתן, ברשותך, לתומר להדגיש מספר רעיונות.

אבישי ברוורמן: מר שגיא, אני רק מבקש קונקרטי, כי אנחנו כרגע לא מדברים על הספירות הגבוהות.

אבישי ברוורמן: ברור לנו שיש בדבר הזה חזון, ברור שיש דברים – את אומרת, מעבר לנקודה שאת טוענת, שיזם פרטי, שאורך האופק שלו הוא שלוש שנים, שזה באמת לא אורך משמעותי, יכול להיכנס ולהרוויח.

אבישי ברוורמן: אני לא יודע, את אומרת, ככל שיש לזה בסיס.

אבישי ברוורמן: במקביל, את פונה למדינת ישראל, מכיוון שיש לזה בסיס כלכלי, כדי לשפר את הרווחיות של היזם שייכנס, ואת הקיימות של הפרויקט, להגדיל את מספר מקומות הטעינה במדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: עוד משהו?

<דפנה דיסני אשל: אלו הדברים.

<דפנה דיסני אשל: אני חושבת בהחלט שאפשר לסדר רשימה של דברים שהמדינה בקלות ובאופן זול יכולה לתמוך לביטחון הציבורי, ולהפחתת אי-הוודאות.

<יצחק בירק: זה בנייר העמדה שהועבר.

אבישי ברוורמן: אז תעבירי לנו אותם.

אבישי ברוורמן: נעביר את זה למשרד האנרגיה ונמשיך לדון בזה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, ד"ר דיסני.

אבישי ברוורמן: יש פה עוד אנשים שלא התבטאו?

אבישי ברוורמן: אני רואה את המשנה ליושב-ראש "מנפאואר", אמנון רדר?

אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לדיון?

<אמנון רדר: בוקר טוב.

<אמנון רדר: קודם כול, 50 עובדים נוספים, שהיו עובדים שלנו, ועשו עבור חברת בטר פלייס, מסיימים לעבוד.

<אמנון רדר: אנחנו ממשיכים לשלם להם שכר ולשלם להם על הודעה מוקדמת.

<אמנון רדר: אנחנו ספקים של בטר פלייס, את הספקים שמים בצד, אבל הספקים חוטפים מכה אנושה בנושא הזה.

<אמנון רדר: אני פונה פה דרך נציגי בעלי המניות, ואני חושב שכשגומרים מיזם כזה משמעותי, שהשקיעו בו כל כך הרבה כסף, אפשר לא להשאיר את הספקים שעבדו והשקיעו - - -

אבישי ברוורמן: זו הפנייה שלך למפרק.

<אמנון רדר: זו הפנייה שלי לא למפרק, אלא לבעלי המניות בנושא הזה, שהוא מאוד משמעותי.

<אמנון רדר: אני חושב שצריך להסתכל בסביבה העסקית שאנחנו עובדים, לסגור עסקים בצורה הוגנת מוסרית.

<אמנון רדר: במיוחד שהחברה הישראלית פועלת בישראל ועושה עוד דברים - - -

אבישי ברוורמן: אתה בעצם מוסיף לנקודה שאמר עורך-דין רונן, שאם יש פער מסוים לגבי העובדים, הבעלים צריכים להשלים אותו, ואתה אומר פה, גם הבעלים צריכים לפעול בנושא הזה.

<אמנון רדר: הבעלים צריכים לשלם לספקים שעבדו – אני לא לקחתי סיכון.

<אמנון רדר: לקחתי סיכון עסקי, לא לקחתי סיכון כזה שאני לא השקעתי במיזם.

<אמנון רדר: אז זו הנקודה ששמתי.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: רבותי, אם עוד מישהו – כי אנחנו מתקרבים לתשובות ולסיכומים.

אבישי ברוורמן: בבקשה, אדוני.

<איתי כהן: שלום, אני בעלים של רכב חשמלי מזה כבר עשרה חודשים, מעל 31,000 קילומטר.

<איתי כהן: אני נוסע יומיום מפתח-תקווה לירושלים, מחליף בדרך יומיום סוללה, זה דבר קריטי, זה דבר נפלא.

<איתי כהן: חשוב לציין שבעצם המיזם הזה נתן מענה לאנשים כמוני, צעירים שרואים את העתיד, חושבים איך מגיעים לשם, מחשבה על אוויר נקי, כל הנושא שדיברנו על נפט, לא צריך אותו יותר, אפשר להסתדר.

<איתי כהן: אני נוסע לכל מקום, מגיע לכל מקום, נסעתי לבאר-שבע, נסעתי לצפון.

<איתי כהן: העבודה שלי תלויה בזה.

אבישי ברוורמן: איפה אתה גר?

<איתי כהן: בפתח-תקווה.

<איתי כהן: עובד כאן בבירה, מופיע יומיום, מחליף בבוקר.

<איתי כהן: בגלל הרגולציות אין לי עמדה במקום ציבורי בעבודה.

<איתי כהן: נוסע, מחליף בכייף.

<איתי כהן: העבודה שלי תלויה בזה בעצם כרגע.

<איתי כהן: אם אני לא יכול להגיע לעבודה, אני תקוע.

<איתי כהן: רכב יחיד במשפחה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אדוני.

<דוד רוז: אני גר בכרכום, באזור הצפון, מעל הכנרת.

<דוד רוז: יש לי את הרכב מה-4 באפריל 2012.

<דוד רוז: עד אתמול נסעתי 49,000 קילומטר, כולל לבקר את הנכד שלי דן, שגר באילת, בן שנה.

אבישי ברוורמן: כמה פעמים מכרכום לאילת החלפת?

<דוד רוז: חמש פעמים לכל כיוון, אבל זה לא נורא, זה ממש לא נורא.

אבישי ברוורמן: לא נורא.

<קריאה: 25 דקות.

<דוד רוז: אתה נכנס לשטיפת רכב, יוצא משטיפת רכב, אתה אפילו בודק - - -

<קריאה: כמה זמן לוקח לך?

<דוד רוז: ארבע דקות ו-40 שניות.

<קריאה: להתרענן מהנהיגה, מאוד חשוב.

אבישי ברוורמן: חמש דקות כפול חמש, 25 וכל 50 דקות, בסדר.

<דוד רוז: מבחינתי, זה הרבה יותר נקי.

אבישי ברוורמן: אז זה שווה לך את העודף של עוד איזה חצי שעה של יכול להיות - - -

<דוד רוז: כל הנקודה בשביל אנשים כמוני, שגרים בפריפריה, בדרום ובצפון, ברגע שיש דיבורים של ביטול תחנות ההחלפה, אז בעצם מעמיד לי את הרכב.

<דוד רוז: זה רכב יחיד למשפחה, אני צריך למצוא פתרון אחר, כי הטעינה זה מאוד נחמד, ורוב הימים אנחנו משתמשים עם זה - - -

דוד צור: אבל היא ארוכה, לא?

<דוד רוז: שש-שבע שעות.

<דוד רוז: אני לא יודע, אני הולך לישון.

דוד צור: אני אומר, הייתה פה הצעה להגדיל את מקומות הטעינה הציבוריים.

<דוד רוז: זה לא יעזור.

<תומר שגיא: אם אפשר למקד את הנושא של הציבורי?

<דוד רוז: גם אם יגדיל - - - אני לא לוקח את האוטו הזה לבקר את הנכדים.

<דוד רוז: הרכב שלי - - -

דוד צור: ברור.

אבישי ברוורמן: דוד, הלוא הדבר המעניין, רוב אלה שקנו כאן, הם אנשים מאוד אידיאולוגים שיש להם חזון.

