ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 6, 2013-05-07 10:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: על סדר-היום: הצגת מנח"י כדגם למערכת חינוך עירונית - לציון יום ירושלים.

עמרם מצנע: אנחנו בשבוע ירושלים, יום ירושלים יהיה מחר.

עמרם מצנע: לצורך זה הכנסת מקיימת היום מספר פעילויות ודיונים כשהנושא המרכזי הוא ירושלים.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך, התרבות והספורט, החלטנו לערוך גם כן דיון שהמרכז שלו הוא ירושלים.

עמרם מצנע: ביקשתי מראש העיר להתמקד בתפיסה של הפעלת החינוך על-ידי המערכת שנקראת מנח"י, שהיא שונה לחלוטין ואולי ראשונית, מכל השלטון המקומי והישובים בארץ וללמוד גם על התכנים, גם על הארגון מבחינת התפיסה הכוללת.

עמרם מצנע: כמי מאמין בתפיסה הזאת של מערכות משולבות, יש לי עניין רב ללמוד את זה.

עמרם מצנע: לכן אנחנו נמקד את הפגישה הבוקר בנושא הזה.

עמרם מצנע: אנחנו גם מקיימים ביום ראשון ביקור בירושלים, כמובן התחום החינוך.

עמרם מצנע: גם הפגישה היום וגם הפגישה והסיור ביום ראשון יתנו לחברי הוועדה היכרות יותר טובה ומודעות יותר עמוקה גם להישגים וגם, כמובן, לבעיות.

עמרם מצנע: אנחנו מתכבדים בנוכחותו של ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, תודה רבה.

ניר ברקת: תודה רבה, אדוני היושב ראש, מר מצנע.

ניר ברקת: נמצאים כאן נציגים של הסתדרות המורים, ועד ההורים המחוזי, מכובדיי כולם.

ניר ברקת: (מוצגת מצגת) אין ספק כשמדובר על חינוך בירושלים אנחנו מדברים על מערכת החינוך הכי גדולה בארץ, כ-260,000 תלמידים, כמדומני בגודל של חיפה.

ניר ברקת: אנחנו מדברים על מערכת מאוד מאוד מבוזרת שיש בה יותר שונה מדומה.

ניר ברקת: שימו לב, החינוך הממלכתי והממלכתי דתי, מהווים 23% מכמות התלמידים.

ניר ברקת: החינוך הערבי, גם הוא חלקו פרטי חלקו מוכר שאינו רשמי ורשמי.

ניר ברקת: גם בחינוך החרדי יש לנו מספר זרמים, חלקם מתבדלים וחלקם ברשתות.

ניר ברקת: 40% ברשתות ו-60% פרטי.

עמרם מצנע: מה קורה לאורך השנים עם הקבוצות האלה?

ניר ברקת: מייד אני אראה.

ניר ברקת: תמונת המצב הזאת מסבירה לנו שבירושלים צריכים הרבה גמישות חשיבתית כי אין כללים אחידים במערכת, במובן זה שאתה יכול לנסות לייצר קונספט למגזר הממלכתי והממלכתי דתי אבל אי אפשר להחיל את כל הכללים על כל בתי הספר ואני לא מציע לנסות, אלא ללכת על פילוסופיה של מתן שירותים לזרמים השונים ולראות איך אנחנו נותנים מענה לתושבים לתפיסתם.

ניר ברקת: הנושא הזה מאוד חשוב.

ניר ברקת: ברשות

ניר ברקת: כם אני רוצה לעבור הלאה ולהראות כמה נושאים בנושא ממלכתי וממלכתי דתי.

ניר ברקת: אחרי זה נתרכז במגזר החרדי ובמזרח העיר.

ניר ברקת: שאלת על מגמות.

ניר ברקת: אנחנו רואים שלמעלה מ-15 שנים היה קיטון בזרם הממלכתי והממלכתי דתי בירושלים ובשלוש השנים האחרונות אנחנו רואים שינוי.

יעקב אשר: יש לך פילוח בין הממלכתי לממלכתי דתי?

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: בקדנציה של קודמי, הממלכתי הצטמק 12% בערך מוחלט, מכיתה א' עד יב'.

ניר ברקת: הממלכתי דתי הצטמק בערך מוחלט 7%.

ניר ברקת: מתחילת הקדנציה אנחנו בפלוס כמעט 2% בממלכתי ו-4% בממלכתי דתי.

ניר ברקת: ממינוס 12 ל-פלוס 2%, ממינוס 7% לפלוס 4%.

ניר ברקת: זה שינוי דרמטי במגמה של הציבור הממלכתי והממלכתי דתי.

ניר ברקת: לצידו יש גידולים בחרדי ובמגזר הערבי.

ניר ברקת: כלומר, אנחנו רואים שינוי מגמה במגזר הציוני שלצערנו עזב את העיר, ולצידו גידולים של המגזרים הנוספים.

עמרם מצנע: כשמסתכלים על המספרים, הגרף נראה יפה, אבל המספרים הם מאוד דומים.

עמרם מצנע: אתה נמצא כל הזמן על 22.5 אלף.

עמרם מצנע: התנועה היא 150 בשנה.

עמרם מצנע: המגמה ניכרת אבל ההבדלים במספרים הוא לא משמעותי.

ניר ברקת: תיארתי שיש לנו גידול של 2% ושל 4%.

ניר ברקת: במספרים של 22,000 אחוז אחד הוא כ-200 תלמידים אבל רואים את השינוי.

ניר ברקת: יותר מזה, אם נלך לגרף הבא אנחנו רואים גם בעתודה בגני ילדים גידול מרשים נוסף בכמות התלמידים.

ניר ברקת: הדבר הזה מסתדר לנו טוב עם נתונים שפורסמו היום לקראת יום ירושלים, של גידול או עצירה בהיקף ההגירה השלילית של זוגות צעירים גם במגזר הממלכתי והממלכתי דתי.

ניר ברקת: אני רוצה להראות לכם תוצאתיות של מערכת החינוך הממלכתית.

ניר ברקת: בנושא של זכאות לבגרות, אם בשנת תשס"ט היו זכאים בירושלים כ-64% בתשע"א אנחנו מתקרבים ל-68%, מתקרבים ל-70%.

ניר ברקת: בשנים האחרונות, לשמחתי הרבה, יש שינוי וגידול בהיקפי הזכאים לבגרות.

ניר ברקת: כך גם שיעור המתגייסים מהחינוך הממלכתי.

ניר ברקת: תכף אסביר ממה זה נובע.

ניר ברקת: אני רוצה להבהיר ולהסביר מה הן הרפורמות המהותיות שעשינו בניהול מנהל חינוך ירושלים.

ניר ברקת: שני דברים שהם משלימים אחד את השני.

ניר ברקת: השינוי הראשון הוא שבניגוד למה שהיה נהוג בעבר ובמקומות אחרים, שבו המדינה או העירייה מנהלות את הביקושים של התושבים, במקום ניהול הביקושים אנחנו מנהלים את היצע בתי הספר.

ניר ברקת: זה מאוד חשוב.

ניר ברקת: רוצה לומר, שאנחנו עוקבים אחר הביקושים והבקשות של התושבים.

ניר ברקת: כשיש בתי ספר עם עודפי ביקושים, אנחנו מרחיבים את בתי הספר עם עודפי הביקושים.

ניר ברקת: פתחנו סניף של בית הספר הניסויים בקרית יובל, של אפרתה בתלפיות.

ניר ברקת: העברנו את "אהבת ישראל" במקום ממ"ד א' ברמות.

ניר ברקת: פתחנו בתי ספר צומחים חדשים במקומות שיש להם ביקושים, בגוננים ובגבעת מרדכי.

ניר ברקת: אנחנו בעצם מתאימים את בתי הספר לביקושים.

ניר ברקת: משנה לשנה אנחנו בעצם עושים פעולה שכזאת, בין בית ספר או שניים בממלכתי ובממלכתי דתי.

ניר ברקת: התוצאה של התהליך הזה, שהיום כ-98% בממלכתי ובממלכתי דתי מקבלים את הביקוש הראשון שלהם.

ניר ברקת: אין לנו חיכוך עם התושבים.

ניר ברקת: האלמנט השני שהכנסנו, הרפורמה השנייה זאת רפורמה של מדידה והערכה.

ניר ברקת: מדידה והערכה הוא עץ ערכים בית ספרי.

ניר ברקת: התחלנו עם בתי הספר העל יסודיים, בהתחלה הממלכתי ואח"כ הממלכתי דתי.

ניר ברקת: בשנה הקרובה עוברים ליסודי ועוברים למזרח העיר, אני אפרט בהמשך.

ניר ברקת: בעצם לכל בתי הספר יצרנו שפה משותפת, שפת חינוך חדשה שמדברת על ערכים כמו: אחוז גיוס לצה"ל בממלכתי ובממלכתי דתי, אקלים חברתי, ערכיות והתנדבות על-פי סקר הורים, או, לחילופין, יחסי מורים תלמידים, שביעות רצון מורים מבית הספר, שביעות רצון הורים מבית הספר.

ניר ברקת: כמו כן אנחנו בודקים הישגים תוצאתיים כמו: אחוז זכאות לבגרות, אחוז מצטיינים בבגרות ואחוז עומדים בדרישות הסף.

ניר ברקת: לכל בית ספר אנחנו נותנים פרספקטיבה איך הוא יחסית לדומים לו, איך הוא יחסית לשנה שעברה.

ניר ברקת: השיח הזה הוא לא רק שיח של תוצאות.

ניר ברקת: כשאנחנו משווים בתי ספר מאשכול סוציו אקונומי דומה בין בתי ספר, אנחנו יכולים להראות לכל בית ספר את הערך המוסף שלו יחסית לבתי ספר דומים לו.

ניר ברקת: השיח הזה של עץ הערכים התקבל כסטנדרט על-ידי מנהלי בתי ספר בירושלים, זאת שפה משותפת.

ניר ברקת: היום, כשאני מגיע לביקור בבית ספר, יש לנו את מפת הביקושים של בית הספר, האם הוא בביקושי יתר או חסר.

ניר ברקת: אנו רואים את תוצאותיות עץ הערכים יחסית לשנה שעברה, יחסית לדומים לו.

ניר ברקת: השיח הוא פדגוגי, ערכי.

ניר ברקת: אנחנו מדברים עם מנהלי בתי ספר בשפה שלא היתה קיימת בעבר כי הדיון היה רק על מכסות תלמידים.

ניר ברקת: היום יש לנו יכולת לאתר בתי ספר שמתקשים בתת תחום כזה או אחר.

ניר ברקת: במקום להגיע עם מסר גלובאלי שלא מתאים לכולם, אנחנו יודעים ללכת לבתי ספר שבהם ההנשרה היא גבוהה ולסייע למנהלי בתי ספר להתמודד עם הנשרה, או להעלות את הזכאות לבגרות באמצעות תכניות ממוקדמות וכן הלאה.

ניר ברקת: זאת שיטת ניהול שמאפשרת לנו במערכת העירונית לאתר את האתגרים העירוניים, מאפשר למנהלים לאתר ולדעת איפה הם במרחב ולנהל טוב יותר את בית ספרם.

יעקב אשר: יש גם מדד התנהגותי, אלימות ודברים מסוג זה?

ניר ברקת: בוודאי, חד משמעית כן.

ניר ברקת: זה נמדד באקלים בית ספרי.

ניר ברקת: זה מאוד מעניין, כי כאשר אני שואל את האנשים: מה אתם חושבים המדד המנבא הכי משמעותי לאיכות בית ספר?

ניר ברקת: מה נתפס אצל הורים ברמה הכי גבוהה מה זה בית ספר איכותי?

ניר ברקת: זה לא בגרויות, זה מדד אחד מאוד מעניין שלמדנו מהרגרסיה של בסיס הנתונים - זה היחס מורים תלמידים.

ניר ברקת: אנחנו יודעים היום לבוא למנהלים ולהגיד להם: תדעו לכם אם בבית הספר שלכם המורים מתייחסים טוב והתלמידים מרגישים בנוח – זה נשמע אינטואיטיבי כי בעצם כל הורה רוצה שהילד שלו יפרח וירגיש שממצים את הפוטנציאל המקסימאלי שלו בבית הספר..

ניר ברקת: אנחנו יודעים לתת גם ברגרסיות לכל מנהל בית ספר, מה אנחנו ממליצים לו לעשות כדי לשדרג את עצמו לשלב הבא.

ניר ברקת: מערכת מדידה והערכה, לצד ניהול היצע בתי הספר במקום הביקושים, זה שמביא לנו את התוצאתיות.

ניר ברקת: ראשית, גידול בתלמידים.

ניר ברקת: נתנו שתי דוגמאות בזכאות לבגרות בשיעור המתגייסים לצה"ל.

ניר ברקת: שמנו את זה כיעד ובתוך שנתיים וחצי עברנו ממצב של מתחת לממוצע למעל הממוצע הארצי בגיוס לצה"ל בבתי ספר ממלכתי וממלכתי דתי והיום אנחנו משיקים 90%, שזה מאוד מאוד מכובד ומשמעותי.

ניר ברקת: כמעט כל מדד שהצבנו בעץ הערכים, ראינו התייחסות של מנהלי בתי ספר ושיפור בתוצאתיות הפדגוגית והערכית בבתי ספר ועל-כך אנחנו מאוד שמחים.

ניר ברקת: בגדול, החדשות הטובות הן שהיום אנחנו פותחים בתי ספר חדשים במקום לסגור אותם או להעביר אותם למגזרים אחרים.

ניר ברקת: שביעות הרצון של המנהלים היא במגמת עליה וכך גם שביעות הרצון של התושבים.

ניר ברקת: אני יכול לציין עוד דבר.

ניר ברקת: יושב פה מנהל המחוז מטעם משרד החינוך.

ניר ברקת: היה חשש שמא האסטרטגיה הזאת תוביל לפחות כיתות תקניות.

ניר ברקת: משנה לשנה אנחנו מוכיחים שיש לנו יותר ויותר כיתות תקניות ופחות ופחות כיתות לא תקניות.

ניר ברקת: אני מתכוון, כמובן, לכמות התלמידים.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לנתב ולנהל נכון את רצונות ההורים - - -

יעקב אשר: ברמה בית ספרית ומספר הכיתות, בתי הספר מלאים?

ניר ברקת: יותר ויותר.

ניר ברקת: התשובה היא כן.

ניר ברקת: יש לנו מבעוד מועד מפת ביקושים שאנחנו מאתרים כבר בינואר פברואר עם תהליך הרישום.

ניר ברקת: אנחנו יודעים לנבא איפה יכולים להיות פערים.

ניר ברקת: זה נותן לנו חצי שנה מראש לנתב הורים, לנתב בתי ספר.

ניר ברקת: זה נותן לנו מספיק זמן כדי להגיע מאורגנים לקראת ספטמבר.

ניר ברקת: זה שלוש שנים שהחיכוך השלילי שלנו עם התושבים בממלכתי ובממלכתי דתי הוא מאוד מאוד נמוך.

עמרם מצנע: נתון על בתי ספר שנסגרו השנה או שנפתחו חדשים.

ניר ברקת: השנה רק נפתחו חדשים.

עמרם מצנע: לא נסגר אף בית ספר.

<אתי בנימין: "נוה יעקב" המאוחד סוגרים השנה.

ניר ברקת: נכון, כנראה.

ניר ברקת: אנחנו בג' וב-ד', לפי בקשת ההורים, הם מבקשים לעבור לפסגת זאב.

<אתי בנימין: זה לא מה שידוע לי מההורים.

ניר ברקת: התשובה היא חד משמעית כן.

ניר ברקת: אם ירצו ההורים להישאר, הם יישארו.

ניר ברקת: התשובה היא שאנחנו בקשר עם ועד ההורים ואנחנו יודעים שהם ביקשו להיטמע בפסגת זאב.

ניר ברקת: אם הם ירצו את זה אנחנו ניתן להם את זה, ואם לא אז לא.

ניר ברקת: לגופו של עניין, גם ברמת המקרו, גם אם פעם בארבע שנים בית ספר אחד זז כי יש שינויים דמוגרפיים בתוך השכונה, אני חושב שזה סביר.

ניר ברקת: אנחנו הוכחנו שאנחנו יודעים בגדול, בשביעות רצון מאוד גדולה של משרד החינוך, של מנהל המחוז, המנכ"לית והשר, לנהל את התהליכים ולשדרג את התהליכים הפנימיים.

ניר ברקת: דיברת על מנח"י.

ניר ברקת: להערכתי, הסיבה שזה מתאפשר, זה בגלל המבנה הדואלי שבו מנהל מנח"י בעצם כפוף לשני ראשים.

ניר ברקת: זה בצד הפורמאלי.

ניר ברקת: בצד הלא פורמאלי, זאת הכימיה שיש לנו עם משרד החינוך והאמון שהמשרד נותן בנו לנהל את הפורטפוליו של בתי הספר..

ניר ברקת: המבנה שהוא לכאורה אנדרוגינוס מאוד מאוד תלוי בפרסונות וביכולת לייצר אמון.

ניר ברקת: כשהוא גבוה, אפשר לרוץ גבוה.

עמרם מצנע: בכל זאת, מה עושה את ההבדל?

עמרם מצנע: המנהל והעומד בראשו הוא מרכז סמכויות גם של העירייה וגם של משרד החינוך?

ניר ברקת: תיאורטית כן.

עמרם מצנע: או, שיש אדם נוסף במשרד החינוך?

ניר ברקת: יש אדם נוסף שיושב כאן.

ניר ברקת: אני אומר לך עוד פעם, הכלים שיש לנו במנהל חינוך וירושלים – אנחנו לכאורה אחראים על הרישום ואנחנו לקחנו על זה את האחריות.

ניר ברקת: זה עניין של חלוקת עבודה.

ניר ברקת: אני יכול לראות שני קצוות.

ניר ברקת: אחד, שזה לא יתפקד כי יש אגואים וסיפורים.

ניר ברקת: השני, זה מתפקד מצוין כששמים את האגו, כששמים את האגו מחוץ לדלת ועובדים בשיתוף פעולה.

ניר ברקת: אני חושב שזה המקרה.

עמרם מצנע: מעבר לשיתוף פעולה בין אנשים שבלעדיו לא קורה כלום.

עמרם מצנע: מה השוני?

עמרם מצנע: מה ההבדל בין ניהול החינוך, למשל, בחיפה לעומת ירושלים?

