ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 13, 2013-05-13 11:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום שני בשבוע, ד' בסיוון, 13 למאי 2013, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והנושא: מעמדם של מאבטחי השגרירויות ישראל בחוץ לארץ.

חיים כץ: הישיבה הזאת הגיעה בעקבות פנייה של חבר הכנסת, חברי, ישראל חסון.

חיים כץ: תן סקירה.

ישראל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: שלום לכל הנוכחים, למי שאני מכיר ולמי שאני לא מכיר.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, כשאומרים לך מאבטח במשרד החוץ, הדבר הראשון שמצטייר לך זה שליחות ממלכתית.

ישראל חסון: בעצם, מדינת ישראל שולחת לאבטח את הנציגויות שלה ברחבי העולם.

חיים כץ: או עובדי עמ"י.

ישראל חסון: תיכף אנחנו נגיע לזה.

ישראל חסון: ישנם שלושה סוגים או ארבעה סוגים מרכזיים: סוג אחד, הקב"טים, שהם, לכל דבר ועניין, עובדי משרד החוץ, עוברים הכשרה, כזו או אחרת, ונוסעים; ישנם המאבטחים, שקוראים לזה: בריח, שהם, לכל דבר ועניין, עובדי משרד החוץ.

ישראל חסון: הם עוברים אותו קורס כמו קב"ט; ישנם מאבטחים שעוברים קורס בארץ של חודשיים, כשהם – עד לפני כחודש, חודש ומשהו – גויסו.

ישראל חסון: אני אתחיל אחרת: עד לפני כשלוש שנים הם גויסו על-ידי מערכת של השב"כ, אומנו חודשיים על-ידי מערכת של השב"כ, ונשלחו לאבטח עם חברה קבלנית.

ישראל חסון: הם היו עוברים להיות בחברה קבלנית שנקראת: "מיקוד".

חיים כץ: זאת אומרת, הפריטו את - - -

ישראל חסון: חכה, תיכף תשמע, עכשיו.

ישראל חסון: חבר'ה, אני אומר לכם: אם אני טועה בעובדה, תקנו אותי.

ישראל חסון: אין לי כוונה להתנגח, אני רוצה לעזור, אוקי?

ישראל חסון: אין פה שני צדדים.

ישראל חסון: אנחנו פה במטרה לעזור.

ישראל חסון: בעקבות אירועים כאלה ואחרים שהלכו, כולל עתירות משפטיות, כאלה ואחרות, הדבר הזה שונה, ועד לפני מספר חודשים השב"כ היה הגורם שהיה ממיין, מגייס את המאבטחים הללו, מאמן אותן חודשיים, ואז העובד הזה היה עובר למשרד החוץ – הוא לא היה עובד משרד החוץ באותו רגע – מקבל כרטיס טיסה, טס למדינת היעד שלו, שם השלוחה הקונסולרית הייתה מחתימה אותו על חוזה עמ"י, שדרך אגב, אם אתה תיכנס למחשב ותקליד "חוזה עמ"י" – תמצא את כל החוזים מלבד חוזה כזה.

ישראל חסון: חוזה כזה לא קיים במערכת הממוחשבת של משרד החוץ, בדוק להבוקר.

ישראל חסון: והבן-אדם לא עובד משרד החוץ, הוא נשלח לעשות ביטוח בחברה בריטית, בינלאומית, שמבטחת.

חיים כץ: הוא יודע את כל זה לפני שהוא הולך, מקבל אישור משרה?

חיים כץ: כשהם מפרסמים את הזה, אומרים לו: אתה תרוויח ותהיה עמ"י.

חיים כץ: אתה תעשה זה, אתה שכר נמוך.

ישראל חסון: זה לא, לא אומרים לו: אתה תהיה עמ"י.

ישראל חסון: אני אומר לך – תיכף תשמע, אני ממשיך אתך.

ישראל חסון: התחושה היא – אני אומר לך, אני, כמי שהיה קצת בקי בתחומים הללו – כשנכנסתי לעומק, נדהמתי, כי לי היה ברור שמאבטח זה שליחות ממלכתית.

ישראל חסון: עכשיו, שתבין, אם קורה לאותו מאבטח משהו בחוץ לארץ, למאבטח הזה, - -

חיים כץ: הוא חשוף.

ישראל חסון: - - חברת הביטוח הבריטית, הבינלאומית.

ישראל חסון: זה הסטטוס שלו.