<דוד רוז: נכון.

אבישי ברוורמן: אבל לחשוב שלפעמים על אותו קונה שאין לו שום דבר לאידיאולוגיה, שהוא מסתכל רק מהבחינה הזאת, הבעיה הזאת של זמן טעינה יכולה בכל זאת - - -

<קריאה: אבל זה גם חוסך לו.

<איתי כהן: הנושא הוא גם כלכלי, אני חוסך 1,000 שקל בחודש.

אבישי ברוורמן: 1,000 שקל בחודש, תודה רבה.

<יצחק בירק: גם מבלים פחות בתחנות דלק.

אבישי ברוורמן: אבל, סליחה, פרופ' בירק - - -

<דוד רוז: גם אני, במהלך השנה האחרונה, להשוות מול חשבון הדלק שהיה למילוי שהיה לי, חסכתי 1,000 שקל לחודש, אז היה לי חיסכון בדלק.

אבישי ברוורמן: חסכת, יופי, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: יש לך פניה נוספת מוגדרת או שאתה מצטרף?

<דוד רוז: אני מצטרף להמשיך להפעיל את הדבר הזה כמה שיהיה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אדוני.

<אלון קלמנסון: אני יבואן של רכבים חשמליים, משווק רכבים חשמליים אחרים - - -

אבישי ברוורמן: כדוגמה?

<אלון קלמנסון: כדוגמת טאזארי, פאם, משאיות חשמליות.

<אלון קלמנסון: כבר יש היום גם משאיות חשמליות שנוסעות.

אבישי ברוורמן: כמה משאיות חשמליות יש בארץ?

<אלון קלמנסון: בארץ, אצל מר פלור, כבר שלוש שנים עוד לא הצלחנו לאשר את זה.

<אלון קלמנסון: בלונדון, למשל, כבר מכרנו, והתהליך לקח חודשיים, לשם השוואה.

<תומר שגיא: אם שאלת מה המדינה יכולה לעשות, למשל.

אבישי ברוורמן: יש משאלות כבר, לאור תפקוד המשילות הישראלית, שאולי כדאי להחזיר את המנדט הבריטי.

<תומר שגיא: ממש.

<אלון קלמנסון: שלנו הרבה יותר טובה ממה - - - בלונדון.

<אלון קלמנסון: זה מתקשר לעניין.

<אלון קלמנסון: א.

<אלון קלמנסון: אני חושב שברור לכולם כאן שרכב חשמלי זה העתיד.

<אלון קלמנסון: אבל אני רוצה להדגיש את הנקודה הכי גדולה, רכב חשמלי, העלות שלו זה בערך 5% מעלות תפעול של רכב רגיל.

<אלון קלמנסון: בבטר פלייס קצת טשטשו את זה, בגלל שהמודל של רכישת כמה בטריות והרשת המיוחדת, בעצם ייקרו את היתרונות האלה.

<אלון קלמנסון: אבל לתחומי הנסיעה בטווחים של רכבים חשמליים, זה עדיף בסדר גודל אחד לפחות מבחינת העלויות, יחסית לרכבים של מנוע בעירה פנימית.

<אלון קלמנסון: הפתרון שמדברים עליו כאן או הפתרונות שהוצעו, לדעתי לא ריאליים מהסיבה המאוד פשוטה, א.

<אלון קלמנסון: אני בעצמי נפגשתי עם יותר מ-20 חברות שמייצרות רכבים חשמליים, אף אחת מהן לא מדברת על מודל של החלפת בטריות, כי הבטריות פשוט מאוד יקרות, ואפילו "רנו" שמעורבת בטכנולוגיה הזאת, המקום היחידי שהיא עושה את זה, זה עבור בטר פלייס.

<אלון קלמנסון: אז צר לי מאוד להגיד, אבל זה כנראה - - -

אבישי ברוורמן: אז הטענה שלך, מר קלמנסון, סיפור הסוללות לאviable לטווח הארוך.

<אלון קלמנסון: שלא תהיה החלפת סוללות.

<אלון קלמנסון: אתה רואה את זה פה מהמספרים, אומרים ש-50,000 שקל לבטרייה, להחזיק שלוש-ארבע בטריות על מכונית, זה בעצם לקנות עוד מכונית.

<יצחק בריק: ובכל מכונית פי שלושה יותר, זה כן כלכלי?

<אלון קלמנסון: לא, אין את זה.

<יצחק בירק: אבל זה מה שאתה אומר.

<אלון קלמנסון: המתחרה שלנו זה לא - - -

<יצחק בירק: לא למשאית שעושה בעיר סיבוב.

אבישי ברוורמן: ולכן?

<אלון קלמנסון: לא משנה.

<אלון קלמנסון: כל העולם הולך לכיוונים אחרים, ואני מקווה שגם ישראל.

אבישי ברוורמן: והם הכיוונים שהולכים – תסביר.

<אלון קלמנסון: הכיוונים שהולכים, זו נסיעה עם בטריות קבועות.

<אלון קלמנסון: דרך אגב, הבטריות הקיימות היום הן בטריות הרבה יותר מתקדמות מהבטריות האלה מבחינת טעינה.

<אלון קלמנסון: ראינו במפעל, אחת החברות שאנחנו מייצגים זו חברה שיש לה מפעל לבטריות, בשתי שניות הם טוענים בטרייה מלאה במפעל.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, מה שאתה אומר לי - - -

<יצחק בריק: זו שטות מוחלטת בהנדסת חשמל.

אבישי ברוורמן: רגע, פרופ' בירק - - -

דוד צור: למה הוא מתפרץ?

דוד צור: מה קרה?

אבישי ברוורמן: פרופ' בירק, בכנסת ישראל מותר להגיד שטויות, אם לא היו אומרים שטויות, אז מה - - -

<קריאות: - - -

דוד צור: אפשר גם להתפרץ, זה בסדר.

אבישי ברוורמן: מה שאתה אומר לי זה דבר כזה, אחת הטעויות פה לגבי המודל של בטר פלייס הוא נושא הבטריות, הסוללות, שבעצם במקומות אחרים פועלים בצורה אחרת, שיותר אפקטיבית ויש בה את העתיד.

<אלון קלמנסון: במקומות אחרים לרכבים חשמליים בתחומים שלהם יש יתרון עצום על מכוניות חשמליות.

<אלון קלמנסון: אני למשל עכשיו נוסע במכונית, אני חוסך 2,800 שקל בחודש על השימוש בחשמל, יחסית, כי אני לא משלם לבטר פליס את המחיר הגבוה עבור כל השירותים הנלווים.

<אלון קלמנסון: אני בסך הכול משלם את חשבון החשמל, וזה בערך 5% מחשבון הדלק.

אבישי ברוורמן: אז מה אתה אומר לעניינינו?

אבישי ברוורמן: אתה אומר דבר אחד, שבעצם המודל של בטר פלייס שגוי מבחינת הטענה שלך.

<אלון קלמנסון: מבחינה עסקית.

אבישי ברוורמן: מבחינה עסקית.

<קריאה: מבחינה עסקית הוא שגוי.

<אלון קלמנסון: לא רק אני אומר.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: גמרנו.

אבישי ברוורמן: אז אמרת, בסדר.

אבישי ברוורמן: עכשיו השאלה שלנו, אנחנו מדברים פה לא על המודלים, אלא לגבי הצרכנים.

אבישי ברוורמן: אתה יכול לומר משהו לגבי אלה שקנו מכוניות ולגבי התחנות.

<אלון קלמנסון: אני רוצה להגיד לגבי הצרכנים.