ניר ברקת: את זה אני פחות יודע לתת לך כי אין לי פרספקטיבה מה קורה בחיפה.

שמעון אוחיון: אולי זה מודל שכדאי לאמץ אותו ואולי לא.

ניר ברקת: לפני זה, ברשותכם, רק נתייחס למנהל חינוך חרדי ומזרח העיר ואז נעשה את הדיון כי הוא יותר מורכב.

ניר ברקת: במנהל חינוך חרדי בסך הכול המערכת יחסית מאוד עצמאית.

ניר ברקת: כ-40% הם ברשתות, מעין החינוך התורני והחינוך העצמאי.

ניר ברקת: יש לנו קשר טוב עם הרשתות האלה.

ניר ברקת: אני חייב לומר שהאתגרים הגדולים שלנו היו בצד הפיזי.

ניר ברקת: מתחילת הקדנציה עבדנו מאוד קשה, בעיקר לקדם ולבנות בשכונות החרדיות למגזר החרדי.

ניר ברקת: תפיסת העולם הזאת – יש לנו 1,100 כיתות לא תקניות במגזר החרדי ועוד כ-1,000 כיתות לא תקניות במזרח העיר, כשהתחלנו את הקדנציה.

ניר ברקת: היום בצנרת מסרנו כבר למעלה מ-119 כיתות ויש לנו עוד 500 בצינור שהן מאושרות ומתוקצבות ואנחנו יודעים איפה.

ניר ברקת: זאת עבודת מטה מאוד אינטנסיבית שנעשתה בעיריית ירושלים.

ניר ברקת: בעבר האחריות על הבינוי היתה על העמותות.

ניר ברקת: שינינו קונספט ואמרנו שהעירייה לוקחת אחריות.

ניר ברקת: משרד החינוך מאוד עזר בעניין הזה ולתפיסתי אנחנו בדרך המלך מבחינת שרטוט המבנים שאנחנו בונים.

ניר ברקת: זה כמעט מחצית מהחוסר שהיה.

ניר ברקת: באופן טבעי, כשבונים מבנה חדש אז לוקחים את הכיתות הפחות תקניות, עוזבים אותן ומשדרגים, וכך אנחנו מורידים את הכיתות הכי פחות תקניות כלפי מעלה.

ניר ברקת: הדבר הזה הוא די בשורה במגזר החרדי ואני חושב שיש שביעות רצון של כולנו שהתהליך הזה מתקדם.

עמרם מצנע: כשאתה אומר תקניות, אתה מדבר על הפיזי.

עמרם מצנע: מה קורה עם גודל הכיתות?

ניר ברקת: הממוצע העירוני בכלל המגזרים הוא כמעט 28.

עמרם מצנע: גם בחרדי?

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: חרדים, מגזר כללי, כולם כמעט אותו ממוצע, 27-28 תלמידים בכיתות.

שמעון אוחיון: זה גבוה.

<קריאה: זה שניים יותר מהארצי.

<מאיר מרגלית: במזרח העיר לא תמצא כיתה עם פחות מ-35 תלמידים בכיתה.

<קריאה: זה אמנם ממוצע אבל זה מסתיר את העובדה שבמזרח העיר לא תמצא שיש בה פחות מ-30 תלמידים.

משה טור פז: אם לדייק, הממוצע במזרח העיר הוא 29 נקודה משהו, כדרכו של ממוצע הוא מסתיר הבדלים מאוד גדולים.

משה טור פז: יחד עם זאת, אין כאן הבדלים דרמטיים בין מגזרים.

ניר ברקת: לגופו של עניין, עוד מילה אחת על המגזר החרדי לפני שנפתח את זה לדיון.

ניר ברקת: הנושא הנוסף שבו אני חייב לומר שחלה בו התקדמות משמעותית במגזר החרדי, זה הנושא של התעסקות עם האפליה המגזרית והעדתית.

ניר ברקת: בעניין הזה, מועצת העיר, החל ממחזיק התיק, סגן ראש העיר פינדוס, דרכי, דרך משרד החינוך, עשינו יד אחת והתופעה הזאת הצטמצמה בסדר גודל.

ניר ברקת: יש לנו עדיין מנהלי בתי ספר שהם סרבנים.

ניר ברקת: אני אסביר מה האתגר שעמד בפנינו?

ניר ברקת: כשאתה בא לשבץ תלמידים, לכאורה זאת אחריות של משרד החינוך והעירייה יחד, לפעמים ההורים לא מרוצים מהשיבוץ ולפעמים בתי הספר לא רוצים את השיבוץ.

ניר ברקת: קודם כל, הודענו למנהלי בתי ספר שלא נסכים שהם לא יקבלו את השיבוץ של המערכת העירונית.

ניר ברקת: שנה שלמה התמודדנו עם הסוגיה הזאת בתפר בין משרד החינוך לעיריית ירושלים ואנחנו היום באותה עמדה.

ניר ברקת: יש לנו בית ספר אחד שלא קלט 4 בנות על-פי הנחיית מנח"י, בגיבוי של משרד החינוך.

ניר ברקת: אנחנו מחזיקים לו 10 מיליוני שקלים בינוי לרשתות, עד שהוא יסכים לעמדתנו.

ניר ברקת: בעניין הזה, כל מועצת העיר מאוחדת סביב הנושא הזה.

ניר ברקת: זאת אמירה ערכית ומאוד חשובה.

ניר ברקת: חלק מהפיתרון לבעיה זה קודם כל לבנות פיזית כיתות כי ברגע שאתה מייצר יותר כיתות אז הפער בין ההיצע לביקוש קטן.

ניר ברקת: הדבר השני זה להתעקש ולחייב מוסדות לקבל תלמידות ללא קשר למה הם תמיד היו רוצים, אלא לחייב אותם לקבל רישום ולמנוע אפליה.

ניר ברקת: זה תהליך מורכב ואני מאמין שהנחישות משתלמת כאן.

ניר ברקת: לצערי, בשנים קודמות זה היה מאות.

ניר ברקת: בתשע"ג התחלנו עם כמה עשרות והצטמצמנו מהר מאוד לתריסר.

ניר ברקת: עדיין הבעיה קטנה אבל אנחנו יכולים לספור אותם על יד אחת.

ניר ברקת: אנחנו מוטרדים מהנושא, אבל התופעה כתופעה, אנחנו יודעים להילחם בה ואני מאוד גאה על-כך.

ניר ברקת: לגבי מזרח העיר.

ניר ברקת: כשהתחלנו את הקדנציה היו חסרות לנו כ-1,000 כיתות תקניות.

ניר ברקת: זה אומר שהעירייה שוכרת דירות ומבנים אחרים.

ניר ברקת: זה לא שאין כיתות אלא אנחנו לא משלמים עם איכות המבנה שהם גרים.

ניר ברקת: בצנרת יש לנו כ-500 כיתות.

ניר ברקת: בספטמבר הקרוב אנחנו פותחים 111 כיתות חדשות במזרח העיר.

יעקב אשר: יש שם קרקע?

ניר ברקת: אנחנו עובדים מאוד קשה.

ניר ברקת: האתגר הגדול שם זה ההפקעות.

ניר ברקת: אנחנו רוצים לצופף.

ניר ברקת: לאור האתגר הגדול של חוק חינוך חובה מגיל 3, בעבר במזרח העיר לא היה ביקוש בגילאים האלה.

ניר ברקת: עכשיו נוצרים ביקושים ובעצם אנחנו מייצרים ביקושים נוספים מעבר למה שהיה לנו בעבר.

ניר ברקת: זאת עבודת מטה מאוד אינטנסיבית שנעשית בעיריית ירושלים בראשות המנכ"ל והאחראי על מנהל חינוך בירושלים.

ניר ברקת: אני חייב לומר שמשרד החינוך גם כן שם פה גז ענק.

ניר ברקת: אנחנו רוצים לאתר מתחמים, לעבות אותם.

ניר ברקת: זה אחד מהפרויקטים החשובים ביותר שעיריית ירושלים מסתכלת עליו בהיבטי הבינוי.

יעקב אשר: זה על קרקע קיימת?

ניר ברקת: התשובה היא כן.

ניר ברקת: אנחנו רוצים לעלות לשתיים ושלוש קומות.

יעקב אשר: קרקעות נוספות זה רכישה או הפקעה?

ניר ברקת: הכול זה הפקעות.

יעקב אשר: משרד החינוך משתתף?

ניר ברקת: מאוד משתף פעולה.

יעקב אשר: הוא משתתף גם בעלות ההפקעה?

ניר ברקת: התשובה היא כן.

<יוסי היימן: האוצר מתקצב את ההפקעה.

<יוסי היימן: בהפקעות יש בעיות קשות וזה לא השולחן.

<יוסי היימן: יש בעיות קשות בהפקעות.

יעקב אשר: אבל באופן עקרוני האוצר מתקצב את זה.

ניר ברקת: כן.

<יוסי היימן: אגב, השנה הולכות להיפתח 180 כיתות חדשות במזרח העיר.

<יוסי היימן: 110 חדשות, שזה סכום שלהערכתי לא היה בעשרות השנים האחרונות ועוד כ-70 כיתות שאנחנו שוכרים לטובת המגזר.

עמרם מצנע: מה המבנה במגזר הערבי מבחינת בתי ספר ממלכתיים לבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים באופן כזה או אחר.

משה טור פז: יושבת כאן הממונה על החינוך במזרח ירושלים, הגב' לארה מובאריכי, שממונה על המערכת הזאת.

משה טור פז: יש בה כ-90,000 תלמידים.

משה טור פז: 60 בתי ספר וכחצי מהמערכת היא מערכת רשמית של המדינה.

משה טור פז: כמעט מחצית מהמערכת היא מערכת פרטית, מוכר שאינו רשמי ועוד דברים שהם ייחודיים למזרח ירושלים.

משה טור פז: מטבע הדברים, הפעילות שלנו והאחריות שלנו היא על כל החלקים אבל באופן טבעי החצי הרשמי הוא יותר קל לניהול ולעבודה.

משה טור פז: בחצי הפרטי יש הבדלים מאוד גדולים.

משה טור פז: זה גם הוצג פה בעוגה הראשונה שמבחינה בין מערכת פרטית למערכת רשמית.

<קריאה: במערכת הפרטית אתם לא בונים.

משה טור פז: לא מדויק.

משה טור פז: אנחנו מאוד מנסים.

ניר ברקת: במוכר שאינו רשמי, לעיתים כן.

שמעון אוחיון: מהם מקורות המימון של המערכת הפרטית?

משה טור פז: קודם כל משרד החינוך.

<יוסי היימן: משרד החינוך מתקצב כיתות גם במוכר וגם בפטור.

ניר ברקת: גם בתוכן, מורים וכדומה.

שמעון אוחיון: למה הם נקראים פרטי?

עמרם מצנע: זה מוכר שאיננו רשמי.

שמעון אוחיון: למה לא משתמשים במושגים כמו במגזר היהודי.

משה טור פז: גם במגזר היהודי, כאשר אנחנו מדברים על פרטי, ישנם שני סוגים.

משה טור פז: בית ספר שהוא פרטי במאה אחוז, זה אומר שהוא מקבל אפס מימון ציבורי, כמעט ואין במדינת ישראל כאלה, למעט בדלנים, בעיקר במגזר החרדי ולא רק.

משה טור פז: אבל, יש בתי ספר שהם זוכים למימון של 55% ובמקרים מסוימים הם נקראים חצי פרטיים, במעמד יותר אוטונומי מאשר מוכר שאינו רשמי רגיל, מבחינת תכנית הלימודים ומה שקורה בבית הספר.

שמעון אוחיון: מאיפה בא המימון ל-45% הנותרים?

משה טור פז: חלק עמותות, גופים פרטיים, הורים משלמים.

ניר ברקת: ברשותכם, אני רוצה לסיים את הפרק של הפרזנטציה.

ניר ברקת: יש לנו עניין גדול להשקיע ולהעביר אנשים למערכת הציבורית, גם במגזר הכללי, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, לרשתות.

ניר ברקת: לעירייה ולמדינה יותר קל לעבוד עם רשתות.

ניר ברקת: זה יותר נכון לעבוד עם רשתות.

ניר ברקת: מבחינתנו זאת ברכה שהביקושים לחינוך מוכר במזרח העיר עולים.

ניר ברקת: מבחינתנו זה סימן טוב למרות שזה מייצר לנו יותר עבודה.

ניר ברקת: אנחנו מאוד מעוניינים שהמערכת תעבור ככל שניתן למערכת הציבורית.

ניר ברקת: עכשיו אני רוצה לעבור לאחד האתגרים היותר מורכבים שיש לעיר ירושלים.

עמרם מצנע: לא הוצג לנו בחרדי ובערבי את המגמות.

ניר ברקת: גידולים של בין 1% ל-2% בשנה.

עמרם מצנע: לא יותר מזה?

ניר ברקת: לא.

<לארה מובאריכי: במזרח העיר זה 3%.

ניר ברקת: תודה שאת מתקנת אותי.

ניר ברקת: אני רוצה להציג תמונת מקרו, שתבהיר לאנשים את העניין.

ניר ברקת: אתם רואים כאן את ההוצאה לחינוך פר נפש.

ניר ברקת: אתה לוקח את התקציב של העירייה, מחלק אותו בכמות התושבים ואתה מקבל נתון.

ניר ברקת: שלא תחשבו שעיריית ירושלים שמה פחות בחינוך מאשר אחרים.

ניר ברקת: באחוזים אנחנו לא נופלים מהשקעות בחינוך מערים אחרות.

ניר ברקת: אבל מי שמסתכל על סך התקציב של עיריית ירושלים ומשווה אותו, לטובת העניין, לפורום ה-15, אז אנחנו 16 בשקל לתושב.

ניר ברקת: לכל שקל שיש לעיריית ירושלים, יש 2 שקלים לחיפה, לכפר סבא ו-2.5 שקלים לעיריית תל-אביב.

ניר ברקת: בממוצע, יש לנו הרבה יותר תלמידים מאשר לפורום ה-15, ההבדל הוא בשקל לילד וזה בכלל לא תלוי בעירייה.

ניר ברקת: זאת המציאות.

ניר ברקת: אם אנחנו רוצים לשנות את המציאות הזאת, זה תקצוב דיפרנציאלי במערכת החינוך.

ניר ברקת: דיברתי על זה לא מעט עם השר.

ניר ברקת: לא יכול להיות שהממשלה שמה את אותו תקציב פר ילד גם לרשויות חזקות וגם לרשויות חלשות.

ניר ברקת: ראיתי נתון של האוצר, שאשכול סוציו-אקונומי 1-3 - - -

יעקב אשר: לא שמת פה פריפריות.

יעקב אשר: אם היית שם פריפריות היית רואה כמה שההשקעה היא - - -

ניר ברקת: ירושלים אפילו פחות.

ניר ברקת: אני השוויתי עצמי לפורום ה-15.

ניר ברקת: לכן, אם אנחנו רוצים לעשות שינוי ממעלה ראשונה, כמובן, אנחנו נשמח שתקציבי החינוך יגדלו.

ניר ברקת: תקצוב דיפרנציאלי, נשתמש בתוספות שקיבלנו לחינוך למערכת החינוך כי אנחנו רוצים שהיא תהיה יותר תחרותית.

ניר ברקת: יש מסר אחד שהייתי רוצה לבקש ממך ומחברי הכנסת וזה להבין את החשיבות של תקצוב דיפרנציאלי ולסייע לרשויות הפחות חזקות, בשקל לתושב בשנה, לפחות לתת מענה בתחום החינוך.

ניר ברקת: אין סיבה שילד גדל בירושלים, תל-אביב, הרצליה או בני-ברק, יקבל פחות בגלל שהוא גר בעיר חלשה.

ניר ברקת: מערכת החינוך חייבת להיות יותר שוויונית באמצעות תקצוב דיפרנציאלי של המדינה.

עמרם מצנע: אני מסכים איתך.

עמרם מצנע: אני אומר את זה על כל במה, בעיקר בניסיון שרכשתי במרחק בין חיפה לירוחם.

עמרם מצנע: אין ספק בכלל, שאם רוצים להתמודד עם הפערים החברתיים במדינת ישראל, זה על-ידי פלטפורמת החינוך ולתת לילד שגדל בכרמל, בירושלים ובירוחם הזדמנות שווה ביציאה שלו לחיים.

עמרם מצנע: אני רק רוצה להזכיר שזה הולך להיות מאבק לא קל.

עמרם מצנע: אני גם פניתי למרכז לשלטון המקומי שהם מתנגדים להם.

עמרם מצנע: אמרתי להם: אתם מייצגים יותר רשויות - - -

שמעון אוחיון: הם מתנגדים בשפה רפה.

עמרם מצנע: הם מתנגדים לזה כי הם לא רוצים להפסיד.

עמרם מצנע: 15 הגדולות מאיימות בדרך-כלל בפרישה.

עמרם מצנע: מאחר ואני אחד המייסדים של 15 אז אני מכיר את הבעיה.

עמרם מצנע: אני חושב שהשלטון המקומי צריך בעניין הזה לקחת צד אחר.

שמעון אוחיון: הפעם אתה תהיה בראש צדק חברתי.

עמרם מצנע: כן, הנקודה הזאת מאוד נכונה וטוב שראש עיריית ירושלים יהיה בעמדה הזאת.

ניר ברקת: דעתי מאוד נחרצת בנושא.

שמעון אוחיון: קודם כל, תודה.

שמעון אוחיון: מדובר בעיר שהיא באמת בעלת אוכלוסיה מורכבת.

שמעון אוחיון: אני מאמין ואחרים וודאי יצטרפו לגישה של ראש העיר, שיש כאן התייחסות גם שמכבדת והיא דיפרנציאלית ומתחשב בהרכב האוכלוסייה המגוון.

שמעון אוחיון: כך, כמובן, זה בא לידי ביטוי בהתנהלות.

שמעון אוחיון: הייתי רוצה עוד כמה הבהרות.

שמעון אוחיון: לגבי הגידול המיוחד הזה באוכלוסייה הצעירה בכיתות א'-ג', הקפיצה האדירה הזאת תוך שנה של 15%-20%.

שמעון אוחיון: מה קרה כאן?

שמעון אוחיון: האם נקלטו זוגות צעירים בעניין הזה?

שמעון אוחיון: בכל זאת, הייתי רוצה שתרחיבו את הדיבור.

שמעון אוחיון: מונח כאן לפני דוח של "עיר עמים".

שמעון אוחיון: קצת היה מוזר לי שדוח שמוצג על-ידי אגודה ו"עיר עמים".