<אלון קלמנסון: לדעתי הפתרון היחידי האפשרי, זה לאפשר להם לטעון חשמל רגיל מתחנות טעינה שיהיו יותר בהרים, ולפתור את כל הבעיות שדיברו עליהם.

<אלון קלמנסון: לאפשר להם כמובן לטעון את זה ליד הבית, שזו הטעינה בלילה, טעינה הכי יעילה מבחינת החשמל.

דוד צור: במרחבים הציבוריים, בחניונים.

<אלון קלמנסון: בשטחים הציבוריים, בחניות הפרטיות, ולעשות את זה - - -

<קריאה: במדרכה.

דוד צור: ברור.

דוד צור: בלילות, שאנשים יוכלו - - -

<אלון קלמנסון: אני רוצה להדגיש רק עוד נקודה אחת.

<קריאות: - - -

<אלון קלמנסון: גם מערכת החשמל, הטעינה של בטר פלייס, היא מערכת שאין אח ורע לה בכל העולם, זו מערכת מאוד יקרה, וכנראה מאוד מיותרת.

<אלון קלמנסון: בכל העולם טוענים את החשמל משקע תקע, כמו שאתה טוען את הלפ-טופ שלך, ככה אתה טוען את הרכב החשמלי.

<אלון קלמנסון: מערכת עם תקשורת סלולרית שמדברת לאיזשהו מוקד שמאשר לך או לא, היא מערכת מאוד מאוד יקרה, שכרגע אין לה שום טעם ושום הצדק כלכלי.

<קריאות: - - -

<טטיאנה גוצולנקו: בגלל זה בקושי יש רכבים חשמליים בעולם.

<תומר שגיא: בגלל זה אין רכבים חשמליים בעולם.

אבישי ברוורמן: רבותי, רק ידברו פה ברשות דיבור.

אבישי ברוורמן: מר קלמנסון, העלתה נושא שאני רואה שיצר פה איזו סערת רגשות, אז סכם.

<אלון קלמנסון: הפתרון היחידי המעשי בסוף, כי אני לא מניח שמדינת ישראל תשקיע מיליארדים בלתחזק 38 תחנות בשביל 1,000 רכבים.

<תומר שגיא: מאיפה הבאת מיליארדים?

<תומר שגיא: מה פתאום מיליארדים?

<קריאות: - - -

<אלון קלמנסון: עכשיו צריך למצוא פתרון בלי שום קשר.

<אלון קלמנסון: אני חושב שצריך למצוא להם פתרון.

<אלון קלמנסון: הפתרון המעשי היחידי יהיה לפתוח את הטעינה.

<אלון קלמנסון: זה כמו simless טלפון, לפתוח את הטעינה לכל אחד, לאפשר לקנות חשמל מחברת חשמל במחירים זולים, - -

<טטיאנה גוצולנקו: ולהיתקע בדרך לאילת.

<תומר שגיא: ולהיתקע עם 100 קילומטר, סליחה, אני לא - - -

<אלון קלמנסון: - - ואז יש לפחות יתרון למכוניות חשמליות יחסית בתחומים - - -

אבישי ברוורמן: השאלה, שמעתי פה בקריאת ביניים, שאם המכונית יכולה לנסוע רק 120 קילומטר, אז מה יקרה בדרך?

<טטיאנה גוצולנקו: אז זה ממש לנסוע כמו כלב על חוט.

<אלון קלמנסון: בכל העולם התפיסה היא שמכוניות חשמליות יכולות - - -

<תומר שגיא: בכל העולם מי שקונה את זה, זה רק עשירים.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: כן, מה?

<אלון קלמנסון: יש פרויקטים שמדברים על הזה, למשל בעיריית תל-אביב, Car2go - - -

אבישי ברוורמן: שמה?

<אלון קלמנסון: Car2go חשמלי כזה, אתה תגיע לתל-אביב בתחבורה הציבורית ותשתמש בזה.

<אלון קלמנסון: מה שאנחנו רואים בטכנולוגיה, המכוניות שלנו למשל, כבר נוסעות 200 קילומטר בין טעינה לטעינה, לפני שנתיים זה היה 140 קילומטר - - -

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו עדיין מדינה דמוקרטית.

אבישי ברוורמן: מר קלמנסון - - -

<קריאה: - - -

אבישי ברוורמן: בעזרת השם, מה שנקרא.

אבישי ברוורמן: אדוני, מילה אחת.

<גיורא זילברברג: אני שותף של אלון.

אבישי ברוורמן: מה אתה מוסיף לאלון?

<גיורא זילברברג: אני רוצה להגיד כך, קודם כל הרכב החשמלי העכשווי, נחשב ל- ,City carלאוטו עירוני, למשל בתל-אביב רבתי.

<גיורא זילברברג: כל מי שעובד בתל-אביב וגר ברמת-השרון, רחובות, ראשון, ייסע, יטעין את הרכב, ייסע בחזרה.

אבישי ברוורמן: זה ברור, עם זה אין בעיה.

אבישי ברוורמן: זה רק לחבר'ה כמו דוד שרוצים לנסוע לאילת לבקר את הבן.

<דוד רוז: רק לנסוע לכרמיאל, מה אילת?

<קריאות: - - -

<גיורא זילברברג: אבל, חבר'ה, אני רוצה שתי מילים, בבקשה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<גיורא זילברברג: להביא דוגמאות, מה שקרה למשל בעולם בשנה וחצי האחרונות, אני מבקר הרבה מאוד בלונדון בגלל שיש לי משפחה שם.

<גיורא זילברברג: בלונדון הקימו, ב-City של לונדון, 1,300 תחנות טעינה חינמיות, כולל החניה.

אבישי ברוורמן: יפה.

<גיורא זילברברג: הכניסה למרכז העיר חינמית.

<גיורא זילברברג: הפרס, שמי שקונה מכונית חשמלית מקבל מעיריית לונדון, הוא 20% מעלות הרכב בצ'ק הביתה.

<גיורא זילברברג: אותו הדבר הקימו בכל שוויץ, בכל גרמניה, בכל אירופה, סימן שהמהפכה התחילה.

<גיורא זילברברג: המודל העסקי של בטר פלייס, לצערי – יכול להיות שהמכונית מעולה, לא נהגתי בה, אני נוהג לעת עתה במכוניות שהבאנו לניסוי, היא מצוינת וצריך לעזור לאנשים – אין סיכוי עסקי למודל הזה.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: דרך אגב, אני חושב שיש ראש עיר מאוד צבעוני בלונדון, הוא עדיין - - -

<גיורא זילברברג: נכון, שתדע שהוא הקים את זה.

אבישי ברוורמן: צריך להביא אותו ארצה כדי שבאמת, אולי ישפיע - - -

<קריאה: יש אנשים טובים גם פה.

<גיורא זילברברג: הוא הקים את זה במהלך חודשיים, 1,300 עמדות חינם.

אבישי ברוורמן: ממש מדהים, מאוד מעניין.

<גיורא זילברברג: הוא אמר, אני מאמין.

<גיורא זילברברג: שאלו אותו, למה אתה לא גובה בשביל החשמל?

<גיורא זילברברג: הוא אומר, אם מישהו יבוא לבקר מישהו וישתה קפה אתו וזה, כמה אגבה?

<גיורא זילברברג: שני פני?

<גיורא זילברברג: לא רוצה להקים מערכת כלכלית ונתן להם חינמית.

<גיורא זילברברג: זה המצב כרגע.

אבישי ברוורמן: נהדר, תודה רבה, מר זילברברג.

אבישי ברוורמן: אני רואה שיש פה התלהבות גדולה.

<טטיאנה גוצולנקו: וואי, וואי, הוא ממש - - - כמו כלב על חוט.

<טטיאנה גוצולנקו: מה זה הדבר הזה?

<טטיאנה גוצולנקו: אנחנו נוסעים בכל הארץ, מה זה?

<טטיאנה גוצולנקו: אני לא רוצה להיות מחוברת לשקע – מה שקיבלנו, מה שלא קיבלנו.

אבישי ברוורמן: רגע, גבירתי.

אבישי ברוורמן: אפילו לא שמעו אותך מרוב - - -

<טטיאנה גוצולנקו: אני פשוט – סליחה, אני מצטערת.

אבישי ברוורמן: את רוצה – רגע, תנשמי עמוק, תגידי את שמך ותדברי למיקרופון.

<טטיאנה גוצולנקו: אני הנדסאית אדריכלות.

<טטיאנה גוצולנקו: אני ובעלי גרים ביבנה.

<טטיאנה גוצולנקו: אנחנו עם אוטו קצת יותר משנה, וזה כבר בעצם אוטו שני.

<טטיאנה גוצולנקו: הראשון קרה ככה כשהיית בהריון בחודש שישי, הייתה תאונה, נכנס אוטובוס, ובזכות הסוללה האחורית בעצם ניצלתי וגם התינוקת שלי, עכשיו היא נולדה והיא עוד מעט בת שלושה חודשים.

<טטיאנה גוצולנקו: גם כן כשקיבלנו חזרה כסף מחברת הביטוח, יכולנו עוד פעם לחזור לרכב בנזין, אבל אחרי שכבר גילינו את כל היתרונות והאפשרויות, שאין לנו שום הגבלה בדיוק כמו רכב בנזין לנסוע מאילת, מכל מקום בארץ, ולא להיות קשורה לשקע, חזרנו שוב פעם לאותו רכב חשמלי והמשכנו ליהנות.

<טטיאנה גוצולנקו: אז זה לדעתי הכיוון.

<טטיאנה גוצולנקו: כרגע, עכשיו כשיש לנו אפשרות להמשיך עם זה, וכבר רוב ההשקעה שנעשתה, חבל מאוד לפספס את הזה.

<טטיאנה גוצולנקו: זה דבר ראשון.

<טטיאנה גוצולנקו: דבר שני, לגבי חיי אורך של הסוללה.

<טטיאנה גוצולנקו: כרגע, אנחנו רואים שהסוללות הן די מהר נחלשות.

<טטיאנה גוצולנקו: אני לא רוצה לקנות רכב משפחתי ממוצע במחיר מלא, 130,000-120,000 שקל, ואחרי שנה-שנה וחצי-שנתיים לראות שכבר טווח הנסיעה התקצר משמעותית.

<טטיאנה גוצולנקו: ואם הסוללה מתחלפת, יש פתרון די מהיר שכבר עכשיו – בדיוק אתמול עברתי דרך "קרסו" בשביל לבדוק את העניין, מה השמועות, מה שומעים, איך זה מתקדם, אז הם אמרו שבדיוק עכשיו הייתה אמורה להיכנס סוללה חדשה שטווח הנסיעה גדול ב-20% מהסוללות שיש כרגע.

<טטיאנה גוצולנקו: מה שעושים, פשוט מוציאים בקלי קלות את הסוללות שטווח הנסיעה שלהם קצר יותר, ומחליפים בלי שום בעיה לסוללות חדשות.

אבישי ברוורמן: הטכנולוגיה פה יכולה להשתפר מאוד, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אולי ניתן עכשיו לד"ר דיסני, מר שגיא?

אבישי ברוורמן: מי משניכם?

אבישי ברוורמן: אני צריך לבחור, כי אתם מאותו ארגון.

אבישי ברוורמן: אחד משניכם.

אבישי ברוורמן: You can speak English, yes.

אבישי ברוורמן: But I didn't give you the permission to speak in English.

אבישי ברוורמן: OK.

אבישי ברוורמן: Who is speaking on behalf of the organization?

<בריאן תומס: I write extensively in English about Better Place and have done.

<בריאן תומס: I was one of the customers back in May.

אבישי ברוורמן: You reside in Israel or London?

<בריאן תומס: Live in Israel.

<בריאן תומס: אני מבין קצת עברית, אבל - - -

אבישי ברוורמן: לא, בסדר.

אבישי ברוורמן: But you're very familiar in London and Israel.

<בריאן תומס: I'm very, very familiar with London and with Israel.

<בריאן תומס: I moved four years ago, עולה חדש.

אבישי ברוורמן: Welcome.

<בריאן תומס: What we have in Israel today, forget the past, we have a gift.

<בריאן תומס: Private companies have put – We don’t know how much it's worth, but we have a gift, we have a chance.

<בריאן תומס: 95% of the world's transport runs only on oil נקודה.

<בריאן תומס: There's no alternative, it's just oil in the form Diesel or - - -

אבישי ברוורמן: You know the story that I mention yesterday, I spoke in Hebrew, that if the oil companies – if we can really get them to be less powerful, the story of Brazil, giving that everybody have natural gas - - -

<בריאן תומס: Exactly.

אבישי ברוורמן: Cars will go on gas, in ten years all over the world - - -

<איתי כהן: ולא יהיה לך עץ אחד - - -

<בריאן תומס: Except that, Overruled - - -

אבישי ברוורמן: לא אמרתי שלא.

אבישי ברוורמן: אני רק אומר שיש היום הרבה שיחות, מה יהיה בעוד עשר שנים ברכב.

<בריאן תומס: I understand, I don't want to rehash that.

<בריאן תומס: Whether natural gas put in the tank and driven in the car is less efficient than - - -

אבישי ברוורמן: I would like you to speak shortly, because some of our audience is not speaking - - -

<בריאן תומס: I'll try and speak slowly.

אבישי ברוורמן: But shortly.

<קריאה: Get to the point.

<בריאן תומס: These cars do work.

<בריאן תומס: All of us here who drive them know that they work.

<בריאן תומס: There was no legislated help to put in charging stations.

<בריאן תומס: I know that Jerusalem is possible without a switching station, if I can charge my car.

<בריאן תומס: At the parking; at the Knesset there is no way to charge my car.

אבישי ברוורמן: So, basically you call back to follow Mr.

אבישי ברוורמן: Livingston and bring London enlightenment to the light of the nations like Jerusalem.

<בריאן תומס: I don’t even know; Don't know the government help, but now that - - -

<אליהו גולומב: החשב הכללי לא אפשר בכלל - - -

אבישי ברוורמן: הבנתי.

<בריאן תומס: Now that they assets are here, we have the chance to carry on - - - תודה.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: מה שאמר הכתב בריאן תומס, שפה לא הייתה חשיבה מספקת של ממשלת ישראל ברגע שהחברה הזאת נכנסה לגבי נושא התשתיות כמו בלונדון, שיכלו בהרים ליצור את זה, ואנחנו נעביר את המסרים האלה גם כן, כי הרי אנחנו הלוא מפקחים פה גם על משרד האנרגיה, משרד התשתיות, שאם רוצים להקים מכוניות חשמליות, אז צריך לעשות פה קצת שינוי בכל הקונספט, איך אנחנו מתייחסים מבחינת המדינה.

<יצחק בריק: אנחנו כבר צעד קדימה, שרק לא ימות.

אבישי ברוורמן: כן, בדיוק.

אבישי ברוורמן: כרגע צריך להחזיק את זה.

אבישי ברוורמן: עכשיו, מי מכם?