שמעון אוחיון: הם מציינים שאין להתייחס עליהם בשום אופן כמשקפים את עמדת השגרירות הנורבגית.

שמעון אוחיון: זה קצת קשה לי להתייחס לדוח כזה אבל אשמח מאוד אם הממונים יתייחסו, ירחיבו ויתנו קצת יותר פירוט על ירושלים המזרחית וכמובן על ירושלים המזרחית.

<אושרת מימון: אנחנו נשמח להציג את הנתונים.

משה טור פז: ברשותכם, אתייחס לשאלה ששאלת.

משה טור פז: קודם כל, את רוב הגידול במגזרים כמו שהוצג, אנחנו מייחסים לקהילתיות.

משה טור פז: זוגות צעירים, בזכות עידוד מאסיבי, מוצאים את עצמם בירושלים יותר מאשר מעבר.

משה טור פז: קהילות שבעבר אולי לא נוצרו, או שנוצרות בציבור דתי מסביב לבית כנסת, נוצרות היום מסביב לקהילה, לבית ספר, למנהל קהילתי.

משה טור פז: זה קודם כל מה שמביא ומשאיר זוגות צעירים בירושלים.

שמעון אוחיון: אין אבחנה בין ממלכתי לממלכתי דתי.

שמעון אוחיון: ראיתי שכולם יחד.

משה טור פז: נכון.

משה טור פז: יושבים מסביב לשולחן סגנית ראש מנח"י לענייני ירושלים, לרה מובאריאכי.

משה טור פז: לידה יואל לוטפי סגן ראש מנח"י לענייני מערב ירושלים וגרשון בינט, משנה למגזר החרדי.

משה טור פז: הפרסונות ומה שהם עסוקים בו יום יום מדגישים את המורכבות של העיר הזאת, את רב התרבותיות, את המפגש סביב השולחן ואת האתגרים של העיר.

משה טור פז: כל אחד מתמודד עם שאלה כמו שאלה שאלת בצורה מאוד מובהקת כי בכל המגזרים יש לנו צמיחה.

משה טור פז: אנחנו פותחים עשרות גני ילדים חדשים בכל המגזרים מידי שנה.

משה טור פז: זה אתגר של בינוי, כמו שאמר המנכ"ל.

משה טור פז: בעיקר במזרח ירושלים ששם אנחנו יוצרים צורך ובתוך שנה מקימים 180 כיתות חדשות.

משה טור פז: בציבור החרדי זה להעביר מכיתות שכורות וממבנים פחות ראויים למבנים ראויים.

משה טור פז: גם במערב ירושלים יש לנו לא מעט אתגרים של בינוי והצמחה.

משה טור פז: בכל המקומות אנחנו עסוקים במגמה של צמיחה.

ניר ברקת: אני רוצה לפרט עוד שניים שלושה נושאים מעניינים במזרח העיר.

ניר ברקת: אנחנו הצענו לבתי ספר שמעוניינים בכך לאמץ בגרות ישראלית.

ניר ברקת: יש לנו בית ספר אחד בצור באהר שלצד התהוגי'יה אימץ בגרות ישראלית ויש ביקוש גדול מאוד בבתי ספר נוספים בשנה הקרובה.

עמרם מצנע: זה אומר שהרוב עושים בגרות ישראלית?

ניר ברקת: למי שלא יודע, כשאוחדה העיר נשארה השיטה הירדנית במזרח העיר.

ניר ברקת: בהסכמי אוסלו זה עבר לשיטה הפלסטינית.

ניר ברקת: לתפיסת ההורים, ואני מסכים איתם, התאוג'יה לא מספיק טובה.

ניר ברקת: חלק גדול מהבוגרים בבתי הספר, גם אלה שיש להם תאוג'יה, לא מתקבלים לאוניברסיטאות ולמכללות.

ניר ברקת: רוב התלמידים באוניברסיטה העברית הם ישראלים ערבים שלמדו את השיטה הישראלית בערבית.

ניר ברקת: זאת שיטה שהרבה יותר מפתחת את המחשבה והיא יותר מתקדמת וזאת גם לתפיסת ההורים.

ניר ברקת: אנחנו הצענו להם כאופציה, לא חובה.

ניר ברקת: חלק לא מבוטל מהתלמידים ממזרח העיר לומדים תאוג'יה ולומדים אקסטרני ומשלמים עשרות אלפי שקלים כדי לסיים בגרות ותהיה להם הזדמנות טובה יותר בחיים.

ניר ברקת: באו ההורים ואמרו: למה לשלם עשרות אלפי שקלים באקסטרני, תנו לנו בגרות ישראלית בתוך בית הספר כאופציה.

ניר ברקת: זה בדיוק מה שאנחנו עושים.

ניר ברקת: אנחנו רואים גידולים ותופעה מאוד מעניית.

ניר ברקת: רק לבקשת ההורים הם חותמים לנו.

ניר ברקת: אנחנו נשמח לתת להם בגרות בדרך המלך בתוך בתי הספר.

עמרם מצנע: יש בתי ספר כאלה?

ניר ברקת: כן, יש יותר ויותר, במיוחד בשנה הקרובה.

עמרם מצנע: ויש כאלה שעושים בגרות ישראלית וכאלה שעושים תאוג'יה?

ניר ברקת: נכון.

ניר ברקת: זאת זכות, לא חובה, רק מי שרוצה.

ניר ברקת: אני עושה סיורים בבתי ספר.

ניר ברקת: הדרישה במהלך השנה האחרונה מאוד עלתה ואנחנו שמחים על-כך.

ניר ברקת: מי שירצה בכך, זאת רשות.

ניר ברקת: תהליך נוסף שהוא מרתק זה תהליך מדידה והערכה בבתי ספר במזרחה של העיר.

ניר ברקת: אנחנו לא מרוצים מההנשרה.

ניר ברקת: הסיבות להנשרה בתיכונים, חלקם נובעים מתאוג'יה שהיא לא מספיק טובה, אז הם אומרים: ממילא, מה אני צריך להישאר וללמוד תאוג'יה אם לא יוצא לי מזה כלום?

ניר ברקת: חלק זה בנות שמתחתנות מוקדם.

ניר ברקת: חלק מהסיבות הן אובייקטיביות, ניהול לא טוב וכיוצא בזה.

ניר ברקת: אנחנו היום ממפים במדידה והערכה איזה בתי ספר יש בהם - - -

ג'מאל זחאלקה: מה אחוז ההנשרה?

ניר ברקת: 10%.

<קריאה: 17.3%.

ניר ברקת: תלוי באיזה גיל, תלוי איך מפלחים.

<פפה אללו: 50% מא' - - -

ניר ברקת: זה לא נכון.

ניר ברקת: הנתונים שלך לא נכונים.

ניר ברקת: האמירה שלך לא מדויקת.

<פפה אללו: הדוח הרשמי מדבר על 13%.

ניר ברקת: לטובת העניין, נניח 13%.

ניר ברקת: אנחנו לא מרוצים ממנו ואנחנו החלטנו להתלבש על הנושא הזה מאוד ברצינות.

ניר ברקת: אנחנו יודעים למפות את בתי הספר המנשירים.

ניר ברקת: זאת פעם ראשונה שמישהו בכלל מתמודד עם הסוגיה הזאת.

ניר ברקת: לצורך העניין, גייסנו לטובת העניין, מעבר למיליון שקל העירוני עוד מיליון שקלים מצ'ינג שקיבלנו ממשרד החינוך.

ניר ברקת: אנחנו היום אוחזים את השור בקרניים ומתמודדים ומציעים תכניות למניעת הנשרה בתוך בתי הספר בדרך המלך.

ניר ברקת: אלה שתי תופעות מרתקות.

ניר ברקת: אחת, הכנסת בגרויות, שתיים, התמודדות עם ההנשרה.

ניר ברקת: דיברנו גם על בינוי ובמספרים גדולים.

ניר ברקת: בשורה התחתונה, אנחנו לא מתכחשים לזה שיש פערים.

ניר ברקת: קיבלנו ירושה עם פערים גדולים, גם במזרח העיר.

ניר ברקת: אגב, גם במגזר החרדי.

ניר ברקת: לשמחתי יש לנו רוח גבית מאוד חזקה ממשרד החינוך.

ניר ברקת: יחסית מהר אנחנו מתמודדים עם הסוגיות ומצמצמים פערים.

ניר ברקת: הראייה לכך, זאת גם שביעות רצון גדלה של תושבי מזרח העיר מהשירותים העירוניים.

עמרם מצנע: אתם משכללים גם את בתי הספר במזרח העיר ואת החרדים, בסגנון שהצגת קודם לגבי הממלכתי והממלכתי דתי.

ניר ברקת: לא, אנחנו מודדים דברים אחרים.

עמרם מצנע: למשל, שביעות רצון הורים, נשירה.

ניר ברקת: התשובה היא כן.

ניר ברקת: בפרמטרים האלה מאוד מעניין אותנו גם במזרח העיר.

ניר ברקת: אנחנו משכללים את זה.

ניר ברקת: לא ברמה שיש לנו בממלכתי ובממלכתי דתי שבהם קל לנו יותר לפעול כי זה גם בגרויות.

ניר ברקת: הרעיון שלנו זה להרחיב את המערכת הזאת משנה לשנה.

ניר ברקת: לאור יום ירושלים מבקשים ממני להגיע לוועדת הכלכלה.

ניר ברקת: אני משאיר פה את הצוות.

ניר ברקת: סילחו לי שאני צריך לצאת.

ניר ברקת: תודה רבה.

שמעון אוחיון: יישר כוח.

עמרם מצנע: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: בעוונותיי, מאז שנת 2003 אני חבר בוועדת החינוך של הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: העניין של החינוך בירושלים המזרחית עלה הרבה פעמים.

ג'מאל זחאלקה: סיירתי גם בירושלים עוד שהרב מלכיאור היה יו"ר הוועדה והוועדה התגייסה לנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיות רבות בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: כל החיוכים לא יסתירו את זה שאחוז הנשירה – תשמע את הנתון ואני עומד מאחוריו:

ג'מאל זחאלקה: אחוז הנשירה מכיתה א' עד יב' בבתי ספר של התלמידים הפלסטינים בירושלים המזרחית, הוא הגבוה ביותר אצל העם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: המצב גרוע יותר מהמצב במחנות הפליטים בעזה, בלבנון, בסוריה, בירדן, בגדה המערבית ובוודאי בערים הפלסטיניות.

עמרם מצנע: מה האחוז לפי האינפורמציה שלך?

ג'מאל זחאלקה: 40%.

ג'מאל זחאלקה: אין על זה ויכוח.

ג'מאל זחאלקה: הנתונים האלה הם נתונים של גורמים רשמיים.

שמעון אוחיון: באיזה גילאים?

ג'מאל זחאלקה: מ- א' עד יב', הנשירה המצטברת.

עמרם מצנע: זאת אומרת, מי שמתחיל בא' ולא מסיים יב'.

ג'מאל זחאלקה: זאת בעיה קרדינאלית, זאת בעיה אמיתית.

עמרם מצנע: אתה יכול לומר לנו איך זה מצטבר עד כיתה ט' כולל?

ג'מאל זחאלקה: תראה, אני יודע שבתיכון זה 13%.

ג'מאל זחאלקה: אז 27% זה ביסודי.

ג'מאל זחאלקה: חלק גדול מהתלמידים לא נרשמים.

ג'מאל זחאלקה: היתה טענה בזמנו שחלק מהתלמידים לא מופיעים במספרים הרשמיים בגלל שהם הולכים לבתי ספר שהם לא מוכרים או לא נכנסים למערכת.

ג'מאל זחאלקה: בשנים האחרונות שיטת המדידה שוכללה.

ג'מאל זחאלקה: קודם היה 50% ועכשיו 40%.

ג'מאל זחאלקה: זה לא שיפור משמעותי, זה חישוב מתמטי ותו לא.

ג'מאל זחאלקה: פשוט יודעים לחשב עכשיו את אלה שנושרים לבתי ספר אחרים, שהם לא במערכת.

ג'מאל זחאלקה: אבל ב-40% אני לא חושב שמישהו מתווכח על זה.

ג'מאל זחאלקה: זאת הבעיה הגדולה שמונחת כאן.

ג'מאל זחאלקה: אחוז העבריינות בירושלים המזרחית הוא הגבוה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: הסמים משתוללים, החברה מתפוררת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דברים קלים.

ג'מאל זחאלקה: קשה מאוד למצוא עבודה.

ג'מאל זחאלקה: דווקא ירושלים זה מקום שיש בו עבודה, אבל העניין הזה של הכשרה לוקה בחסר מאוד מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע מה?

ג'מאל זחאלקה: הבעיה בירושלים יותר גדולה.

ג'מאל זחאלקה: זה המקום היחיד שהבעיה היא לאו דווקא מחסור במקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך שבנצרת ובצפון ובכל מקום יש בעיה של חוסר במקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: פה הבעיה העיקרית היא הכשרה.

ג'מאל זחאלקה: זה שאחוז כל-כך גבוה לא מסיים את הלימודים.

ג'מאל זחאלקה: תעודות זה כבר סיפור אחר.

ג'מאל זחאלקה: אגב, תאוג'יה היא תעודה מצוינת.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שההתאמה שלה לשיטת החינוך בישראל היא קצת בעייתית, אבל התלמידים שסיימנו תאוג'יה מתקבלים למיטב האוניברסיטאות באירופה, במזרח התיכון.

ג'מאל זחאלקה: בירדן יש דרישות מאוד גבוהות לקבלה למקצועות מסוימים, לא פחות מישראל וגם שם מתקבלים.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה של התאמה.

ג'מאל זחאלקה: ברור שתלמיד שסיים בגרות, קל לו יותר להשתלב באוניברסיטה העברית לעומת מי שלמד תאוג'יה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לבעיות קטנות, אני מדבר על בעיות גדולות.

ג'מאל זחאלקה: בעיה גדולה זה מחסור בכיתות לימוד.

ג'מאל זחאלקה: המחסור הזה נמשך שנים ארוכות.

ג'מאל זחאלקה: לא שנה, לא שנתיים.

ג'מאל זחאלקה: היו החלטות בג"צ בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: הדיונים בוועדה הזאת המכובדת נעשה פעמים רבות.

ג'מאל זחאלקה: מבחינה פוליטית אני מתנגד לסיפוח ירושלים, אבל בכל מקרה יש אחריות על מי ששולט, בין אם זה במסגרת אזרחית ובין אם זה במסגרת של כיבוש, לספק את צרכי האוכלוסייה על-פי החוק הבינלאומי.

ג'מאל זחאלקה: כאן יש הפרה של החוק הישראלי, בעניין סיפוק התנאים לחוק חינוך חובה ויש הפרה של החוק הבינלאומי של מתן שירותי חינוך ואפשרות לחינוך וחיים נורמאלים לעם שנמצא תחת כיבוש.

ג'מאל זחאלקה: עמרם, אני מציע לך פעם להיכנס לבית ספר.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי פעם עם הרב מלכיאור.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לתאר לעצמך.

<יוסי היימן: בג"צ אמר שעיריית ירושלים לא רק שהיא פועלת על-פי המתווה שסוכם, הוא גם מוריד מאיתנו את הפיקוח בזכות הצטיינותנו.

<יוסי היימן: את זה אתה גם צריך לציין פה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא משנה את העובדה שעדיין חסר.

ג'מאל זחאלקה: אני לא התווכחתי איתך על בג"צ.

ג'מאל זחאלקה: לא הכול זה בג"צ, אני מדבר על מחסור.

<יוסי היימן: בג"צ אמר, הוא גם הוריד מאיתנו את הפיקוח המצב הוא לא טוב אבל אנחנו הולכים במתווה שהוכתב על-ידי בג"צ.

<יוסי היימן: זה שיש נשירה של 40% של תלמידים, בג"צ לא התערב.

<יוסי היימן: אז מה?

<יוסי היימן: זה פחות חמור.

עמרם מצנע: לפי הנתונים שלך.

עמרם מצנע: אני מבין שבשלוש השנים האחרונות יש שינוי מבחינת היקף הבנייה של הכיתות.

עמרם מצנע: את הבעיה אי-אפשר לפתור לא בשנה ולא בשנתיים.

עמרם מצנע: אני גם מבין שיש מכשולים רבים מאוד בתחום נגישות לקרקע.

עמרם מצנע: את זה אני מכיר במקומות מאוד מסודרים שיש בעיה.

ג'מאל זחאלקה: הם לא רוצים למכור.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בויכוח הזה שנים ארוכות.

ג'מאל זחאלקה: אמרו שיש עלות כספית לעניין של הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: המדינה מתעקשת להפקיע.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר כך, אם רוצים לבנות, צריך לקנות.

ג'מאל זחאלקה: יש מקומות שאפשר והוצעו כמה מקומות כאלה.

עמרם מצנע: ההבדל בין הפקעה לקניה הוא שבקניה אתה צריך מישהו שיסכים למכור.

עמרם מצנע: בהפקעה אתה מפקיע ומשלם.

ג'מאל זחאלקה: למען ההגינות, לא ידעתי מה קורה בשנתיים האחרונות מבחינת קנייה ומבחינת מציאת מקומות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהבעיה הזאת קיימת שנים ארוכות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שבוועדה המכובדת הזאת אפשר למצוא את הפרוטוקולים.

ג'מאל זחאלקה: נזרק מספר של 35 מיליון שקלים על-ידי מנח"י, שאנחנו צריכים סכום כזה בשביל לקנות קרקע, לפתור את הבעיה ואפשר לבנות.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע גם שהיה פיגור של שנים רבות בבנייה.

ג'מאל זחאלקה: אם היתה בניה בשנים האחרונות היא לא פתרה את המחסור הגדול של יותר מ-1,000 כיתות גדולות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע בדיוק את המספר אבל הבעיה הגדולה נשארה.

ג'מאל זחאלקה: בוא נגיד כך: יש לנו שני נתונים בקנה מידה של רעידת אדמה.

ג'מאל זחאלקה: אם זה 39% או 41% זה לא משנה.

ג'מאל זחאלקה: מחסור בכ-1,500 כיתות לימוד, זה לא השתנה.

ג'מאל זחאלקה: יש גם בעיות אחרות אבל אלה שתי בעיות גדולות.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את הממונה על החינוך במגזר הערבי של מנח"י.