אבישי ברוורמן: בחירה, אחד משניכם.

אבישי ברוורמן: היושב-ראש או הסגן יושב-ראש?

<קריאה: בחירה קשה.

<קריאה: צריכים לצאת החוצה להחליט.

<דפנה דיסני אשל: המזכירה והגזבר, אבל לא משנה.

אבישי ברוורמן: רבותי, תומר שגיא, דקה, כי אנחנו מתקרבים לסיום.

<תומר שגיא: כדי שנוכל באמת להמשיך להוביל את העולם לתחום החשמלי, ואנחנו מובילים עכשיו את העולם.

<תומר שגיא: זה שיש הרבה רכבים חשמליים בעולם זה נכון.

<תומר שגיא: אם אתה מסתכל באחוזים, מי שקונה את זה ברחבי העולם זה העשירים.

<תומר שגיא: אנחנו מובילים את העולם בכך שאחוז המכוניות שאנחנו מעלים על הכביש כל חודש, ביחס לכלל הרכבים, הוא הכי גבוה, והסיבה היא שהעם קונה, לא העשירים.

אבישי ברוורמן: אבל את זה כבר אמרת קודם, הבנו.

<תומר שגיא: עכשיו לגבי המדינה, אמרו פה שהמודל נכשל, שזה לא אפשרי, הסיבה - - -

<גיורא זילברברג: מודל עסקי.

<תומר שגיא: סליחה, הסיבה שעולים על הכביש 150-100 רכבים כל חודש, ולא עולים 500 רכבים כל חודש היא הרבה גם בגלל המדינה.

<תומר שגיא: אם בא לקוח עתידי, כמוני, נגיד באתי לבטר פלייס, אמרתי, אני רוצה רכב חשמלי, אמרו לי, סליחה אתה לא יכול לקבל, משרד האנרגיה לא מרשה לשים לך עמוד ברחוב, אסור.

<תומר שגיא: אסור לשים לך עמוד ברחוב.

<תומר שגיא: אז מי קיבל את הרכב החשמלי?

<תומר שגיא: רק מי שיש לו בית פרטי או חניה פרטית בבית משותף.

<תומר שגיא: אז רגולציה זה נחמד, אבל אם לא נותנים לאנשים את הביטחון שהם יכולים לקבל עמדת טעינה, שהמדינה תעזור להם, שיתנו שווי שימוש, שמשרד המדע ייתן מענקים וידאג שהתשתית הזאת כתשתית טכנולוגית תימשך, אז אי-אפשר - - -

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: ברור לחלוטין שמיזם כזה – כל מה שנרשם פה - - -

<תומר שגיא: אנחנו לא מדברים על המיזם, אנחנו מדברים על התשתית, כי המיזם הלך.

אבישי ברוורמן: לא הקשבת למה שאמרתי.

אבישי ברוורמן: שמיזם כזה שהוקם על-ידי אנשים פרטיים לא יוכל לתפקד, אלא אם כן הממשלה תדאג בנושאים האלה של תשתיות, כדי לתת את האפשרות, ואז חברות יכולות לפרוח.

אבישי ברוורמן: אמרנו שהמדינה לא נערכה אולי מספיק לזה ונעביר את זה הלאה, אבל כרגע זאת לא מטרת הדיון בשלב זה, כי אני רוצה להגיע לסיכומים.

אבישי ברוורמן: מילה אחרונה שלך.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מהמפרקות, שיש גם מפרקים, אבל מייצגים אותו רק מפרקות.

אבישי ברוורמן: מר גלמן, אתה שומר עדיין על זכות השתיקה או שאתה רוצה להוסיף משהו?

<אלן גלמן: נראה.

<איתי כהן: נקודה קצרצרה.

<איתי כהן: דיברנו על המודל של החלפת סוללה, ואני חושב שצריך לבדוק איך לייעל אותו, כי רק בזכות זה ניתן לנסוע למרחקים ארוכים, והמרחקים הארוכים האלה הם אלה שגומאים את רוב הנפט, לא נסיעה עירונית של כמה קילומטרים.

<איתי כהן: אם בן-אדם נוסע עד אילת, הוא משתמש בהרבה יותר נפט ודלק מאשר בן-אדם שנוסע בתוך העיר.

<איתי כהן: אם אפשר לפתור את הדבר הזה, נגיע הרבה יותר מהר לחזון של ללא נפט.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, יש פה באמת שתי נקודות מרכזיות.

אבישי ברוורמן: אחד, חלק גדול מהאנשים ייסעו בעיקר באזור, ולכן הפתרון של לונדון ובירות אחרות כבר לתת – עוזר.

אבישי ברוורמן: לגבי המרחקים הארוכים, אז פה, מצד אחד אנחנו מצפים באמת לשיפור הטכנולוגי, הבטריות, הדברים האחרים, שיכול להיות שיתקיים, והתשתיות.

אבישי ברוורמן: אני חושב שאנחנו מגיעים לסיכום.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת, דוד צור, אתה רוצה להוסיף משהו?

דוד צור: אני רוצה להגיד שקודם כול זה שהיושב-ראש מצא לנכון לעשות דיון בנושא הכאוב הזה – אני אומר כאוב מהסיבה שהגענו לחלום ושברו – גם ביום שאין פעילות כנסת וועדות, מראה שאנחנו באמת חושבים שזה דבר חשוב ביותר.

דוד צור: אני מסכים פה, וחבל מאוד שטטיאנה וכל האנשים שקנו עם איזה חזון אידיאולוגי וגם הד"ר ממצפה-רמון, אז אני חושב שהמדינה – בכל זאת בתהליך ההכנסה של החזון והרעיון הזה - כן בסך הכול נתנה פה כר נרחב לפעולה לחברה שבאה ביוזמה פרטית.

דוד צור: אז יש פה רק נציג אחד של משרד התחבורה, אבל אני חושב שנאמרו פה טענות צודקות לגבי היעדר שיתוף פעולה מצד משרד התשתיות וגם משרד האוצר, פעם אחת בחוסר ההכרה - - -

<דוד רוז: חברת החשמל, שאין נציג פה.

דוד צור: לא משנה, אמרתי האוצר והזה – זה אותו דבר, זאת אומרת, בסוף היא חברה ממשלתית, חברת החשמל – בהקשר של משרד האוצר, גם בהכרה במיסוי, גם בחברת החשמל, כי היא למעשה מונופול יחידי שמספק את מקור האנרגיה העיקרי.

דוד צור: אני חושב שמשרד התחבורה חייב לקיים דיון עקרוני בכלל בנושא של הכנסת אנרגיות חלופיות, ובעיקר בנושא החשמל.

דוד צור: אני חושב שכרגע הפתרון המיידי – אגב, לגבי משרד התחבורה עוד הערה אחת, אני חושב שצריכה לצאת מפה קריאה כבר היום שאומרת, שכספי הערבות שהופקדו חייבים ללכת ב-priority למפרק, כדי שידאג לעובדים וללקוחות, ולא לשום דבר אחר.

דוד צור: שמעתי את רוח הדברים שלך, ואני שמח מאוד שאלה רוח הדברים גם – אם קלענו לדעת גדולים, אז מה טוב.

דוד צור: לעניין הפתרונות הטכנולוגיים, תראו, כנראה שהמודל הזה בסופו של דבר לא שכנע – גם בהיעדר גיבוי מהמדינה כנראה – את הלקוחות, שהוא יכול להתקדם בקצב שהמודל העסקי אמור היה לתמוך בו.