<לארה מובאריכי: קודם כל, במזרח ירושלים, כמו שציין ראש העיר, לומדים כ-100,000 תלמידים ב-3 תת מערכות.

<לארה מובאריכי: יש את המערכת הרשמית שאני ממונה עליה, לומדים בה כ-45,000 תלמידים.

<לארה מובאריכי: 55,000 תלמידים לומדים בשתי מערכות.

<לארה מובאריכי: יש את המערכת הפרטית, שהיא יותר קטנה, כ-25,000 תלמידים ויש את מערכת המוכר והלא רשמי, שמוכרת על-ידי משרד החינוך ולא מפוקחת על-ידי מנח"י.

עמרם מצנע: על-ידי מי היא מפוקחת?

<לארה מובאריכי: על-ידי משרד החינוך.

עמרם מצנע: היא שייכת לאגף של המוכר והלא רשמי.

<לארה מובאריכי: נכון.

<אשרת מימון: כמה במוכר שאינו רשמי?

<לארה מובאריכי: כ-30,000 תלמידים.

<לארה מובאריכי: לגבי הנשירה.

<לארה מובאריכי: אני יודעת מאיפה הנתון בא.

<לארה מובאריכי: פעם, כשכל הגורמים, כמו עיר עמים והאגודה לזכויות האזרח רצו לעשות סקר ולבדוק את אחוז הנשירה במזרח ירושלים, גם מנח"י לא התאמצה מספיק לעשות את הסקר הזה ולכן הגורמים הרשמיים האחרים נתנו להם את הזכות לעשות את הסקר.

<לארה מובאריכי: כל ילד שלא למד במערכת הרשמית, נמצא כילד נושר מהמערכת.

<לארה מובאריכי: לכן נמצא ש-40%-50% נושרים.

<לארה מובאריכי: כל ילד שלא הופיע במערכת הרשמית של מנח"י ולמד במערכת הפרטית והלא רשמית, נמצא כנושר.

<לארה מובאריכי: לכן כ-50% מהתלמידים נמצאו כנושרים.

<לארה מובאריכי: עם כל הכבוד ל"עיר עמים" ולאגודה לזכויות האזרח.

שמעון אוחיון: זה מה שנקרא חישוב מתמטי.

<לארה מובאריכי: לפני שנה וחצי מנח"י אמרה שמספיק עם כל הנתון הזה שהוא באמת קשה.

<לארה מובאריכי: קשה לנו לקבל את זה כי זה מדכא אותנו כאנשי מקצוע וזה לא משקף את המציאות.

<לארה מובאריכי: אנחנו כאנשי השטח רואים את המציאות.

<לארה מובאריכי: זה מעוות את התמונה ואת המציאות.

<לארה מובאריכי: באנו עם אנשי המקצוע ועשינו סקר ובדיקה.

<לארה מובאריכי: נכנסנו לכל בתי הספר הפרטיים וקיבלנו מהם נתונים.

<לארה מובאריכי: גם בדקנו את השנתונים של החינוך המוכר הלא רשמי וגם הרשמי ואיתרנו את כל התלמידים.

<לארה מובאריכי: אכן מצאנו שכ-13% מהתלמידים, בממוצע מכיתה א' עד כיתה יב', לא למדים באף מערכת.

<לארה מובאריכי: נכון ש-13% מהתלמידים הם נושרים, הם לא נמצאים באף מערכת.

<לארה מובאריכי: אני חושבת שאולי חלק מהם לא נמצאים ברחוב ואולי הם לומדים במערכות החינוך שבגדה או אפילו מחוץ לירושלים.

<לארה מובאריכי: זאת האמת, וזאת הבדיקה המקצועית.

עמרם מצנע: זאת אומרת, שאתם לא יודעים מה עם ה-13% האלה.

<לארה מובאריכי: נכון.

<לארה מובאריכי: זה לא שאתם יודעים שהם נושרים ואיפה הם.

<לארה מובאריכי: יש קושי לאתר אותם.

<לארה מובאריכי: על-כן, על סמך הנתונים האלה נכתבה תכנית מאוד מקצועית לטפל בילדים הנושרים וגם למנוע נשירה.

<לארה מובאריכי: התכנית הוגשה לראש העיר לפני פחות משנה.

<לארה מובאריכי: על סמך זה ראש העיר אישר לנו את מיליון השקל, שקודם דיבר עליהם.

<לארה מובאריכי: גם הגשנו את התכנית למשרד החינוך וקיבלנו עוד מצ'ינג של מיליון שקלים.

<לארה מובאריכי: יש לנו פניות לעוד כמה גורמים.

עמרם מצנע: תגידי לנו כמה מילים על עניין בניית הכיתות.

<לארה מובאריכי: יושב פה יו"ר ארגון של ועד ההורים.

<לארה מובאריכי: אני חושבת שהוא חייב להעיד שיש בנייה מאוד מתקדמת במזרח ירושלים.

<לארה מובאריכי: יש בתי ספר מאוד מפוארים שאנחנו מקבלים בתקופה האחרונה.

<לארה מובאריכי: בתי ספר ממש לתפארת.

<לארה מובאריכי: הגידול הטבעי במזרח ירושלים הוא מאוד גדול.

<לארה מובאריכי: אנחנו היום קולטים יותר תלמידים שפונים למערכת.

<לארה מובאריכי: פעם לא יכולנו לקלוט את כל התלמידים.

<לארה מובאריכי: היום אנחנו קולטים יותר מ-50% מהתלמידים שפונים מהמוכר הלא רשמי לרשמי.

עמרם מצנע: מהם צווארי הבקבוק לבניית כיתות?

עמרם מצנע: האם זה כסף או שזה זמינות של קרקעות?

<יוסי היימן: קודם כל היה בג"צ והוא החליט את מה שהחליט וגם ביצע מעקב אחר הפעילות העירונית.

<יוסי היימן: העירייה נדרשה בכל מספר חודשים לדווח.

<יוסי היימן: לפני כשנה וחצי בג"צ אמר שהעירייה מתקדמת בצורה יפה והוא הסיר את הפיקוח ושנמשיך להתקדם.

<יוסי היימן: המצב במזרח ירושלים הוא לא טוב אבל יש שינוי משמעותי בשנתיים וחצי האחרונות.

<יוסי היימן: יש האצה של בניית כיתות לימוד.

<יוסי היימן: מה הבעיה?

<יוסי היימן: כשאתה כבר מגיע עם פרוגראמה למשרד החינוך, אין בעיה של כסף.

<יוסי היימן: בניגוד למקומות אחרים שיתחילו להתווכח איתך, אם אנחנו מצליחים להביא קרקע עם פרוגראמה עליה, משרד החינוך מתקצב.

<יוסי היימן: בעניין הזה אין חסמים.

ג'מאל זחאלקה: זה בכל הארץ.

<יוסי היימן: יכול להיות שזה בכל הארץ.

עמרם מצנע: כשאתה כותב את הפרוגראמה, כבר קיבלת אור ירוק ממשרד החינוך ורק אחר-כך בא התקצוב.

<יוסי היימן: בעיית הקרקעות היא בעיה קשה.

<יוסי היימן: שטחים שמסומנים כחומים בתכנית המתאר העירונית, שהמשמעות שעליהם בונים מבני ציבור, במקרים רבים, מסיבות שלא אכנס אליהם כרגע, נתפסו על-ידי בנייה בלתי חוקית.

<יוסי היימן: חלק מהבעיה התרבותית – אני לא אומר את זה כביקורת אלא כעובדה – גם אם אתה אומר לתושבים של השכונה ואומר:

<יוסי היימן: בואו תעזרו לי להרוס את המבנה שבו פה לא חוקית כדי שאני אבנה לילדים - - -

עמרם מצנע: אל תדאג, גם אצל היהודים לא יעזרו לך.

<יוסי היימן: יכול להיות שגם אצל היהודים לא.

<יוסי היימן: אגב, אצל היהודים אנחנו לא שואלים, אנחנו פשוט הורסים.

<יוסי היימן: במערב ירושלים אנחנו הורסים הרבה מאוד.

<יוסי היימן: במזרח ירושלים הריסה זה דבר קשה, כולל אם נבנה בשטחים חומים.

<יוסי היימן: זאת הבעיה מספר אחת ולכן העבודה לאיתורי שטחים חומים והיכולת שלנו לבנות בשטחים חומים היא קשה.

<יוסי היימן: שניים, זאת סוגיית ההפקעות.

<יוסי היימן: האוצר מתקצב אותנו בהפקעות.

<יוסי היימן: אותם 35 מיליון שקלים שחבר הכנסת הנכבד דיבר עליהם, לא רק שכבר ניצלנו אותם אלא ששנה שעברה קיבלנו 10 מיליון שקלים.

<יוסי היימן: איפה הבעיה?

<יוסי היימן: יש פה בעיה טכנית שלא הצלחנו להביא אותה להסדרה.

<יוסי היימן: במזרח ירושלים, בגלל העניין התרבותי, אנשים אומרים: גם אם הפקיעו לי, אני לא מקבל את זה, אני לא בא לקחת את הכסף.

<יוסי היימן: אז, מצד אחד המדינה תקצבה אותי ומצד השני עוד לא הוצאתי את הכסף ואז אני נמצא במלכוד.

עמרם מצנע: אבל את ההפקעה אתה יכול לבצע.

<יוסי היימן: אני לא יכול לבצע את ההפקעה כי אם הוא יבוא בעוד שנה, אז כבר הכסף נגמר.

<יוסי היימן: מצד שני, האוצר אומר: לא נגמר הכסף בקופה, אני לא נותן לך הרשאה חדשה.

<יוסי היימן: יש פה מלכוד שעוד לא הצלחנו לפצח אותו.

<יוסי היימן: עדיין אנחנו נמצאים במהלך של בנייה של 400 כיתות לימוד.

<יוסי היימן: מעל 100 כיתות מוכנות לתשע"ד.

<יוסי היימן: זאת בשורה שכמוה לא ידעה מזרח ירושלים בעבר.

<יוסי היימן: אבל, עדיין, הבעיה היא קשה.

<יוסי היימן: אם נמשיך במתווה הזה, אני מאמין שתוך 5-6 שנים, הבעיה במזרח ירושלים תיפתר.

ג'מאל זחאלקה: לפי החישוב שלי, זה 15 שנים לפחות.

<יוסי היימן: 6 שנים.

עמרם מצנע: יש בעיה כזאת במגזר הערבי בכלל.

עמרם מצנע: פחות חמורה אבל גם שם יש בעיה של חוסר כיתות.

עמרם מצנע: יו"ר ועד ההורים, בבקשה.

<עבד לאפי: אני יו"ר ועד ההורים.

<עבד לאפי: רציתי לדבר על הנשירה של התלמידים ועל מה שעושה עיריית ירושלים לטובת ירושלים המזרחית.

<עבד לאפי: במערב העיר קלטו 98% מהתלמידים ואצלנו קלטו רק 3%.

<עבד לאפי: מתוך 15,000 תלמידים, העירייה קלטה רק 433 מהתלמידים.

עמרם מצנע: לא הבנתי.

<עבד לאפי: אני מדבר על גילאי 3 – 4.

<עבד לאפי: יש לנו 15,000 תלמידים והעירייה קלטה 433 תלמידים.

<עבד לאפי: במערב העיר היא קלטה 98%.

<עבד לאפי: בקשר לנשירה.

<עבד לאפי: אם אני מדבר על כיתה ט' – י', יש לנו חוסר של 33 כיתות, שזה כמעט 1,200 תלמידים.

<עבד לאפי: כל שנה יש לנו את המחסור הזה וזאת הסיבה לנשירה אצלנו, לא בגלל שהבנות הלכו להתחתן.

<עבד לאפי: בנוסף לזה, יש לנו היום נשירה בין א' ל-יב', כמעט 9,000 תלמידים.

<עבד לאפי: אנחנו מרגישים ואומרים שבשלוש השנים האחרונות יש בנייה בירושלים המזרחית.

<עבד לאפי: אבל כל מה שהם עושים זה רק הקליטה של הגידול הטבעי של האוכלוסייה ולא יותר.

<עבד לאפי: אני כאן שואל שאלה ואולי כולם יכעסו על השאלה הזאת.

<עבד לאפי: בשנת 1990 עלו למדינה כמעט מיליון עולים חדשים מרוסיה ואתיופיה.

<עבד לאפי: היה כוח למדינת ישראל לקלוט את כל התלמידים בתוך שנה.

<עבד לאפי: 46 שנים של כיבוש במזרח העיר, לא יכולים לקלוט את זה?

<עבד לאפי: על זה יש לי סימן שאלה גדולה, איך עושים את הדבר הזה?

<עבד לאפי: בקשר לתאוג'יה והבגרות.

<עבד לאפי: התאוג'יה היא תכנית מעולה, היא טובה מאוד.

<עבד לאפי: הילדים שלי למדו את התאוג'יה טוב מאוד, רק המדיניות של המדינה שהיא מענישה את התלמידים שגורמים תאוג'יה פלסטינית ולא נותנים להם לעבוד כמו בני אדם בעיר ירושלים, אז זה מה שנותן להם או דוחף אותם ללמוד את התכנית הישראלית.

שמעון אוחיון: אבל זה מקובל בכל העולם שאני ארצה ללמוד בכל אוניברסיטה, שאני אתאים את עצמי לקריטריונים ולתעודות שמתאימים לסף קבלה למוסד.

שמעון אוחיון: באופן טבעי, אם הוא לא מכיר את התאוג'יה הזאת, איך הוא יכול להבחין?

שמעון אוחיון: אני שמח על-כך שראש העיר אומר שההורים עצמם ביקשו את הבגרות הישראלית והוא אפשר זאת כאופציה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, יש מאות סטודנטים מירושלים המזרחית שגרמו תאוג'יה ולומדים באוניברסיטה העברית בהצלחה רבה.

ג'מאל זחאלקה: הם לומדים בבית לכלכלה בלונדון, בכל מקום בעולם.

ג'מאל זחאלקה: זה לא תת רמה.

ג'מאל זחאלקה: זאת רמה ירדנית.

<אשרת מימון: אני מנהלת פיתוח מדיניות בעמותת עיר עמים.

<אשרת מימון: אני רוצה להבהיר שהטענה שלנו היא לא רק כלפי העירייה, היא גם כלפי משרד החינוך.

<אשרת מימון: היא לא רק כלפי ראש העירייה הנוכחית אלא גם כלפי מדיניות שמתמשכת כבר 46 שנים.

עמרם מצנע: לא יהיה זמן לקרוא את כל החוברת.

עמרם מצנע: העתיד ברור ועל העבר מתווכחים.

עמרם מצנע: האם גם אתם, מהנתונים שלכם ומנקודת התצפית שלכם, מזהים שבשלוש השנים האחרונות, כפי שהוצג לנו כאן, יש שינוי מגמה בהתייחסות לבעיות?

עמרם מצנע: זאת השאלה.

<אשרת מימון: אני אגיע לזה.

<אשרת מימון: לגבי מחסור בכיתות, יש לי מה לומר.

<אשרת מימון: דבר ראשון, בניגוד לאגף החרדי במנח"י, לירושלים המזרחית אין אגף למרות שמדובר במספר תלמידים מאוד גבוה.

<אשרת מימון: זאת אחת מהטענות, שצריך להקים אגף לחינוך בירושלים המזרחית.

<אשרת מימון: לגבי ממוצע הנשירה.

<אשרת מימון: אף פעם לא טענו ל-40% בכלל הכיתות, אלא ל-40% בכיתה יב'.

<אשרת מימון: הממוצע שיש לנו בכיתות ז' עד יב' הוא 17.3%.

<אשרת מימון: דיברו פה על 2 מיליון שקלים שמתקצבים את הנשירה הגבוהה הזאת.

<אשרת מימון: אם אני לא טועה, במערב ירושלים יש 1% נשירה והייתי שמחה לדעת מה התקצוב שם, כי אני חושבת שבאופן יחסי, 2 מיליון שקלים זה מעט מאוד כסף לאחוז נשירה כל-כך גבוה.

<אשרת מימון: לגבי החינוך בגיל הרך, מר לאפי הציג.

<אשרת מימון: לגבי בינוי הכיתות, אז בניגוד למה שאמר מנכ"ל העירייה אני רוצה להקריא מפסק הדין: "הפגיעה בשוויון בחינוך במזרח ירושלים אינה נחלתה של מעטים, היא מקיפה חלק משמעותי ממגזר אוכלוסייה שלם שאינו זוכה לממש זכות בסיסית שהוקנתה לו מכוח חוק ומכוח הערכים החוקתיים של המשפט בישראל.

<אשרת מימון: קצב הפעילות והמשאבים שהוקצו לכך מצביעים על סיכוי לפיתרון חלק בלבד של בעיה קשה ומורכבת זאת בשנים הקרובות".

<אשרת מימון: זה מה שאני קוראת מפסק הדין.

<אשרת מימון: פסק הדין שניתן בפברואר 2011, העירייה חויבה תוך 5 שנים למלא את המחסור שהולך וגדל.

<אשרת מימון: אם בונים השנה 180 כיתות זה בהחלט עובר באופן משמעותי את הממוצע שהיה בשנים האחרונות אבל זה עדיין רחוק מלהדביק את המחסור של 1,100 כיתות.

<אשרת מימון: לגבי הסיבות לכך ולגבי ההפקעה.

<אשרת מימון: אני יודעת שלאחרונה נוצר איזה נוהל שכל מי שרוצה לבנות בירושלים המזרחית, נדרש להפרשה לצרכי ציבור.

<אשרת מימון: מה הבעייתיות עם זה?

<אשרת מימון: הבעייתיות היא שבהפרשה לצרכי ציבור המדינה הופכת להיות בעלים של הקרקע.

<אשרת מימון: ברור שבירושלים המזרחית אף אחד מהבעלים של הקרקע לא יכול להרשות לעצמו להעביר קרקע לידי המדינה.

<אשרת מימון: לכן המדינה צריכה להיות הרבה יותר יצירתית ביצירת הפתרונות.

<אשרת מימון: לגבי ההפקעה.

<אשרת מימון: אני לא יודעת למה מדברים רק על הפקעה מידי תושבים פלסטינים בירושלים המזרחית.

<אשרת מימון: ברוך השם, יש הרבה יהודים בירושלים המזרחית.

<אשרת מימון: אפשר לדבר על הרבה התנחלויות שקמות ולצידן צריכות לקום קריות חינוך שיכניסו הרבה מאוד מתלמידי המתנחלים לכיתות חדשות.