דוד צור: ולכן, צודקים מי שאומרים שיכול להיות שעוד חצי שנה או שנה, יכול להיות שפתאום היה פה בום גדול, והיו עולות עוד הרבה יותר מכוניות, ויכול להיות שגם התזרים לתוך החברה היה נראה אחרת, אבל כנראה שזה לא יקרה.

דוד צור: אני לא רואה פה מצב שהמדינה מלאימה את החברה או נכנסת לתפעול שלה.

דוד צור: אני כן חושב שצריך, מה שאמרת היושב-ראש, לקרוא למדינה לתמוך בנקודות טעינה, כי כבר אנחנו רואים פה יזמים חדשים – והלקוחות, לפחות לאפשר את המשך תפעול כלי הרכב במצב הזה של נסיעות יחסית לטווחים הקצרים.

דוד צור: נושא הסוללות, אם יכנס מישהו ויעשה Take over מה טוב, אבל אני לא - - -

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת צור, אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת הופמן, אתה רוצה להוסיף משהו?

רונן הופמן: רק במילה אחת, אני חושב שצריך להתקיים דיון בין משרדי, משום שהסוגיה הרבה יותר רחבה ממשרד התחבורה לבד.

רונן הופמן: אגב, בשיתוף עם מומחים לטכנולוגיה הרלוונטית לחשמל וכן הלאה, כי זה קריטי לדעתי.

רונן הופמן: בהחלט המדינה חייבת לתת את הדעת על זה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: לפני שאני מסכם, עורכת-דין רוזן רכב, בבקשה, לאור מה ששמעת.

<סיגל רוזן רכב: מספר נקודות שרשמתי לעצמי, שרציתי להתייחס, הראשונה שבהן זו סוגיית העובדים.

<סיגל רוזן רכב: אני רוצה לציין פעם נוספת שעשינו באמת את המקסימום שאפשר במסגרת המצב החוקי הנתון.

<סיגל רוזן רכב: החברה נכנסה לפירוק.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו לא יכולים לפעול בצורה חופשית, יש כללים.

<סיגל רוזן רכב: הלכנו את המקסימום.

<סיגל רוזן רכב: סלע המחלוקת כרגע זה איזושהי אי-הבנה, לאור זה שהסכמנו לאפשר לעובדים להשתמש ברכב לתקופה נוספת של חודש.

<סיגל רוזן רכב: העניין הובן כהסכמתנו שקופת הפירוק תישא על גבה את עלויות החודש הנוסף, זו לא הייתה הכוונה, זה לא במסגרת החוקים.

רונן הופמן: אבל זה מה שאמרתם.

רונן הופמן: זה מה שהסכמתם.

<סיגל רוזן רכב: רק שנייה.

<סיגל רוזן רכב: לא.

<סיגל רוזן רכב: יש פה מחלוקת, למיטב הבנתנו.

אבישי ברוורמן: נתייחס לזה.

<סיגל רוזן רכב: הסוגיה הזאת של המימון בכלל לא בסמכותנו.

<סיגל רוזן רכב: אין באפשרותנו לאשר, ולמרות זאת, אנחנו מסכימים להביא את זה לבית-המשפט.

<סיגל רוזן רכב: עוד היום תוגש מטעמנו בקשה מפורשת ומדויקת.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו חושבים שזה לא אפשרי, העובדים הבינו אחרת, יש מחלוקת אם זה הובן x או y.

<סיגל רוזן רכב: היום זה יוכרע, אני מניחה.

<סיגל רוזן רכב: נגיש בקשה דחופה.

<סיגל רוזן רכב: אני מאמינה שהעניין אמור להיפתר.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: יגיע לבית-המשפט היום.

<סיגל רוזן רכב: הערה קצרה מאוד נוספת.

<סיגל רוזן רכב: "מנפאואר", אכן נכון, העסקנו גם 40 עובדים דרך "מנפאואר" למיטב ידיעתי.

<סיגל רוזן רכב: הודענו להם שנזדקק במתכונת המצומצמת אך ורק ל-15.

<סיגל רוזן רכב: כלומר, מדובר על עוד 25 איש שעלולים לאבד את עבודתם.

<סיגל רוזן רכב: ליבת העניין, לדעתי, זו סוגיית הכדאיות לרוכש פוטנציאלי עתידי, שייקח את הביזנס או חלק ממנו כעסק חי.

<סיגל רוזן רכב: צריך להבחין כאן בין שני הדברים – אחד, זה העניין של עמדות הטעינה, שכמו שאנחנו מתרשמים גם מהזמן הקצר שעומד לרשותנו, היו הרבה פניות יחסית של מתעניינים ברובד הזה של תפעול עמדות הטעינה.

<סיגל רוזן רכב: אנחנו כמובן נמצה את זה, אני נוטה לחשוב שלפחות את המקטע הזה יש סיכוי טוב שנצליח למכור, וזה ישמר לפחות את הפעילות הראשונית.

אבישי ברוורמן: יפה.

<סיגל רוזן רכב: הסוגיה של תחנות ההחלפה שעוררה כאן מחלוקות, היא ליבת העניין.

<סיגל רוזן רכב: כמו שנאמר כאן, העניין הזה כבר קיים, בא איש פרטי, משקיעים פרטיים, ובנו את זה – אגב הושקע במיזם הזה עד היום, למיטב ידיעתי, כמיליארד דולר.

<סיגל רוזן רכב: גם במונחים של מדינה זה לא סכום נמוך.

<סיגל רוזן רכב: יש לנו 38 תחנות של החלפת סוללות, שלמעשה הן פעילות ומשרתות את הלקוחות.

<סיגל רוזן רכב: נשאלת השאלה, האם יש כדאיות?

<סיגל רוזן רכב: אני כבר מתייחסת לעלויות של בניית התחנות כ-sum cost.

אבישי ברוורמן: כן, זה sum cost, זה כבר - - -

<סיגל רוזן רכב: השאלה גם האם אפשר לייצר תזרים חיובי בתפעול השוטף של התחנות האלה.

<סיגל רוזן רכב: אין ספק שברמת הלקוחות הנוכחית אין שום מודל שיאפשר לכסות את המימון הזה, נקודה.

<סיגל רוזן רכב: ולכן, זו לא שאלה של זמן.

<סיגל רוזן רכב: אגב, ברוב הבנותי אני גם כלכלנית, זו לא שאלה של זמן בכלל.

<סיגל רוזן רכב: אין כאן שאלה של זמן כשהתזרים, העלויות השוטפות עולות על ההכנסות שכל לקוח סביר והגיוני יהיה מוכן לשלם, ברור שאין כדאיות.

אבישי ברוורמן: זה סדרי גודל - - -

<סיגל רוזן רכב: נכון, בדיוק.

<סיגל רוזן רכב: ולכן אנחנו מגיעים לשאלת הכמות.

<סיגל רוזן רכב: שאלת הכמות כאן בעיני היא השאלה הקריטית.

<סיגל רוזן רכב: אני אישית – שלא בדקתי את זה, ואני שוב אומרת לכם, זה מחשבות ראשוניות – חושבת שבפן הזה המדינה יכולה לתרום אפילו בלי לשים כסף ישיר על השולחן, אם בזה ש-א.

<סיגל רוזן רכב: היא תעודד רכש של הציבור הרחב, שבאיזשהו אופן פשוט לתת איזשהן הטבות.

<סיגל רוזן רכב: שוב, אני לא בטוחה שזה חייב להיות כספי, למשל, דוגמה שהם סיפרו בימים האחרונים ומאוד הופתעתי, שליד עמדות הטעינה אין עדיפות לחניית רכב חשמלי.