<אשרת מימון: אני חושבת שהעירייה יכולה לחשוב גם על הפקעה ממר מוסקוביץ במזרח ירושלים.

<אשרת מימון: אני חושבת שכך היא תגיע למספרים הרבה יותר גדולים.

<אשרת מימון: דבר נוסף שיש בירושלים המזרחית זה הכרזה על גנים לאומיים כדי למנוע בנייה.

<אשרת מימון: שכונות עיסווייה וא-טור הציגו תכניות שלהם עם מבני ציבור חדשים וקריות חינוך שהיו נותנות פיתרון להרבה מהילדים שלהם.

<אשרת מימון: עיריית ירושלים ממליצה היום על גן לאומי במקום התכניות האלה של עיסווייה וא-טור.

<אשרת מימון: לגבי הגידול במוכר שאינו רשמי.

<אשרת מימון: שלא נטעה לחשוב, כשאנחנו מדברים במגזר היהודי על מערכת פרטית אז כולם מדמיינים איזו מערכת מאוד יפה וטובה.

<אשרת מימון: במזרח ירושלים זה הסיפור ההפוך.

<אשרת מימון: אלה הילדים שלא מוצאים להם מקום במערכת החינוך הרשמית.

<אשרת מימון: יש גידול של 1,400% תוך עשור במספר בתי הספר במעמד המוכר שאינו רשמי.

<אשרת מימון: אלה בתי ספר מוזנחים לחלוטין.

<אשרת מימון: דבר נוסף לגבי מחסור בכיתות.

<אשרת מימון: הבן שלי בן 8 ולפני שנתיים הוא התחיל כיתה א'.

<אשרת מימון: אני יכולתי להתעסק בהתרגשות מילקוט חדש, ספרים חדשים, מורים חדשים, מערכת חינוך חדשה.

<אשרת מימון: מאות הורים עומדים כל 1 בספטמבר בכניסה לעירייה בירושלים ורק מחכים לדעת אם לילד שלהם בכיתה א' יהיה בכלל מקום בכיתה.

<אשרת מימון: אף יהודי בירושלים המערבית ובכלל בישראל לא מתמודד עם בעייתיות כזאת קשה.

ג'מאל זחאלקה: אחר-כך הם צריכים ללמוד בבית ספר פרטי ולשלם כסף.

ג'מאל זחאלקה: לגבי אימוץ הבגרות הישראלית שראש העירייה כל-כך מתפאר בה.

ג'מאל זחאלקה: בחיי שזאת טענה כזאת צינית.

ג'מאל זחאלקה: מצד אחד, האוניברסיטאות בירושלים ובישראל בכלל, מקשות מאוד על קבלת בוגרי תאוג'יה אליהם ואז גם מוצאים עוד דרך לכפות עליהם את קבלת הבגרות הישראלית.

ג'מאל זחאלקה: בתי הספר שלוקחים את הבגרות הישראלית מקבלים תקצוב גדול יותר.

ג'מאל זחאלקה: יש תקצוב של משרד החינוך שהוא תלוי בגרות ישראל ולא יינתן לתאוג'יה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושבת שהבעייתיות היא לא באימוץ בגרות ישראלית נוספת בבתי ספר בירושלים המזרחית אלא איך האוניברסיטאות וישראל, שסיפחה אליה את ירושלים המזרחית, לא מספחת רק את השטחים של ירושלים המזרחית אלא גם את התושבים שלה.

<מאיר מרגלית: אני חבר מועצת העיר.

<מאיר מרגלית: לגבי סוגיית הנשירה אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם במובן זה שאמנם האיש שבדק את הנתונים במנח"י הוא משכמו ומעלה ועשה כמיטב יכולתו, אבל הוא התבסס על נתונים שהועברו למערכת על-ידי מנהלי בתי הספר.

<מאיר מרגלית: מנהלי בתי הספר, מטבע הדברים ואני לא מפתיע אף אחד, לא מעוניינים להגיד את האמת עד תומה.

<מאיר מרגלית: אף מנהל בית ספר לא רוצה להעביר נתונים שאומרים שאחוזים גבוהים מהתלמידים נושרים.

<מאיר מרגלית: זה פוגע בבית הספר, זה פוגע בו עצמו.

<מאיר מרגלית: אשר על כן, כדאי לקחת את הנתונים האלה בעירבון מוגבל.

<מאיר מרגלית: כשאתה לוקח את הרשימות הולך לבית הספר ושואל איפה בדיוק התלמידים, אז אתה מגלה את הפער בין הנתונים שעל בסיסם הגיעו למספרים האלה במנח"י לעומת המציאות בשטח, שהיא הרבה הרבה יותר קשה.

<מאיר מרגלית: אני לא יודע אם זה 40% אבל בוודאי שלא 13%.

<מאיר מרגלית: אני מוסיף מרכיב נוסף שמשום מה לא מדברים עליו.

<מאיר מרגלית: יש את הנשירה הגלויה ויש את הנשירה הסמויה.

<מאיר מרגלית: אף אחד לא מדבר על הנשירה הסמויה.

<מאיר מרגלית: אם תגיע לבתי הספר אתה תגלה פערים גדולים ביותר.

עמרם מצנע: כשאתה אומר סמויה אתה מתכוון למישהו שרשום בבית הספר ולא מגיע.

<מאיר מרגלית: כן.

<מאיר מרגלית: אני רוצה לומר מילה נוספת לגבי מזרח העיר, בהתבסס על שני שקפים שכרגע ראש העיר הראה לנו.

<מאיר מרגלית: לגבי צמצום פערים גם במגזר הערבי וגם בחרדי, אמר ראש העיר שבמגזר החרדי יש מחסור של כ-1,000 כיתות לימוד ואותו מחסור, פחות או יותר, במגזר הערבי.

<מאיר מרגלית: והנה בשקפים, וזאת לא פרשנות, כתוב פה שבמגזר החרדי, על-מנת להשלים את הפער יש תוספת של כיתות לימוד בעלות של 700 מיליון שקלים ואילו במגזר הערבי, על אותו מספר כיתות, יש פה תוספת של כיתות ב- 400 מיליון שקלים.

<מאיר מרגלית: למה?

<קריאה: בגלל בעיית ההפקעות.

<יוסי היימן: אין בעיה של כסף.

<יוסי היימן: למה אתה מתעקש להביא את הבעיה – יש הרבה בעיות, אבל תביא את הבעיה מאיפה שהיא קיימת ולא מאיפה שהיא לא קיימת.

<פפה אללו: אני מחזיק תיק החינוך במזרח העיר.

<פפה אללו: נתחיל עם העניין של הכיתות.

<פפה אללו: אתה מדבר על מגמה וזה נכון.

<פפה אללו: לא צריך לדבר על שנה אחת, השנה עשו 100.

<פפה אללו: אני מבקש שתשאל כמה היה לפני שנה.

<פפה אללו: לפני שנה היה פחות מ-10.

<פפה אללו: זאת לא הצלחה גדולה שבשנה יש לנו 100 כי לפני שנה כמעט ולא בנו כיתה אחת.

<פפה אללו: מה אומרים המספרים?

<פפה אללו: לפני 12 שנים הלכנו לבג"צ ואני הייתי אחד מהעותרים.

<פפה אללו: על מה?

<פפה אללו: שהיה חוסר ב-1,000 כיתות.

<פפה אללו: היום בא ראש העיר, אחרי 12 שנה, ואומר שצריך 1,000 כיתות.

עמרם מצנע: שהוא נתן פיתרון לגידול הטבעי.

<פפה אללו: בדיוק, לגידול הטבעי.

<פפה אללו: הבעיה ממשיכה ונמשכת במשך שנים.

<פפה אללו: עכשיו לגבי הנשירה.

<פפה אללו: אתם יודעים מה זה 13%?

<פפה אללו: במערב העיר זה 1%.

<פפה אללו: 13% זאת הערכה אופטימית, על תיקון של תיקון.

<פפה אללו: למה הנשירה הזאת?

<פפה אללו: בגלל המצב.

<פפה אללו: הייתי מזמין אותך לביקור בבית ספר במזרח העיר.

<פפה אללו: אין להם מעבדה, אין להם אולם ספורט, אין הצללה, שום דבר.

<פפה אללו: השנה פתחנו ספריה אחת.

<פפה אללו: איזו חגיגה, בכל מזרח העיר פתחנו ספריה אחת.

<פפה אללו: אין בית ספר במערב העיר ואין בית ספר חרדי שאין לו ספריה משלו ואין לו מעבדה.

<פפה אללו: ראינו מה טרכטנברג נתן לגילאי 3 – 4 ואנחנו שומעים שאפשר יהיה לקלוט פחות מ-5% ילדים במזרח העיר, היתר יהיו ברחוב או בבית והאישה לא תוכל לצאת לעבודה.

<פפה אללו: אחר-כך אנחנו אומרים שהאישה לא עובדת.

<פפה אללו: לגבי בית המשפט.

<פפה אללו: הופתעתי לשמוע את דברי המנכ"ל.

<פפה אללו: אני הייתי בבית המשפט.

<פפה אללו: אנחנו ביטלנו על בית המשפט כי השופטת אמרה לנו שאחרי שפסקו שצריך לבנות 240 כיתות וצריכים לתת הפקעות – 200 מיליון שקלים היינו צריכים לקבל לפי בית המשפט.

<פפה אללו: בא המנכ"ל ואומר שקיבלנו 25 מיליון.

<פפה אללו: מי לא בסדר פה?

<פפה אללו: בית המשפט נתן לנו את האופציה אבל אנחנו לא ניצלנו את זה.

<פפה אללו: לגבי התאוג'יה.

<פפה אללו: בדקתי את הנושא.

<פפה אללו: הלכתי לכמה בתי ספר גבוהים.

<פפה אללו: הם אומרים: אם היו נותנים לנו תקציב קטן, בשנה אנחנו יכולים להשוות את הילדים שלומדים תאוג'יה לבגרות ונוכל להיות מוכנים.

<פפה אללו: לא צריך לאבד את התכנית שלהם, זה יהיה בתכנית חינוכית.

<פפה אללו: אנחנו הולכים פה עם הראש בקיר.

<פפה אללו: שינוי בתכנית התאוג'יה תביא בעיות אינסופיות.

<פפה אללו: זה לא יפתור שום דבר אלא רק לספק את הצורך שלנו להגיד שהם לומדים לפי התכנית שלנו.

עמרם מצנע: האם למנכ"ל יש מה להוסיף לגבי הסקטור הערבי?

<יוסי היימן: לא.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע קצת על הסקטור החרדי.

<גרשון בינט: בגדול אומר שמה שעם עם ישראל גם רבי ישראל.

<גרשון בינט: סדר גודל של הנשירה נע סביב 5%.

<גרשון בינט: מכיוון שבתי הספר הם בתי ספר פרטיים, מאוד קשה לדעת את זה באופן מדויק.

<גרשון בינט: בבדיקה מקצועית שנעשתה - - -

עמרם מצנע: כמה תלמידים יש בחינוך החרדי.

<גרשון בינט: במוכר שלא רשמי והפטור, יש כ-100,000 תלמידים.

עמרם מצנע: איך זה מתחלק בין המוכר שלא רשמי ובפטור?

<גרשון בינט: בבנות ביסודי 80% מוכר שאינו רשמי וגם בתיכון.

<גרשון בינט: ביסודי, בבנים, 70%-80% זה מוסדות פטור והשאר זה מוכר שאינו רשמי.

<גרשון בינט: זה פחות או יותר המוביל.

<גרשון בינט: 50% - 50% בנושא של על יסודי בין הבנים לבין הבנות.

<גרשון בינט: זה בגדול.

<גרשון בינט: לגבי הנושא של הנשירה, הוועדה הלאומית בדקה באופן מקצועי מאוד ומצאה שסדר גודל של 17%-18% נמצאים בסיכון.

<גרשון בינט: מתוך זה כשליש מהם, אולי מגיעים בין 5%-6% כמו הממוצע הארצי, למרות שלנו יש איזו מחשבות שיתכן והמספרים נמצאים במשרד החינוך קצת יותר גבוהים כתוצאה מכך שבתי ספר יסודיים, בעיקר בבנים, כאשר הבנים עוברים לישיבות, חלקם לא מתוקצבים או לא מבקשים תקצוב ממשרד החינוך וזה נבלע שם.

<גרשון בינט: אלה בגדול הנתונים.

עמרם מצנע: מה קורה עם עניין אפליה בקבלת בנות לבתי ספר?

<גרשון בינט: חייבים לומר כאן משהו מאוד חשוב.

<גרשון בינט: כאן יש חילוקי דעות עם ידידי.

<יואב ללום: זה שאני אשתוק, לא אומר שאני מסכים.

<גרשון בינט: בגדול, אין מצב כזה שאנחנו לא מציעים מקום ל-100% מהתלמידים והתלמידות במוסדות שלנו.

<גרשון בינט: לא תמיד ההורים הם אלה שמוכנים לקבל את המקום שבו פנוי להם ומוכנים לקבל אותם.

עמרם מצנע: מציעים זה לא מספיק.

עמרם מצנע: השאלה, האם יש נגישות?

<גרשון בינט: הקריטריונים מבוססים על קריטריונים שוויוניים לכולם, אם זה ברמת הלימודים, ברמת היהדות ובאמת אלה הדברים שקובעים.

<גרשון בינט: נכון שמתפספסים ועושים מאמצים אדירים.

<גרשון בינט: עם השנים זה פוחת והולך.

<גרשון בינט: העדה החרדית כולה נרתמה לצורך העניין הזה, החל מוועדת רבנים.

<גרשון בינט: אנחנו באגף עצמו עושים את כל המאמצים.

<גרשון בינט: היום התערבות של המנהל מוסיפה לעניין הזה.

<גרשון בינט: גם הטרטורים של יואב מביאים משהו.

<גרשון בינט: בגדול, זאת תמונת המצב.

<יואב ללום: כמובן שאם אדבר בנושא הזה, אצטרך ועדה נפרדת לנושא הזה.

<יואב ללום: מכיוון שהנושא של הדיון היום הוא: האם כדאי להעתיק את השיטה ואת הדרך של מנח"י לעיריות נוספות בארץ, אז כתושב העיר ברצוני לומר שלדעתי לא כדאי להעתיק.

<יואב ללום: אני אפרט ואסביר למה לא.

<יואב ללום: הסיבה שלדעתי לא כדאי להעתיק היא מכיוון שהאגף, מנח"י – אני אתמקד בעיקר במנח"ח, שזאת גזרת הבית שלי, הם גופם שהוא אמנם עירוני, שמגביר בירוקרטיה שבסופו של דבר הפיקוח עליו הוא פיקוח פוליטי ולא מקצועי.

<יואב ללום: השיטה של בחירת אנשים ועובדים לאגף לחינוך חרדי, אמנם עוברת במכרזים, אבל בדרך פלא, מנהל האגף נמנה על אגודת ישראל, ארבעת סגניו נמנים על אגודת ישראל.

<יואב ללום: אם אני אספור את העובדים באגף, למעט השרתים והמזכירות בבתי הספר, ששם יש רוב לספרדים, אפשר להישאר ממש עם עשר אצבעות ועם עודף של עובדים ספרדים בתוך האגף, למעט עובדים משת"פים ואני לא רוצה להיכנס זה.

<יואב ללום: כשאתה מסתכל ורואה שבדרישות של המכרז למנהל האגף הנוכחי, מכרז שפורסם אז, יש דרישה: רצויה ידיעת שפת היידיש.

<יואב ללום: מה לעשות, ספרדים לא יודעים יידיש, כמעט כולם לא יודעים, למעט אריה דרעי אולי.

<יואב ללום: כולם לא יודעים יידיש אבל זאת דרישה במכרז, כתובה שחור על גבי לבן.

<יואב ללום: יש לי את הנייר אצלי: "רצויה ידיעת שפת היידיש".

<יואב ללום: זאת הדרישה.

<יואב ללום: לכן, בסוף, כשאותם אנשים, שהם מזוהים פוליטית בצורה פוליטית, הם אלה שצריכים להיאבק באפליה, הם אלה שצריכים לפקח על בתי הספר - - -

עמרם מצנע: זה לא קשור אם זה מנח"י כזה או אחר.

<יואב ללום: ברגע שעירייה שהיא גוף פוליטי ממנה את התפקידים ומפקירה את תיק החינוך החרדי בידיים פוליטיים – זה תמיד בידיים פוליטיות אבל בידיים פוליטיות מאוד מזוהות, ומפקירה את כל הניהול של האגף למפלגה אחת בעירייה, שם לדעתי מתחילה הבעיה.

<יואב ללום: גם כשאתה יורד לבדוק את הדברים בחלוקת קרקעות, בחלוקת מבנים, בהקצאות מבנים, האפליה של הציבור הספרדי היא לאורך כל החזית.

<יואב ללום: אנחנו מרגישים כמוכם, כמו המגזר הערבי.

<יואב ללום: לאורך כל הדיון שמעתי את המגזר הערבי ולרגע רק החלפתי את המילה ערבי בחרדי וזה כל הזמן הסתדר לי.

<יואב ללום: לשניהם אני לחלוטין מתנגד.

<יואב ללום: אחרי שהצגתי את הקטע של הפילוח העדתי של האגף עצמו, אז מצפים מהאגף האשכנזי לבער אפליה אשכנזית.

<יואב ללום: זה בסדר שמצפים, אבל זה לא קורה בשטח.

<יואב ללום: בבחירות האחרונות תמכתי בראש העיר ניר ברקת, כשהוא התחייב והבטיח שהוא מטפל בנושא הזה.

משולם נהרי: בין היתר.

<יואב ללום: בין היתר הוא התחייב.

משולם נהרי: בין היתר תמכת בו ובעוד אחרים.

<יואב ללום: תמכתי רק בניר ברקת, לא תמכתי במאיר פרוש.

עמרם מצנע: אמרתי לכם כבר שהעתיד ברור ועל העבר מתווכחים.

<יואב ללום: ניר ברקת הציג כאן את הפיתרון בנושא האפליה.

<יואב ללום: אני רוצה להציג את הנתונים כהווייתם.

<יואב ללום: מבחינתנו, כמי שעומדים על הנתונים בענייני האפליה, ניר ברקת נכשל בטיפול באפליה.

<יואב ללום: לא רק בטיפול במגזר הערבי, גם בטיפול באפליה.

<יואב ללום: בכל מקרה, בנושא הזה של הטיפול באפליה ניר ברקת נכשל ואני אפרט בדיוק למה.

<יואב ללום: בצורה של המבנה של החינוך החרדי – אני אתמקד בסמינרים רק כדי לתאר את תמונת המצב.

<יואב ללום: בת מסיימת ללמוד בכיתה ח' והיא צריכה לעלות לכיתה י'.

<יואב ללום: יש 8 שנים יסודי ו-4 שנים תיכון על יסודי.

<יואב ללום: הבת מסיימת בכיתה ח', היא יודעת בדיוק מה המיצוב שלה בכיתה, אם היא בעשירייה הפותחת, אם היא מהעשירייה הסוגרת או היא מהבינוניות.

<יואב ללום: היא יודעת בדיוק את המיצוב שלה.

<יואב ללום: אותה בת הולכת להירשם עם חברות שלה מהכיתה.

<יואב ללום: היא יודעת בדיוק איזה בנות בכיתה נחשבות מהעשירייה הסוגרת.

<יואב ללום: אבל, הן מתקבלות לפניה כי הן אשכנזיות, והיא, שהיא מהעשירייה הפותחת, ההורים שלה צריכים להתחנן, להפעיל שליחים, להפעיל אנשים.

<יואב ללום: יש שיטה ודרך ופיקוח של משרד החינוך ונוהל שנקבע, בעקבות בג"צ שלנו, לטיפול בנושא.

<יואב ללום: הנוהל הזה נועד רק לעשות פורמליסטיקה של העסק.

<יואב ללום: כל הרישום נעשה לפני הנוהל.

<יואב ללום: לכן, אני לא ארצה להרחיב כאן, כי אם ארחיב אצטרך להרחיב לאורך כל הגזרה.

עמרם מצנע: נצטרך לעסוק בזה בנפרד.

<יואב ללום: בפועל, בירושלים יש מצב שהסמינרים, שנחשבים הכי מוצלחים, יש בהם עד 30%.

<יואב ללום: אני מחלק את זה לליגות.

<יואב ללום: ליגה א' עד 30% ספרדים, ליגה ב' עד 40% ספרדיות, ליגה ג' עד 50% ספרדיות ובליגה ד' יש 100% ספרדיות, אין אשכנזייה אחת בבית ספר, שאותה עירייה משבצת אליו.

<יואב ללום: העירייה משת"פית פה בסיפור הזה.

<יואב ללום: אדוני היושב ראש, במשפט אחד אני מבקש.

<יואב ללום: הנושא הזה מספיק חשוב כדי לכנס עליו דיון נפרד.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.

משולם נהרי: אני מאוד מצטער שלא זכיתי להיות כשהיה ראש העיר פה.

משולם נהרי: אני מתאר לעצמי – - -

עמרם מצנע: הוא מדלג היום בין ועדות.

משולם נהרי: אני מתאר לעצמי שהפסדתי כל מיני דברים טובים, הישגים מיוחדים ובשורות טובות.

משולם נהרי: כנראה שתהיה לנו עוד הזדמנות.

משולם נהרי: משרד החינוך אפשר את הקמת מנהל חינוך יסודי בכמה מקומות.

משולם נהרי: נדמה לי שהמקום הראשון היה בירושלים, מה שנקרא מנח"י.

עמרם מצנע: זה רק בירושלים.

משולם נהרי: יש מקומות שעושים את זה חלקית.

משולם נהרי: בכל אופן, בירושלים יש מנהל חינוך יסודי.

משולם נהרי: כפי שהוזכר פה, הקימו לחרדים מנהל חינוך בנפרד.

משולם נהרי: יכול להיות שזה צורך.

משולם נהרי: יכול להיות שיש ציבור גדול שזקוק לזה, אבל אני רק שואל שאלה פשוטה: לפי מהקובעים את התקצוב?

משולם נהרי: אם יש מפתח אחיד לתקצוב, או שאומרים לחרדים: בואו נקים לכם מנהל משלכם וניתן לכם תקציב.

משולם נהרי: כמה שיהיה, תשברו את הראש.

משולם נהרי: אז יוצא מצב שתלמיד במנהל חינוך חרדי שווה איקס ובממלכתי שווה וואי.

משולם נהרי: אבל יש יותר מזה, שבחינוך החרדי יש שני סוגי תלמידים.

משולם נהרי: יכול להיות שלא מספיק הכסף, יכול להיות שלא נתנו כסף.

עמרם מצנע: משולם, אתה מכיר את זה.

עמרם מצנע: במערכת החינוך בכלל בארץ, התקצוב הוא לא לפי השייכות.

משולם נהרי: אני לא מדבר על החלק של משרד החינוך.

משולם נהרי: אני מדבר על החלק של הרשות המקומית שמפרישה מהכנסותיה לצורך חינוך.

עמרם מצנע: זה תיקון נהרי.

משולם נהרי: ואז צריכה להיות אחידות בתקצוב.

משולם נהרי: צריך להיות שוויון גם בתוך העירייה.

עמרם מצנע: אני לא זוכר מה התיקון האחרון.

עמרם מצנע: נדמה לי שזה מאפשר - - -

משולם נהרי: זה בטח לא יותר.

עמרם מצנע: זה מאפשר לו גם יותר.

משולם נהרי: אבל יש כאלה שמקבלים פחות.

משולם נהרי: פניתי לראש העיר לגבי מעיין החינוך התורני.

משולם נהרי: אמרתי לו: למה אתה מאלץ אותי שהם יהיו בחינוך החרדי, אני רוצה שהם יהיו במנח"י.

משולם נהרי: למה שהם לא יהיו כמו כלום?

יצחק הרצוג: מה היתה התשובה?

משולם נהרי: חוץ מאשר לתקצב אותם, מה עוד תעשה העירייה יותר מזה.

יצחק הרצוג: מה היתה התשובה?

משולם נהרי: אתה צודק, אנחנו בודקים את זה, אנחנו שוקלים ובודקים.

משולם נהרי: ישב אצלי גם מנהל מנח"י הקודם.

משולם נהרי: סיכמנו שאכן באמת אפשר לקלוט אותם וצריך לקלוט ואין מקום לפיצולים האלה.

משולם נהרי: יותר לא שמעתי שום דבר, נכנס מאוזן ויצא מאוזן.

משולם נהרי: אני אומר שמדובר במערכת עם התלמידים שצריך להתייחס אליהם כמו אל כל התלמידים.

משולם נהרי: הדבר האחרון זה דבר שכואב לי מאוד ונוגע לליבי וזה הנושא של נוער נושר.

משולם נהרי: ש"ס הקצתה מהכספים הקואליציוניים 30 מיליון לטיפול בנוער בקהילה במגזר החרדי.

משולם נהרי: כמו שיש ועדת שמידט, הקצנו למגזר החרדי 30 מיליון מכספים קואליציוניים, כאשר כל רשות מקומית, יקראו למודלים שמשרד הרווחה מאשר אותם והמודלים האלה בעצם יתנו מענה לכל הנוער בקהילה.

משולם נהרי: במקום לקחת את התלמיד ולהוציא אותו – הרי זה מה שעושה דוח שמידט – במקום להוציא אותו למוסד אמרו להשאיר אותו בקהילה ולטפל בו.

משולם נהרי: אנחנו מדברים על נוער שהוא בקצה הרצף.

משולם נהרי: מכבר לכך, יש מודלים יוצאים מן הכלל.

משולם נהרי: יש לנו מקומות שבאמת זה עובד יוצא מן הכלל.

משולם נהרי: ירושלים קיבלה שליש מהכסף, 10 מיליון הוקצו לירושלים.

<קריאה: התקציב נעצר לפני שנתיים.

משולם נהרי: אני עצרתי.

משולם נהרי: חלק מהכסף בסוף הצלחתם להוציא.

משולם נהרי: לקחו את הכסף הזה וחילקו שלל.

משולם נהרי: פשוטו כמשמעו, אני אחראי על כל מילה שאני אומר.

משולם נהרי: יש לי את הרשימות, חילקו שלל.

משולם נהרי: נתנו אפילו למוסדות יוקרתיים שלא מקבלים כל בת וכל בת בודקים שבע בדיקות ובודקים כמה דורות אחורה.

משולם נהרי: אמרו: על שם העתיד ניתן לה, שמא היא תנשור בעתיד.

משולם נהרי: תלמידה מצטיינת, תלמידה שעברה את כל המשוכות.

משולם נהרי: פה מקצים – אני לא רוצה להגיד סכומים ומוסדות אבל מדובר בסכומים אדירים.

משולם נהרי: עבור התלמידים שמסתובבים ברחובות ומגיעים לסמים בכל המקומות שהסתובבתי בהם בלילות - בשביל זה נתנו את הכסף.

משולם נהרי: שום דבר לא נעשה.

משולם נהרי: אולי פירור פה ופירור שם.

משולם נהרי: בנווה יעקב סגרו מרכז ובעוד מקומות סגרו ואין תקציב ובאים ובוכים.

משולם נהרי: פה בעירייה יושבים אנשים, מינו צוות לנושא הזה ומחלקים שלל כל הזמן.

משולם נהרי: אתה סוגר מפה אז הם באים מפה.

משולם נהרי: עד שלא איימתי על משרד הרווחה – נמצא פה שר הרווחה לשעבר שהוא מסכים איתי לכל מילה בדברים הללו.

משולם נהרי: ביקשתי את התערבותו.

משולם נהרי: לשבחו ייאמר שהוא כינס את כל הצוות שלו ואמר: רבותיי, אני רוצה לדעת קריטריונים, מודלים.

משולם נהרי: משרד הרווחה ביקש מודלים, אישר מודלים, אני רוצה לדעת אם זה פועל לפי המודלים.

משולם נהרי: עד היום לא נעשה שום דבר.

משולם נהרי: זה מחריד, זה לא יתכן.

משולם נהרי: איך אמר לי איש בכיר בממשלה?

משולם נהרי: יש כסף, יש צרכנים ואנחנו משתקים את הכול.

משולם נהרי: אנחנו הפקידים יושבים ומחזיקים ותמותו.

עמרם מצנע: כדי להבין את מה קורה מאחורי הקלעים.

עמרם מצנע: יואב, התקצוב הזה קשור למבנה של האגף?

משולם נהרי: זה קשור לנוער.

<קריאה: זה תקציב שיושב ברווחה.

<יואב ללום: זה קידום חרדים, קידום נוער.

יצחק הרצוג: נוער חרדי נושר.

<אריאלה רג'ואן: חבר הכנסת, אני מרימה את הכפפה.

<אריאלה רג'ואן: אם האמירה שלכם נכונה ואם עצרתם את הכספים – אין לי מושג כמה נשאר וכמה לא.

<אריאלה רג'ואן: אנחנו מוכנים לשבת על זה כמו שאנחנו מוכנים לשבת על מעיין החינוך התורני.

<אריאלה רג'ואן: זה תהליך שהחל יפה.

<אריאלה רג'ואן: אתם רק מאגדים בתוככם כמה בתי ספר מהחינוך העצמאי וכאן היתה הבעיה.

יצחק הרצוג: זה כסף שאלי ישי השיג כל שנה.

משולם נהרי: את יודעת מה?

משולם נהרי: גם אם תבדקו ותגידו שזה אי-אפשר זה בסדר, אבל להגיד.

משולם נהרי: אתם שכשהקצנו את הכסף הזה, אמרתי לראש העיר בפני קהל עם ועדה שאנחנו רוצים באמת לטפל בנוער הנושר.

משולם נהרי: הוא אמר לי שהוא יבדוק.

<יוסי היימן: זאת בדיוק הבעיה, הכספים הייחודיים.

<יוסי היימן: נוער נושר זאת בעיה לאומית.

<יוסי היימן: בירושלים זאת בעיה קשה של כל המגזרים.

משולם נהרי: הכסף הזה הוא לא חד פעמי.

משולם נהרי: ה-30 מיליון היו אמורים להיות כל שנה.

משולם נהרי: זה תקציב של 2006, משכו אותו, התגלגלו איתו ולא ניצלו אותו.

משולם נהרי: המטרה היתה להביא את זה באופן קבוע.

<יוסי היימן: הבעיה היא בעיה מערכתית והיא נופלת במשרד החינוך.

<יוסי היימן: אם רוצים לעסוק בנושא של נוער נושר, אנחנו מטפלים בו באינטנסיביות.

<יוסי היימן: תתכבד נא המדינה ותעשה דיון עומק מערכתי על נושא של נוער נושר כי זה במימדים לא רק במגזר הערבי אלא גם במגזר החרדי על כל מרכיביו וגם במגזר הכללי.

<יוסי היימן: הבעיה היא מערכתית ומי שחושב שאפשר לפתור את זה עם כספים ייחודיים הוא טועה.

<יוסי היימן: הדבר הזה נופל בין משרד החינוך לבין משרד הרווחה.

<יוסי היימן: מדינת ישראל לא מטפלת בנושא של נוער נושר בצורה סיסטמתית ומערכתית.

עמרם מצנע: אבל פה יש הערה קונקרטית.

יצחק הרצוג: קודם כל, היא כן מטפלת, כי היא בתכנית הלאומית.

עמרם מצנע: ביקש רשות דיבור יו"ר ועד ההורים העירוני.

<פז כהן: ועד ההורים המקומי עובד במשותף עם ועד מזרח העיר.

<פז כהן: יש לנו אנשים גם בבתי הספר החרדים.

<פז כהן: יש פה את תחיה שאחראית על כל גני הילדים בעיר.

<פז כהן: חשוב לי להעיר את זה כי יש חיבור מאוד חזק למה שקורה בשטח.

<פז כהן: לגבי הצגת מנח"י כדגם למערכת חינוך עירונית.

<פז כהן: שלוש נקודות משמעותיות בנושא של מנח"י.

<פז כהן: אחד, יש כתובת אחת להורים.

<פז כהן: מנח"י בעצם נמצאת בצומת בין משרד החינוך, העירייה, הרשות והשטח.

<פז כהן: בדרך-כלל הבעיות והנושאים מתנקזים אליו.

<פז כהן: זאת כתובת אחידה שהיא יותר נוחה כמבנה אחד.

<פז כהן: יש קרבה לשטח והבנה של מגבלות המערכת.

<פז כהן: שוב, זה סוג של צומת שנמצא בין שני הכוחות שנמצאים שם.

<פז כהן: העובדה שיש את מנח"י, לטעמי הרבה פעמים עוזרת לפתור באופן יצירתי נושאים גדולים.

<פז כהן: קראנו כמה פעמים השנה שבשיתוף של משרד החינוך, העירייה וכולם, בעצם יש כתובת אחת שמובילה את הפיתרון.

<פז כהן: לדוגמה, היו הסעות לתלמידי החינוך המיוחד.

<פז כהן: היו הרבה בעיות.

<פז כהן: יש כתובת אחת שמנקזת את הכול.

<פז כהן: אני חושב שיפה יהיה ללמוד במודל הזה של מנח"י את המקום הזה של כתובת אחת מרכזת להורים.

<פז כהן: אנחנו מאגדים היום למעלה 160 יושבי ראש פעילים בבתי ספר.

<פז כהן: העיר ירושלים תוססת מאנשים צעירים שלוקחים אחריות ורוצים לנקוט בפעולה.

<פז כהן: יש אפליה מאוד חזקה של ילד בירושלים.

<פז כהן: הילד שלי מקבל 8,000 שקלים פחות מילד בתל-אביב.

<פז כהן: שלושת הילדים שלי מקבלים 24,000 שקלים פחות בשנה.

עמרם מצנע: התקצוב של משרד החינוך הוא זהה.

עמרם מצנע: אתה מדבר כרגע על ההשלמה של המדינה.

<פז כהן: אני מדבר על התקצוב של המדינה.

עמרם מצנע: התקצוב של המדינה הוא זהה.

<פז כהן: המדינה זה משרד החינוך והעירייה.

<פז כהן: אני מדבר על התקצוב המשותף.

עמרם מצנע: החלק של המדינה הוא זהה והחלק של העירייה שונה כי זה בהתאם ליכולתה של העירייה.

משולם נהרי: זאת גם בעיה של מצ'ינג.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: את המצ'ינג הם מחויבים, הוא נמוך יותר.

עמרם מצנע: כל עירייה, בעיקר העיריות החזקות, משקיעות בחינוך.

עמרם מצנע: זאת חלק מהבעיה.

<פז כהן: בשורה התחתונה יש לנו מגבלה ויש פה חוסר הגינות.

<פז כהן: יושבת פה אפרת בצלאל מהחינוך המיוחד והזרם החרדי, תחיה שבאה מהממלכתי דתי ועבד שנמצא מתוך מזרח ירושלים.

<פז כהן: בסוף כולנו נמצאים באותה סירה.

<פז כהן: אנחנו מבקשים את העזרה שלכם.

<פז כהן: אנחנו נהיה שותפים בנושא הזה.

<פז כהן: בואו תשוו, תיצרו שוויון.

<פז כהן: ירושלים היא לא הקיצון ותל-אביב היא לא הקיצון.

<פז כהן: ירושלים היא אשכול 4 ותל-אביב היא אשכול 2.

משולם נהרי: נדמה לי שהגישו עתירה לגבי מזרח ירושלים, לקבל על-פי חוק נהרי.

משולם נהרי: תקף אותי אדם בכיר מהעירייה, אני לא רוצה לומר את השם ולפגוע: איך עשית?

משולם נהרי: למה להם מגיע בכלל?

משולם נהרי: בגללך הם מקבלים.

משולם נהרי: אמרתי: הם לא אזרחים?

משולם נהרי: הם לא אזרחי מדינת ישראל?

משולם נהרי: אז תגרש אותם.

משולם נהרי: אתה לא רוצה לתת להם, תגרש אותם.

משולם נהרי: אבל אתה לא יכול להחזיק אותם ולא לתת להם.

<פז כהן: מה שמלכד את כולנו.

<פז כהן: אנחנו יושבים כולנו יחד: יהודים, ערבים, דתיים, חילוניים וחרדים.

<פז כהן: כולם ביחד יושבים כי מעניין אותנו החינוך.

<פז כהן: החינוך במזרח ירושלים מעניין אותנו והחינוך החרדי מעניין אותנו.

<פז כהן: זה אינטרס שלנו לעתיד שלנו.

<פז כהן: אנחנו פה מושיטים יד ומבקשים את העזרה שלכם בנושא של שוויון בחינוך.

עמרם מצנע: ראש מנהל החינוך.

משה טור פז: ברשותך.

משה טור פז: יש פה 4 מנהלי בתי ספר בירושלים, לפחות אחת מהם תגיד איך היא רואה את ירושלים.