<סיגל רוזן רכב: כמו שתהיה חניית נכה, וגם לי יהיה מותר לחנות בה, זה לדעתי העניין.

<סיגל רוזן רכב: עניין חקיקתי לחלוטין, לדעתי.

<סיגל רוזן רכב: להסביר שאני, שיש לי רכב בנזין, לא יכולה לעמוד בחניה ציבורית במקום הזה, לדוגמה.

<סיגל רוזן רכב: דבר נוסף, שנשמע לי סביר וראוי, ושאם המדינה אכן מעוניינת לשמר את הנושא הזה ולקדם אותו, היא עצמה תיתן דוגמה לציבור, ובמכרזי הממשלה, תיתן - - -

אבישי ברוורמן: רציתי לשאול את חבר הכנסת צור, האם בעבר המשטרה קנתה, אבל הוא כבר דיבר על המשטרה.

<סיגל רוזן רכב: רק שנייה, אני רק רוצה לציין, למיטב ידיעתי, השרה יעל גרמן - - -

דוד צור: את מתפרצת לדלת פתוחה, יש הצעת חוק פרטית שלי בנושא של 20%-15%, שהמדינה תתחיל לרכוש.

<סיגל רוזן רכב: אגב, בהקשר זה לציין עוד קוריוז ששמעתי, שהשרה גרמן ביקשה, כשמגיע לה עכשיו לקבל רכב שרד, לרכוש רכב חשמלי.

<סיגל רוזן רכב: זה לא אושר.

<סיגל רוזן רכב: ולכן, היא ממשיכה לנסוע ברכבה הפרטי, ולוא אולי מאידיאולוגיה, אני לא נכנסת לזה.

<סיגל רוזן רכב: אבל אני חושבת שאגב, לנו המפרקים, אם תינתן איזושהי הצהרה שיעשו מאמצים בכיוון הזה, זה מאוד יעזור.

<סיגל רוזן רכב: כי ברור לי שכל משקיע פוטנציאלי שיעמוד מולנו ונוכל להגיד לו, תשמע, המדינה מוכנה לדאוג מכיוונה להגדלת הכמות, הן ברכש עצמי שלה והן בעידוד של אנשים פרטיים ללכת לכיוונים האלה – זו האפשרות היחידה לשמר את תחנות ההחלפה, רק אם נצליח ליצור כאן, תוך פרק זמן לא ארוך מדי, מסה שתיתן באמת כדאיות כלכלית.

אבישי ברוורמן: תודה.

דוד צור: בדקתן מה נקודת - - - (מחיאות כפיים)

אבישי ברוורמן: רבותי, זה מאוד מפריע, אבל לצערי עוד פעם, בכנסת ישראל - - -

<טטיאנה גוצולנקו: לא הרבצנו לאף אחד.

אבישי ברוורמן: זה חלק – העברנו את זה מהוועדה.

אבישי ברוורמן: אני מוכרח להגיד לכם - - -

<יצחק בריק: בשביל זה חייבת להיות אותה התחייבות ממשלתית שהתשתית תחיה עשר שנים, כי אחרת לא - - -

אבישי ברוורמן: טוב, שמענו.

אבישי ברוורמן: פרופ' בריק, אתה מתפרץ כל הזמן.

<קריאה: אתה יכול להיות חבר כנסת.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, היום זה כבר תנאי מספיק, אני חושב, לא?

אבישי ברוורמן: בכל מקרה, יש לך עוד משהו להוסיף?

<סיגל רוזן רכב: אני רק מבקשת, יש פה נציג כנ"ר, כונס הנכסים הרשמי, בעניין הסוגיה מול העובדים.

<סיגל רוזן רכב: בעניין העובדים כדאי לשמוע אותו.

אבישי ברוורמן: בבקשה, מי אדוני?

אבישי ברוורמן: אנחנו מתקרבים מיד לסיום, כי אני אסכם.

<איתי הס: שלום, אני מנהל המחלקה המשפטית בכונס הרשמי.

<איתי הס: שני גילויים נאותים.

<איתי הס: אחד, אין לי רכב חשמלי, לא בגלל שאידיאולוגית אני לא מסכים עם מה שעומד מאחוריו, אלא בגלל שאידיאולוגית אני גר בנגב, ואידיאולוגית אני עובד בירושלים.

<איתי הס: בינתיים זה לא משתלב, האידיאולוגיות.

<איתי כהן: עם תחנת החלפה זה היה.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, ששש.

<איתי הס: גילוי נאות שני, יש לי גיס שהוא עובד החברה, ולמרות זאת, צריך להגיד את הדברים כפי שהם, ולהסתכל לעובדים בעיניים ולומר, יש דברים שהתקבלו, יש דברים שלא התקבלו, גם לרוכשי הרכבים צריך לומר את הדברים בצורה הגונה.

<איתי הס: זה תהליך כואב, פירוק, אנשים ייפגעו.

אבישי ברוורמן: מה יש לך להוסיף?

<איתי הס: בכל מה שקשור לנושא של רכב לחודש נוסף, אני לא רואה איך זה עולה בקנה אחד עם הוראות החוק.

אבישי ברוורמן: אוקיי, היא אמרה את זה כבר.

<איתי הס: גם אם ילכו לבית-משפט, אני לא רואה את זה קורה.

אבישי ברוורמן: הוא יפסוק היום.

<איתי הס: לגבי הלקוחות – עם כל העלות השקועה שנכנס - - - , ועם כל הנזק שנגרם להם כתוצאה מזה שהם רכשו רכב, ולא בטוח מה יעלה בגורלו, צריך להבין, לצורך העניין על-פי החוק, מעמדם אינו שונה ממעמדו של ספק כלי הכתיבה של בטר פלייס, שגם הוא - - -

אבישי ברוורמן: או עובד.

<איתי הס: עובד הוא במצב קצת יותר טוב, כיוון שהחוק מקנה לו עדיפות.

<איתי הס: לכן יהיו פה נזקים, ועם כל הצער, זה מה - - -

אבישי ברוורמן: אוקיי, תודה.

אבישי ברוורמן: רבותי - - -

<יצחק בירק: יש עוד סכנה אחת שלא הייתה ללקוחות.

אבישי ברוורמן: או, רגע.

אבישי ברוורמן: מר גלמן, שהוא הנציג היחיד של בטר פלייס כאן, אני שמח.

<אלן גלמן: כל הזמן אני רוצה להוכיח שאני לא שומר על זכות השתיקה.

אבישי ברוורמן: נורא טוב, כי אצלנו בכנסת יותר מדי אנשים שומרים על זכות השתיקה.

<אלן גלמן: בראש ובראשונה, כל מי שנשאר בבטר פלייס היום, יש לנו את הלקוחות הכי טובים בעולם.

<אלן גלמן: כל פעם שאני רואה את הלקוחות אני מתרגש, אני הצטרפתי - - -

אבישי ברוורמן: כבר פה כשאתה רואה באמת, זה מאוד מיוחד.

<אלן גלמן: הצטרפתי לבטר פלייס לפני חמישה חודשים בעידוד של המשקיעים כדי לנסות להבריא את העסק אחרי שהעסק נכנס למשבר.

<אלן גלמן: העידוד שקיבלתי מהלקוחות, לנסות במצבים בלתי אפשריים להוריד עלויות, לייעל את התהליכים, לסגור מקומות שלא מרוויחים, לאפשר המשך עסק פעיל, ממש לא עלו בידם.

<אלן גלמן: זו יוזמה פרטית שנכשלה.