נעמי חזן: אני מנהלת בית ניסוי ארגנטינה, בית ספר יסודי בדרום מערב העיר בשכונת קרית יובל.

נעמי חזן: עד לפני שלוש שנים בית הספר היה על סף סגירה בשל מספר תלמידים, בשל מצוקה והיחלשות של האוכלוסייה בתוך בית הספר.

נעמי חזן: כניסה של תפיסה חינוכית ניסויים, או טיפה אחרת מהמקובל ויצירה של מציאות חינוכית אחרת, גרמה לצמיחה מאוד משמעותית למספר התלמידים בבית הספר.

עמרם מצנע: כמה ילדים היו ערב הסגירה וכמה יש היום?

נעמי חזן: ערב הסגירה היו פחות מ-60 תלמידים.

נעמי חזן: היום בכיתות א' עד ו' יש 260 תלמידים, לא כולל 4 גנים.

עמרם מצנע: זה עדיין בית ספר קטן.

<רננה יצחקוב: אנחנו מדברים על 100 תלמידים רישום לכיתה א'.

נעמי חזן: לא היה רישום לכיתה א'.

נעמי חזן: אנחנו נמצאים היום עם המתנה של קרוב ל-30 תלמידים.

נעמי חזן: המתנה עם 70 תלמידים רשומים במערכת.

נעמי חזן: אנחנו לא רוצים לפתוח כיתות גדולות מידי ולהרחיב את גודל בית הספר.

עמרם מצנע: מה סוד העניין?

נעמי חזן: צריך להבין שאנחנו נמצאים בשכונה מאוד מורכבת, שכונה עם מצב סוציו-אקונומי נכון של האוכלוסייה.

נעמי חזן: לקחנו את המקום הזה ומבחינתנו זה הכוח שלנו ולא נקודת החולשה שלנו.

נעמי חזן: בית הספר אומר שתפיסה של קידום הישגים זה טוב, זה חשוב, חייבים לקדם את זה.

נעמי חזן: יחד עם זה, אנחנו מטפלים ובונים תכניות מאוד ייחודיות גם לצמצום פערים.

נעמי חזן: שתי האסטרטגיות האלה הן לא אסטרטגיות נפרדות, הן אסטרטגיה אחת שאנחנו מקדמים אותן.

נעמי חזן: אגב, זה דבר שקורה היום בעולם, בטח באנגליה ובארצות הברית.

נעמי חזן: זאת ראיה של שתי אסטרטגיות שלכאורה עשרות שנים נראו כאילו הן סותרות אחת את השנייה, עד ליחידת השיעור אני רואה אותן כאסטרטגיות משלימות.

נעמי חזן: שנית, אנחנו בית ספר שרואה את עצמו כבית ספר שנמצא בתוך קהילה ויש לו תפקיד בתוך הקהילה שבה הוא ממוקם.

נעמי חזן: בית הספר שלנו נקרא בית ספר קהילתי בתוך קהילה.

נעמי חזן: יש בקשות רבות של ילדים והורים להיכנס אלינו.

נעמי חזן: עדיפות ראשונה זה תושבים של השכונה הסמוכה לבית הספר, שהם הרחובות המורכבים ביותר.

נעמי חזן: הם קודם כל מתקבלים לפני כל אחד אחר.

נעמי חזן: אין להם רשימת המתנה, הם הראשונים.

נעמי חזן: אח"כ מגיעות קבוצות חזקות מאוד שמגיעות מהשכונה עצמה וגם משכונות אחרות בתוך ירושלים ואפילו מחוץ לירושלים.

נעמי חזן: אנחנו רואים את המערכת החינוכית שלנו בבית הספר כמערכת שתקדם את הקהילה בה היא ממוקמת.

נעמי חזן: זה יחסים של נתינה וקבלה.

נעמי חזן: אנחנו מחויבים לקהילה שלנו, לא רק לילדים שנמצאים תחת בית הספר מגיל 3 עד גיל 12.

נעמי חזן: אנחנו מחויבים לקהילה שלנו בהקשר לצמצום פערים ולשבור את תקרת הזכוכית הזאת.

נעמי חזן: בהקשר לבני נוער, אנחנו מקיימים מרכז למידה בתוך בית הספר לבני נוער מחטיבות הביניים והתיכונים שגרים בשכונה הזאת.

נעמי חזן: אנחנו מקיימים גם תכניות להורים.

עמרם מצנע: דיברת על גיל 3.

עמרם מצנע: יש בבית הספר גני ילדים שכלולים ב-260?

נעמי חזן: לא.

נעמי חזן: יש 260 תלמידים ללא ארבעה גני ילדים.

נעמי חזן: אנחנו רואים את עצמנו מחויבים למצב החברתי בתוך הקהילה ולכן אנחנו בונים שם תכניות בשיתוף פעולה עם רווחה חינוכית, מנהלים קהילתיים שנמצאים בתוך השכונה ומחוץ לשכונה.

עמרם מצנע: מי זה המנהלים האחרים?

עמרם מצנע: יש מנהלים מהמגזר הערבי?

משה טור פז: יש מנהלים מהחינוך המיוחד.

יצחק הרצוג: איזה בית ספר מהחינוך המיוחד?

משה טור פז: בית ספר הדביר החדש.

יצחק הרצוג: יש לכם בתי ספר מצוינים.

<רננה יצחקוב: אני מנהלת את בית הספר הדביר החדש.

<רננה יצחקוב: זה בית ספר לחינוך מיוחד שמשרת תלמידים עם נכויות התפתחותיות קשות, פיגור קשה ואוטיזם.

<רננה יצחקוב: זה בית ספר קטן והוא בתהליכים של צמיחה.

<רננה יצחקוב: הוא נמצא בארמון הנציב ומונה 25 תלמידים.

<רננה יצחקוב: יש לנו 4 כיתות רב גילאיות, מגיל 6 עד 21.

<רננה יצחקוב: בית הספר הוא מאוכלוסיה מאוד מורכבת מכלל הקשת החברתית.

עמרם מצנע: מבחינת הלקות זה אוטיזם?

<רננה יצחקוב: פיגור קשה ואוטיזם.

עמרם מצנע: הוא היחידי בירושלים?

יצחק הרצוג: לא, יש את בית ספר הטנא.

<רננה יצחקוב: יש כמה בתי ספר.

משה טור פז: יש לנו עשרות בתי ספר בחינוך המיוחד.

<רננה יצחקוב: יש הבדלים ברמת המורכבויות ובסוג המורכבויות.

<רננה יצחקוב: אצלנו בבית הספר התלמידים הם ניידים.

משה טור פז: הוא לא היחיד בתחומו.

משה טור פז: יש מקבילים אליו אבל הוא מהחזקים.

משה טור פז: מגיעים אליו מאוכלוסיות שונות.

<רננה יצחקוב: בית הספר משרת אוכלוסייה של כלל ירושלים באופן ציבורי ופתוח, ערבים, יהודים, חרדים, דתיים – מכל הקשת.

עמרם מצנע: יש בבית הספר תלמידים מהמגזר החרדי והערבי?

<רננה יצחקוב: כן.

<רננה יצחקוב: בצורה הזאת הוא כן מהווה איזו תמונה של התמודדות קהילתית יום יומית ונותן מענה הטרוגני מאוד, גם ברמת התפקודים של התלמידים, אבל גם מבחינה תרבותית וחברתית, לתת מסגרת שיכולה להכיל את כולם.

<רננה יצחקוב: מבחינה זאת אני מאוד מתחברת לנאמר.

משה טור פז: נחזור לשאלה שאיתה פתחת את הדיון.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שלא נצליח למצות את העניין.

עמרם מצנע: אני עדיין לא מצליח להבין מספיק.

עמרם מצנע: מאוד מעניין ההרכב הירושלמי הזה עם הבעיות ועם הקשיים והארגון.

עמרם מצנע: רק בזמן הקצר נגענו בהמון נושאים.

עמרם מצנע: כל אחד יכול לפרנס פה הרבה ישיבות.

עמרם מצנע: בסוף אנחנו נחליט במה אנחנו מתמקדים כדי לעזור לכם לעשות את העבודה.

עמרם מצנע: אני חשבתי לתומי, וכנראה שזה לא בדיוק כך, שהארגון הזה הוא בעצם לקחת את כל הסמכויות של משרד החינוך, את כל הסמכויות של הרשות המקומית ולאחד יחד תחת פירמידה אחת.

משה טור פז: בשנת 1989 זה היה הרעיון המקורי.

משה טור פז: הלידה הזאת לא הושלמה.

משה טור פז: מה שמיוחד במנח"י, וזה מה שבה לידי ביטוי סביב השולחן כאן, זאת העובדה.

משה טור פז: שהמרחק בין האזרח לבין המדינה קטן.

משה טור פז: כלומר, המקום של הרשות המקומית, וזה היתרון המוביל - - -

עמרם מצנע: אבל זה קיים בהרבה במקומות.

עמרם מצנע: אני הייתי בירוחם ובחיפה וגם שם האזרח רואה בעירייה את הכתובת.

משולם נהרי: מקבלים תוספת תקציב.

משה טור פז: מבחינה סטטוטורית מנח"י לא שונה היום מהותית ממקומות אחרים.

משה טור פז: הדבר המרכזי שאני חושב שמנח"י עומסת על כתפיה, זה החיבור עליו דיבר יו"ר ועד ההורים, בין האזרח לבין המדינה.

משה טור פז: זה קישור הרבה יותר קצר.

משה טור פז: בגלל שזאת עיר כל-כך גדולה, עם מספר רב של תלמידים.

משה טור פז: בירושלים יש פי חמש תלמידים מהעיר שבאה אחריה.

משה טור פז: יש בעיר למעלה מ-250,000 תלמידים.

משה טור פז: ישנם שלושה מגזרים כל-כך שונים אחד מהשני.

משה טור פז: התפקיד הזה של הובלה של המערכת הזאת, דורש הרבה רב מערכתיות.

משה טור פז: זה בעצם התפקיד של מנח"י.

משה טור פז: לידי יושב מנהל מחוז ירושלים במשרד החינוך.

משה טור פז: אנחנו עושים איתו עבודה משותפת.

משה טור פז: צריכים להבין ש-50% מהתלמידים שלי לא נמצאים בירושלים אלא במחוז אחר במשרד החינוך, מוכר שאינו רשמי, שעוסק בחרדים ובחלק מהערבים.

משה טור פז: כלומר, המורכבות הזאת היא גם מורכבות במשרדי הממשלה.

משה טור פז: כאן התפקיד של מנח"י, ליצור את החיבורים, ליצור את הסינרגיה בסוף וליצור מערכת אחת שעובדת.

משה טור פז: האנשים שדיברו קודם הציגו את המורכבויות.

משה טור פז: האתגר של מזרח ירושלים הוא כנראה האתגר הגדול ביותר במגזר הערבי בישראל, יחד עם האוכלוסייה הבדואית, אבל פחות מדברים עליו.

משה טור פז: ישנו גם האתגר החרדי.

משה טור פז: צריך לזכור ששליש מהילדים החרדים בארץ הם ירושלמיים.

משה טור פז: זאת אומרת, כשאנחנו עוסקים בחרדים, 1 מכל 3 חרדים מתגורר בירושלים אז האתגר הוא אתגר ירושלמי במהות.

משה טור פז: כל האוכלוסייה האחרת והאתגר של הצמיחה שלה, עליה שמענו מנעמי שהיא מנהלת בית ספר צומח בתוך שכונה ציונית בירושלים שרוצה לצמוח.

משה טור פז: את שלושת האתגרים האלה אנחנו מביאים יחד בתוך מנח"י.

עמרם מצנע: מנהל המחוז, בבקשה.

עמרם מצנע: המחוז הוא יותר גדול מאשר ירושלים?

<מאיר שמעוני: מחוז ירושלים מורכב למעשה מהעיר ירושלים עצמה ומכל הישובים והערים הפריפריאליות מסביב לירושלים, החל מבקעת הירדן עד מודיעין, מטה בנימין וכו'.

<מאיר שמעוני: זאת גזרת הפעילות והאחריות.

<מאיר שמעוני: לגבי העיר ירושלים.

<מאיר שמעוני: מה שהוצג כאן

<מאיר שמעוני: באמת משקף בצורה הכי קצרה ובטעימות את המורכבות והייחודיות שיש בעיר.

<מאיר שמעוני: יש בה לא מעט אתגרים.

<מאיר שמעוני: אני לא ארחיב ולא אחזור על מה שנאמר פה אבל יש לא מעט אתגרים ברמה העירונית והמערכתית, החל מכל סוגיית מזרח ירושלים.

<מאיר שמעוני: בשלוש השנים האחרונות היא נמצאת בכיוון אחר, גם בנושא בינוי ותשתיות, גם בנושא פיתוח מנהלים, גם בנושא רפורמות וכדומה.

<מאיר שמעוני: כנ"ל גם במגזר החרדי.

<מאיר שמעוני: זה אתגר אחד.

<מאיר שמעוני: עדיין יש קשיים ויש אתגרים.

<מאיר שמעוני: למשל, נושא הנשירה.

<מאיר שמעוני: לסוגיית הנוער הנושר, לפחות למען הגילוי הנאות וההגינות, כולל התמודדות עם נוער בסיכון, יש תכנית שבזמנו שר הרווחה הובילה אותה יחד עם 5 משרדים.

יצחק הרצוג: התכנית הלאומית שנוחלת הצלחה מרובה.

<מאיר שמעוני: היא באמת נוחלת הצלחה רבה מאוד ברמה הארצית, עם חמישה משרדי ממשלה.

<מאיר שמעוני: אני סגן יו"ר הוועדה המחוזית בעניין הזה.

<מאיר שמעוני: עושים שם עבודה נפלאה, כולל בירושלים, כולל בחרדי, כולל במזרח העיר.

<מאיר שמעוני: אנחנו פשוט לא מכירים ולא יודעים.

<מאיר שמעוני: יש שם עבודה נפלאה.

<מאיר שמעוני: אני חושב שהשר לשעבר, חבר הכנסת בוז'י הרצוג יכול לאשר.

<מאיר שמעוני: זאת בהחלט תכנית מצוינת.

<מאיר שמעוני: אתגר נוסף זה חיזוק החינוך הממלכתי ציבורי.

<מאיר שמעוני: זה לא פשוט.

<מאיר שמעוני: הסוגיה הזאת מאוד מורכבת.

<מאיר שמעוני: להביא תושבים צעירים, חזקים, לרענן את הכוח.

<מאיר שמעוני: המנוע שמניע את הכול זה החינוך.

<מאיר שמעוני: החינוך משתדרג ומשתפר וזה מה שמביא יותר זוגות צעירים.

<מאיר שמעוני: יש איזו תחילת מגמה של גידול וחיזוק החינוך הציבורי.

<מאיר שמעוני: זה אתגר שהוא לא פשוט.

<יואב ללום: יש מוסדות חינוך חרדיים שרוצים להצטרף ומשום מה מעריצים עליהם קשיים.

<יואב ללום: מוסדות חינוך חרדיים שרוצים לעבור מהמוכר שאינו רשמי לממלכתי ועוברים מסלול מכשולים.

<יואב ללום: אם אתה רוצה, אני יכול להפגיש אותך כמה.

<מאיר שמעוני: אני חייב לציין שיש לא מעט קשיים ואתגרים אבל אנחנו צריכים גם להראות קצת אופטימיות ולראות את הכיוון ואת המגמה שמסתמנת בעניין הזה.

<מאיר שמעוני: אני רוצה לציין שמעבר לגידול המספרי וחיזוק החינוך הציבורי - - -

עמרם מצנע: אתה מתכוון לחינוך הממלכתי.

<מאיר שמעוני: כן.

<מאיר שמעוני: מה שהציג פה ראש עיר לגבי בחירת הורים וניהול ההיצע – אני נמצא איתו ועם מנח"י באופן רציף.

<מאיר שמעוני: אנחנו רואים ירידה במספר הכיתות הלא תקניות.

<מאיר שמעוני: לפני שלוש שנים בכיתות א' היו 11 כיתות והיום אנחנו מגיעים ל-3 כיתות.

עמרם מצנע: אתה מתכוון למספר התלמידים.

<מאיר שמעוני: בוודאי.

עמרם מצנע: הוא דיבר על לא תקניות בנושא הפיזי.

<מאיר שמעוני: הוא התכוון גם וגם.

<מאיר שמעוני: עדיין יש לנו מספר כיתות לא תקניות שגם הולך ומצטמצם.

עמרם מצנע: מה זה לא תקני?

<מאיר שמעוני: כיתה שהיא פחות מ-20 תלמידים, היא כיתה לא תקנית, עם כל התקצוב ועם כל מה שזה אומר.

<מאיר שמעוני: נעשה שינוי בכיוון הזה.

<מאיר שמעוני: הדבר הנוסף הוא ההיבט של האיכות או התרבות.

<מאיר שמעוני: ישנה הנחלה של תרבות של עבודה בקרב מנהלים גם בנושא המקצועי פדגוגי, ניהול, כולל ניהול עצמי.

<מאיר שמעוני: זה מהלך מאוד משמעותי שהתחלנו להוביל בשנים האחרונות, כולל מזרח ירושלים.

<מאיר שמעוני: יש התעוררות מאוד גדולה גם של מזרח ירושלים, בנוסף לכל המגזרים האחרים.

<מאיר שמעוני: לגבי נושא הדיון עצמו.

<מאיר שמעוני: אני הייתי גם בשלטון מקומי, הייתי ראש מנהל בשלטון מקומי בעיריית מודיעין-מכבים-רעות.

<מאיר שמעוני: יש בעיה משפטית של שלטון מקומי מול שלטון מרכזי, סמכויות, חוק הפיקוח.

<מאיר שמעוני: מה הסמכויות של השלטון המקומי מול השלטון המרכזי?

<מאיר שמעוני: לכן יש בעיה מבנית בנושא של ההגדרה הסטטוטורית של כל רשות ורשות.

<מאיר שמעוני: הווה אומר, השלטון המקומי או שלטון מרכזי.

<מאיר שמעוני: השלטון המרכזי, במקרה זה, מנהל מנח"י, לא יכול לאשר ולמנות מנהלים או לפטר מנהלים.

<מאיר שמעוני: הוא לא יכול לפטר מנהלים.

עמרם מצנע: זאת אומרת, שלא הועברו סמכויות.

<מאיר שמעוני: סמכויות שהן בחוק, לא הועברו כי זה מחייב הליך משפטי ארוך יותר ומורכב יותר.

<מאיר שמעוני: עדיין יש דברים שהם מסביב, דברים שניתן לעבוד במשותף.

עמרם מצנע: אתה בעצמך יודע שאם יש מנהל מחוז וראש עיר שמסתדרים ביניהם, אז הבעיות האלה נפתרות.

עמרם מצנע: הבעיה זה הסמכויות.

עמרם מצנע: זה בסדר, אני רציתי להבין.

עמרם מצנע: בעצם אתם אומרים שהמבנה מבחינה רשמית הוא זהה לכל הרשויות האחרות ופה יש שיתוף פעולה.

<קריאה: ותוספת מורכבות.

<מאיר שמעוני: שיתוף הפעולה הוא לא רק ברמה האישית, שזה מאוד חשוב - - -

משולם נהרי: זה יותר ביזור סמכויות.

עמרם מצנע: זה תלוי באנשים.

עמרם מצנע: תראו, אני חסיד של מבנים ארגונים שיש בהם בהירות של סמכות ואחריות.

עמרם מצנע: במקום שבו אין בהירות כזאת, כמו אגף חרדי, שהוא בכלל מדבר עם מחוז המוכר שאינו רשמי, שבו העירייה היא בעצם סרח עודף.

עמרם מצנע: אני מדבר כרגע מבחינה ארגונית, מבלי להתייחס אם האנשים מסתדרים או לא.

<יוסי היימן: זה לא מדויק.

<מאיר שמעוני: ארגונית מבנית זה לא שונה מרשות אחרת.

משה טור פז: אגף מנח"י כפוף לכל דבר ועניין למנהל החינוך.

משולם נהרי: זה עזרת נשים של מנח"י.

עמרם מצנע: אני לא מתיימר להבין במפגש אחד, למרות שאני בא מרקע של חינוך.

עמרם מצנע: ביום ראשון נסייר ובטח זה גם כן לא יספיק.

עמרם מצנע: מאחר ואנחנו קרובים לבית אז אפשר יהיה להכיר קצת יותר טוב.

עמרם מצנע: זה באמת מעניין ומרתק ולראות מה ניתן לעשות בכוחות משותפים כדי שהמערכת תהיה יותר יעילה ויותר שוויונית בחלקיה השונים.

עמרם מצנע: שאלה נוספת.

עמרם מצנע: אני מבין שמנח"י לא אחראי על החינוך הלא פורמאלי, מבחינת המבנה?

משה טור פז: מבחינת מבנה לא.

משה טור פז: יש מנהל שעוסק בפנאי, תרבות וכו'.

עמרם מצנע: והוא מדווח למנכ"ל?

משה טור פז: אנחנו עובדים עם שני ראשי מנהל שעובדים אצל המנכ"ל.

משה טור פז: יש המון ממשקים.

משה טור פז: למשל, מחלקת נוער ואנחנו נעבוד יחד בנושא גיוס לצה"ל כי זה יושב בפורמאלי ובלא פורמאלי.

עמרם מצנע: מחלקת נוער גם לא אצלך?

משה טור פז: לא, אבל קידום נוער כן.

משה טור פז: כן הנוער הנושר כן כפוף למערכת החינוך.

עמרם מצנע: למי שקצת מכיר, אני בניתי מבנה שונה בעיריית חיפה, שגם הוא די השתבש אחרי שהלכתי ושנקרא חינוך, תרבות ורווחה תחת אדם אחד.

עמרם מצנע: שם זה מחולק כפי שזה מחולק.

עמרם מצנע: אני חושב שזה חשוב ונכון גם במערכות גדולות ומורכבות.

עמרם מצנע: זה שמערכות הן גדולות ומורכבות, זה לא אומר שצריך לבזר אותן.

עמרם מצנע: להיפך, לעשות להן מבנה.

עמרם מצנע: בעוונותיי, הייתי בצבא וגם ראש אגף התכנון והנושא הזה של מבנים יש לו השפעה עצומה בסופו של דבר על היכולת לתפקד, למצות יעילות, מבחינת סמכות ואחריות.

<אתי בנימין: תודה רבה, חבר הכנסת מצנע.

<אתי בנימין: אני מצטערת שאני הולכת קצת לקלקל את החגיגה.

<יוסי היימן: לא חשבנו אחרת.

<אתי בנימין: אדוני המנכ"ל, אנחנו לא מכירים באופן אישי אבל אני אשמח שנכיר אישית ולא דרך שמועות מסביב.

<אתי בנימין: איינשטיין אמר שכשאתה בבור אתה לא ממשיך לחפור אותו.

<אתי בנימין: אבל חברים, מנח"י חופרת את הבור של החינוך בשנים האחרונות למרות שהיא בבור.

<אתי בנימין: מנח"י מפוררת.

<אתי בנימין: אני מדברת עם המון עובדים ממנח"י.

<אתי בנימין: זאת עדות שמיעה של עובדים ממנח"י.

<אתי בנימין: מנח"י מפוארת.

<אתי בנימין: שלא יראו לנו מצגות.

<אתי בנימין: הכול יפה במצגות.

<אתי בנימין: איפה החזון של מנח"י?

<אתי בנימין: האם החינוך של מנח"י זה הכלים של עץ המדדים?

<אתי בנימין: האם החינוך נמדד בצבעים?

<אתי בנימין: צהוב?

<אתי בנימין: אדום?

<אתי בנימין: כחול?

<אתי בנימין: זה מה שאנחנו רוצים?

<אתי בנימין: לפי צבעים למדוד את מערכת החינוך בירושלים?

<אתי בנימין: מנח"י היא כמו שוליית הקוסם ששוטפת את ירושלים בדליים מלאים בגחמות, בדרישות והוראות לא שלה.

<אתי בנימין: מעל הכול, מציפה ובזבזת את הכספים של הילדים שלי.

<אתי בנימין: הכול יש בעיסוקים של מנח"י, רק לא ילדים.

<אתי בנימין: דיברתם פה על אגפים, דיברנו על מבנים.

<אתי בנימין: תראו לי איזו פונקציה יש במנח"י ואין במשרד החינוך וחייבים אותה.

<אתי בנימין: תראו לי איזו פונקציה יש במנח"י ואין אותה בעיריית ירושלים.

<אתי בנימין: מחלקת הבינוי יש במנח"י ויש גם בעיריית ירושלים, אומנויות, איכות הסביבה.

<אתי בנימין: במנח"י יושבים ועושים עוד מאותו דבר.

<אתי בנימין: את הסחורה הפגומה הזאת אנחנו רוצים גם לשווק לערים אחרות במדינת ישראל?

<אתי בנימין: שני ערוצים אנחנו הנצחנו במדינה הזאת ולמנח"י יש מונופול על ערוץ אחד, ערוץ שאני קוראת לו ערוץ קצב.

<אתי בנימין: קשר שתיקה של שנים על דברים נוראיים שקורים במנח"י.

<אתי בנימין: כן, במנח"י קורים דברים קשים ביותר.

<אתי בנימין: כולם יודעים את האמת.

<אתי בנימין: עובדי מנח"י, עובדי עירייה, ראש העירייה, מנכ"ל העירייה, אבל כולם שותקים.

<אתי בנימין: מי מנהל את מנח"י?

<אתי בנימין: מר טור פז, תסלח לי, אין לי שום דבר אישי נגדך, אנחנו לא מכירים באופן אישי.

<אתי בנימין: אבל בכל העיר ירושלים לא נמצא מנהל אחד דגול שמכיר את המערכת ויכול היה להתמנות למנהל מנח"י?

<אתי בנימין: שוב פעם אני מבקשת ממך סליחה כי זה לא משהו אישי.

<אריאלה רג'ואן: עכשיו יש.

<אתי בנימין: סליחה, אני דיברתי על מנהל בית ספר מירושלים.

<אתי בנימין: אנחנו יודעים כמה מנהלים ניגשו למכרז וכמה רצו לגשת למכרז אבל המכרז היה תפור מלכתחילה.

<אתי בנימין: בואו לא נשחק בנדמה לי.

<אתי בנימין: בור עמוק יותר מזה החינוך בירושלים צריך?

<אתי בנימין: אתם לא סוגרים בתי ספר?

<אתי בנימין: מצגת נורא יפה, לא סוגרים בתי ספר?

<אתי בנימין: לא.

<אתי בנימין: "פרדס" נסגר לפני שנה, עכשיו נווה יעקב המאוחד.

<אתי בנימין: אתמול נפגשתי עם ההורים.

<אתי בנימין: לא יהיה להם בית ספר בשכונה ולא מאפשרים להם הסעות ולא מאפשרים להם לרשום את הילדים שלהם לבתי שהם מעוניינים לרשום.

<אתי בנימין: אתם תלכו לבית ספר איקס.

<אתי בנימין: אגב, אני יודעת שהם שלחו לך מכתב בנושא.

<יואב ללום: לא פתחו את אזורי הרישום?

<אתי בנימין: רק כשנוח.

<אתי בנימין: זה לא מופיע במצגת היפה שלכם.

<אתי בנימין: כמה בתי ספר יש בירושלים עם 100 תלמידים ומטה?

<אתי בנימין: כמה?

<אתי בנימין: כמה בתי ספר בלי מורל, בלי תקווה, בלי תקציבים.

<אתי בנימין: המנהל קם כל בוקר ושואל את עצמו: מתי סוגרים את בית הספר שלי?

<אתי בנימין: כמה?

<אתי בנימין: את זה לא הראתם לנו במצגת.

<אריאלה רג'ואן: אנחנו מראים חינוך , אנחנו לא בנאום בחירות.

<אתי בנימין: זה חינוך, זה חינוך.

<אתי בנימין: אני לא בנאום בחירות.

<יואב ללום: מה שניר נאם זה היה רק נאום בחירות, עם כל הכבוד.

<אתי בנימין: מה היה פה זה היה נאום בחירות.

<אתי בנימין: אני לא עושה פה נאום בחירות.

<יואב ללום: ניר ברקת עשה פה קמפיין, עם כל הכבוד.

<יואב ללום: אנחנו מכירים מספיק שנים ואת הטיוח של הטיפול על-ידי הרשות.

<אתי בנימין: כמה כסף הולך על בתי הספר הקטנים האלה?

<אתי בנימין: קחו את הכסף הזה ותשקיעו אותו בילדים, בבקשה.

<אתי בנימין: תעבירו אותו לילדים.

<אתי בנימין: הוועדה מתכננת ללכת ביום ראשון הקרוב לסיור בבתי ספר בירושלים.

<אתי בנימין: בתי הכנסת כבר מתכוננים וכבר עושים חזרות.

<אתי בנימין: גם אני רוצה לקחת אתכם פעם אחת לסיור ולהראות לכם כמה ילדים מגיעים לבתי הספר בבוקר בלי ארוחת עשר.

<אתי בנימין: רק לפני מספר ימים ראינו בערוץ 2 את הילדים שנמצאים בצהרונים ולא נותנים להם אוכל כי אין להורים שלהם כסף.

<אתי בנימין: אז בואו בבקשה נשים את הנתונים על השולחן ואת העובדות הנכונות על השולחן.

<אתי בנימין: כל הכסף הזה שאני מדברת עליו פה, הולך על פקידות, על הפקידות של מנח"י.

<אתי בנימין: הגיע הזמן לקחת את הכסף הזה ולהשקיע אותו יותר בילדים שלנו.

<אתי בנימין: הערוץ השני שאני מדברת עליו זה הערוץ של זליכה, שהזהיר את כולנו מפני גירעון והוא פוטר.

<אתי בנימין: למה?

<אתי בנימין: כי הוא אמר את האמת.

<אתי בנימין: הנה, רק לפני מספר שבועות פוטרה במנח"י עובדת, שושנה שוהם.

<אתי בנימין: למה?

<אתי בנימין: כי היא אמרה את האמת.

<אתי בנימין: היא אמרה: למה מוציאים מיליון שקל על יום אחד של שבוע חינוך, על פרסומים, על גחמות.

<אתי בנימין: באותו רגע אמרו לה: קחי את התיק ולכי הביתה, סגרו לה את המחשב.

<אתי בנימין: האישה יושבת היום בבית.

<אתי בנימין: אישה מבוגרת, כך פיטרו אותה.

<אתי בנימין: אני אמא לילדים בירושלים, אני נציגת הורים.

<אתי בנימין: כיהנתי כ-8 שנים יו"ר ארגון ההורים בירושלים.

<אתי בנימין: אני אזרחית המדינה ואני תושבת ירושלים.

<אתי בנימין: יש לי את הזכות לומר לכולכם בפנים את מה שאני חושבת.

<אתי בנימין: אני לא אנוח.

<אתי בנימין: אני מודיעה לכם, אני לא אנוח עד שמנח"י תיסגר, כי את הכסף הזה אנחנו רוצים למען כל ילד וילדה בעיר הזאת.

<אתי בנימין: דיברו פה על נתונים יפים.

<אתי בנימין: אדוני היושב ראש, 41% מילדי ירושלים הם בעלי זכאות לתעודות בגרות.

<אתי בנימין: אתה יודע שיש ירידה.

<אתי בנימין: יש ירידה דרסטית של כ-4.5% לעומת שנה קודמת.

<אתי בנימין: ירושלים נמצאת במקום ה-135 מתוך 150 ערים במדינת ישראל.

<אתי בנימין: דיברנו על אקלים בית ספרי.

<אתי בנימין: ביום ראשון נפגשתי עם קבוצות של תלמידי כיתות ו' משישה בתי ספר בעיר.

<אתי בנימין: ניהלתי איתם דיון.

<אתי בנימין: ביקשתי מהתלמידים שירימו אצבע: מי מהתלמידים מרגיש נוח לגשת למורה, למחנך או לכל מורה בבית הספר, כאשר משהו מעיק עליו, כאשר הוא נפגע, כאשר יש עליו איזה חרם חברתי, לבוא ולשתף את המורה?

<אתי בנימין: אני מודיעה לכם.

<אתי בנימין: חברים, מתוך קבוצה של 70 תלמידים, פחות מ-20% הרימו את היד.

משולם נהרי: זה בתכנית "אופק".

<אתי בנימין: לא תכנית "אופק".

<אתי בנימין: זה מפגש שלי עם תלמידים.

משולם נהרי: השאלה האם התלמידים האלה לומדים בבתי ספר שהם בתכנית "אופק"?

<אתי בנימין: לא.

<אתי בנימין: זה לא חשוב אופק או לא אופק, כשילד לא מרגיש בנוח זה אומר דרשני.

<אתי בנימין: הנביאים לא נעלמו, הנביאים חיים בתוך הלבבות שלנו ומצווים עלינו תשמיעו את קול האמת ולא את קול השקר והשתיקה.

<אתי בנימין: תודה רבה.

עמרם מצנע: מנכ"ל העירייה, דברי סיכום.

<יוסי היימן: רצינו לעשות דיון על יום ירושלים, על הדברים הטובים יותר, על דברים פחות טובים.

<יוסי היימן: לצערי נגררנו להרבה מאוד אמירות פוליטיות.

<יוסי היימן: אני צד מקצועי, אני מנוע מלהתייחס פוליטית.

<יוסי היימן: יש הרבה בעיות, אני חושב שאנחנו במתווה נכון.

<יוסי היימן: ניסינו להציג פה את עיקרי הדברים.

<יוסי היימן: אני מאחל לכולנו יום ירושלים שמח וכולנו רוצים בסוף את טובתם של הילדים.

<יוסי היימן: אני מעיד כראש הדרג המקצועי של כולם: החרדים, הערבים והכלליים.

<יוסי היימן: אגב, בכל אחד מהם יש פיצול עצום.

<יוסי היימן: גם בכללי יש הרבה מאוד פיצולים וגם בחרדי.

<יוסי היימן: בסוף יש לנו שלושה סוגי חינוך והמדינה לא מתייחסת לכל אחד באופן שווה.

משולם נהרי: בשביל זה נתנו לכם את הסמכות, כדי שתחליטו אתם שאין פיצולים.

<יוסי היימן: אנחנו עושים את זה הכי טוב שאנחנו יכולים.

עמרם מצנע: לסיכום, מעבר למה שאמרתי עד עכשיו אני רוצה לומר שהוועדה בהחלט מתכוונת להיות מעורבת בנושאים השונים, שחלקם אני מניח עלו על השולחן וחלקם פחות.

עמרם מצנע: קודם כל צריך להבין, לדעת את הנתונים, לדבר עליהם, לפרוש אותם על השולחן, גם את הדברים הבעייתיים וגם את הדברים הטובים.

עמרם מצנע: בסופו של דבר, מי שעומד בראש הפירמידות הוא מקבל החלטות.

עמרם מצנע: כראש עיר תמיד הייתי אומר שאני עסוק בלהגיד למה להגיד לא.

עמרם מצנע: למה להגיד כן, כולם שותפים.

עמרם מצנע: הבעיה היא בהחלט יצירת סדר עדיפות נכון ומתאים, ניצול משאבים וכמובן הזדמנויות שוות ובהירות של הנתונים.

משולם נהרי: אתה מרשה לי לומר משהו אישי שקשור אליך?

משולם נהרי: הסתובבתי איתו בחיפה.

משולם נהרי: היינו צריכים למצוא פיתרון לתלמידים שהם במצוקה.

משולם נהרי: הוא אמר לי: בוא ניסע לשטח, נחפש ונראה.

משולם נהרי: הוא לקח אותי ברכב שלו.

משולם נהרי: הוא נוהג ברכב פשוט והסתובב איתי חצי יום בשמש.

משולם נהרי: אני לא בטוח שראש עיריית ירושלים היה מתפנה ועושה סיור.

<אריאלה רג'ואן: כל יום שלישי הוא עושה ביקורים בבתי ספר.

עמרם מצנע: אני באמת בעיקר מתחייב שאנחנו נהיה לכם לאוזן וגם נהיה לפה, כמובן לבעיות שצומחות, וננסה להתמודד יחד עם המעט שיש.

עמרם מצנע: אנחנו עומדים בפני תכנית קיצוצים לא פשוטה שתשפיע מאוד על מערכת החינוך, גם אם הקיצוצים הם לא רק במערכת החינוך.

עמרם מצנע: בעיקר במשפחות החלשות יותר ושכבת הביניים.

עמרם מצנע: עם כל הדברים האלה נצטרך להתמודד כמו שצריך.

עמרם מצנע: אני מודה לכם, שיהיה יום ירושלים שמח.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.