<אלן גלמן: מה שאני רוצה להגיד פה, ואני חושב שזה חשוב שחברי כנסת ישמעו את זה, כי בסופו של דבר יהיו רכבים חשמליים, בסופו של דבר זה יהיה העתיד, אני לא יודע אם זה יהיה המודל של בטר פלייס או מודלים אחרים, שאנשים דיברו עליהם היום, אבל יהיה.

<אלן גלמן: אבל לא יהיה בלי תמיכה ממשלתית.

אבישי ברוורמן: יפה.

<אלן גלמן: זה עניין בכל מדינה בעולם, לא פה, זה לא מיוחד למדינת ישראל, אתה לא יכול לפרוס תשתית – מדינות חייבות לקחת חלק ממה שנקרא תשתיות חיוניות למדינה.

<אלן גלמן: וזה לא רק עניין של תשתית, זה עניין של policy , נאמר חלק מהדברים האלה: מיסוי, הנתצ"ים, על דברים כאלה.

<אלן גלמן: צריך לתת תמיכה לזה ברמת ה- .

<אלן גלמן: policyעם כל הצער בעולם לאלה שבאמת נפגעים – ואני חושב שהעובדים נפגעים, גם הספקים נפגעים, גם אני נפגע – שאתה לא יכול להפעיל את הזה כעסק חי.

<אלן גלמן: יכול להיות שאתה יכול להפעיל חלקים מהעסק כעסק חי, אבל יוזמה פרטית בסדר גודל כזה בכל מדינה, זה לא שאנחנו לא נרגיש אשמים שאנחנו לא-יוצלחים פה.

<אלן גלמן: זה לא בדיוק ככה, זה לא יעבוד בשום מדינה - - -

אבישי ברוורמן: בלי תמיכה ממשלתית.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

<אופיר רונן: רק הערה קטנה לכנ"ר, למה שהוא אמר.

אבישי ברוורמן: מילה אחרונה, ואני מסכם.

אבישי ברוורמן: עורך-דין אופיר, נתנו לך.

אבישי ברוורמן: אין לך עוד איזו הודעה – כן, בבקשה.

<אופיר רונן: קודם כול לגבי הרכבים.

<אופיר רונן: פשוט מאוד היו הבנות מפורשות שיינתנו הרכבים חודש נוסף לעובדים.

אבישי ברוורמן: בית-המשפט, אמרת כבר.

<אופיר רונן: זה דבר אחד.

<אופיר רונן: ודבר שני, עובדי החברה, היה נוהג שזה לפי החוק דבר מקובל בדיני עבודה, שחודש שלם העובד מקבל את הרכב גם לאחר שהוא - - -

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אמרת את זה – בבית-המשפט.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מגיע לסיכום.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אני באמת רוצה להודות לכל מי שהגיע, ללקוחות שהם באמת מדהימים, לעובדים, נציגיהם מר גלמן, ואני רוצה גם לנציגי המפרקים, אני מוכרח להגיד לך, עורכת-דין רוזן רכב, שלא רק שאת גם כלכלנית, גם רואת-חשבון, גם עורכת-דין, ההצגה שלך, הדברים והמחויבות מאוד מאוד מרשימים, ואני מודה לך.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להגיע לסיכום.

אבישי ברוורמן: הוועדה קוראת למפרק, למרות שלרגע – אם לקרוא לזה מפרקת אולי.

אבישי ברוורמן: מרב, מפרקת?

מרב מיכאלי: למפרקים.

אבישי ברוורמן: למפרקים, יופי, כדי שלא יהיה ויכוח בין זכר לנקבה.

אבישי ברוורמן: זכר ונקבה ברא אותם.

אבישי ברוורמן: הוועדה קוראת למפרקים לא לחסוך במאמץ כדי למצוא פתרון ארוך טווח לאחר 13 ביוני, ולאפשר טעינה ביתית וטעינה במקומות ציבוריים ללקוחות.

אבישי ברוורמן: המפרקים מתבקשים להעביר את מסקנותיהם לוועדה בשבוע הבא, כדי שאשקול המשך התערבות ועדת הכלכלה בנושא.

אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת ממינהל אגף הרכב, מר פלור במשרד התחבורה, להיפגש עוד היום עם המפרק, לסייע ולשתף פעולה במציאת פתרונות עבור הלקוחות בכדי שיוכלו להמשיך ולנהוג.

אבישי ברוורמן: המפרק מתבקש לעמוד בהצהרה שניתנה פה בפני הוועדה ולבחון את פירוק החברה השוויצרית, כדי לאפשר גם את הפיצוי ללקוחות.

אבישי ברוורמן: המפרקים מתבקשים לעמוד בכל הסיכומים עם העובדים, החברה לישראל ובוודאי הבעלים, על רקע סכומים שנאמרו פה, אנחנו מבקשים לוודא שהעובדים יקבלו את מלוא הפיצויים והזכויות המגיעים להם.

אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת ממשרד התחבורה, ממינהל אגף הרכב וממינהלת תחליפי הנפט לקיים דיון מעמיק והיערכות ליצירת תשתית של רכבים חשמליים לישראל, בדומה לנעשה בעולם המערבי.

אבישי ברוורמן: ממשלת ישראל מקבלת כבר מספר שנים החלטות בנושא אנרגיה חלופית, החזונות, כי עוד מעט יש פה ועידת הנשיא, אני כבר שמעתי עשר שנים חזונות ודיבורים, הייתי מעדיף פחות חזון – אתה יודע, פעם ישבתי, סליחה שאני מפסיק את הסיכום, עם יצחק בן אהרון זכרונו, לברכה נפטר בגיל 100, היה יושב-ראש ההסתדרות, נתתי לו ד"ר כבוד והוא הופיע בנגב, הוא אמר, הגיע הזמן שאת החזון יעבירו לתל-אביב ואת המעשיות יעבירו לו, מספיק עם החזונות.

אבישי ברוורמן: כל אלה שכל יום מדברים על חזון, זה אנשים שמפחידים אותי, תכל'ס.

<יצחק בריק: יש גם חוזה והוזה, זה הבדל מאוד קטן גם בכתיב וגם בהיגוי.

אבישי ברוורמן: כן, בדיוק.

אבישי ברוורמן: במקום כל יום לשמוע חזונות גדולים.

<קריאה: יש את המממשים.

אבישי ברוורמן: ממשלת ישראל מקבלת כבר שנים החלטות בנושא אנרגיה חלופית.

אבישי ברוורמן: אנשים רבים וטובים מועסקים במועצה הלאומית בכלכלה כדי להסביר לכולנו מה החשיבות של הפחתת התלות של העולם בדלק, ולדאבוננו, לא מצאו דרכים לקדם את המיזם.

אבישי ברוורמן: דווקא כעת כדאי לבחון את המכשולים הביורוקרטיים והתקציביים, כדי לאפשר לענף הרכב החשמלי להתקיים בישראל.

אבישי ברוורמן: ממה שהוצג בפנינו, נראה שעד היום הממשלה ומשרדי הממשלה לא עזרו, אלא לפעמים תקעו מקלות בגלגלים של פרויקט הרכב החשמלי.

אבישי ברוורמן: לסיכום, מכיוון שמה שהיה היה, מסתכלים על עתיד טוב יותר, מסתכלים בעיניים, גם של הלקוחות, גם של העובדים, וגם בעיני כל אלה שמאמינים בעתיד שונה עם רכבים חשמליים.

אבישי ברוורמן: אנחנו באמת נפנה למשרדים ונקיים דיון מהיר בנושא הזה לגבי מחויבות משרדי הממשלה בשביל העתיד.

אבישי ברוורמן: לא נתנו לנושא הזה את תשומת הלב הראויה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכם.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.