ישראל חסון: עכשיו, כל שלושה חודשים הוא צריך לבוא, לעשות פה אימון מסוים – לא משנה, שלושה חודשים, ארבעה חודשים, הוא צריך לעשות אימון.

ישראל חסון: הוא מגיע לפה, הוא לא עובד משרד החוץ, הוא לא מבוטח, הוא עמ"י.

חיים כץ: הוא לא מבוטח בטיסה, הוא לא מבוטח בזמן הקורס.

ישראל חסון: לא, בקורס - - -

חיים כץ: בהשתלמות.

ישראל חסון: בריענון, תקרא לזה ריענון.

חיים כץ: ריענון.

ישראל חסון: כן.

חיים כץ: הוא לא מבוטח?

ישראל חסון: לא מבוטח.

ישראל חסון: וחוזר חזרה לשם, וכל חצי שנה או כל פרק זמן מסוים נותנים לו כרטיס חזרה לארץ, הוא מגיע לפה.

ישראל חסון: הוא לא עובד משרד החוץ.

ישראל חסון: ממתין, מקבל כרטיס טיסה נוסף, טס לארץ היעד החדשה, שם מחתימים אותו עוד פעם – המחלקה הקונסולרית – וחוזר חלילה.

חיים כץ: ולמה הוא רוצה לעשות את זה – המשכורות גבוהות?

ישראל חסון: אני אומר לך ככה: קודם-כל, בחתך כמעט מייצג – אני אומר לך – רוב האנשים שמגיעים לעשות את הדבר הזה, מבינים שהם עושים פה תפקיד ממלכתי.

ישראל חסון: ולא היא.

ישראל חסון: שלא תהיה טעות, ולא היא.

ישראל חסון: אני אומר לך שלראיה, ותקנו אותי אם אני טועה, התקבלה החלטה לפני חודש, חודשיים, שלושה: השב"כ לא מוכן יותר לעשות את המסלול הזה.

ישראל חסון: הוא אמר למשרד החוץ: בבקשה, אתם פותחים מסלול גיוס משלכם.

ישראל חסון: אתם תגידו לאנשים את מה שאתם רוצים להגיד להם.

ישראל חסון: תעסיקו אותם באופן שאתם מעסיקים אותם.

ישראל חסון: לא איתנו.

ישראל חסון: אנחנו לא משתתפים.

ישראל חסון: ואני אומר לך, זו מילה שלי עכשיו – זאת אומרת, זו ההגדרה שלי – אנחנו לא משתתפים במין תרגיל הונאה כזה.

ישראל חסון: עכשיו, זו המציאות שאני משוכנע שכל מי שעוסק בעניין במשרד החוץ היה רוצה לשנות אותו.

ישראל חסון: אין לי ספק קל שבקלים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חסון, רק לידיעה: הזכויות האזרחיות שלהם, כאזרח מדינת ישראל, משתנות בתקופה - - - – מס בריאות, קצבת ילדים?

ישראל חסון: בדיוק, אין לו.

ישראל חסון: אין לו.

יעקב מרגי: הוא יורד, לכל דבר ועניין.

ישראל חסון: אין לו.

חיים כץ: ביטוח לאומי הוא חייב לשלם, גם אם הוא בטיול.

ישראל חסון: יכול להיות.

ישראל חסון: אבל - - -

חיים כץ: גם אם הוא בטיול, הוא צריך לשלם ביטוח לאומי.

<קריאה: זה כן.

<וילמה מאור: השאלה אם זה - - -

יעקב מרגי: זה לא זה, זה לא הסטטוס הזה.

יעקב מרגי: הוא כמו יורד.

יעקב מרגי: לפי הדברים שמתארים, הוא כמו יורד.

ישראל חסון: הוא לא משלם מס בריאות.

ישראל חסון: כשהוא מגיע לפה, לארץ - - -

חיים כץ: ביטוח לאומי הוא משלם?

ישראל חסון: אני לא יודע לענות לך.

חיים כץ: בזמן שהותו בחוץ לארץ הוא משלם.

ישראל חסון: אני לא יודע לענות לך.

<וילמה מאור: הוא חייב.

<וילמה מאור: הוא חייב, אבל זה מכיסו.

ישראל חסון: אני לא יודע לענות לך, יכול להיות שיגידו את זה.

ישראל חסון: אני אומר לך: על הביטוח - - -

<אליהו לוי: הוא משלם ביטוח לאומי.

<אליהו לוי: הוא משלם ביטוח לאומי ומס בריאות.

יעקב מרגי: משלם?

<אליהו לוי: כן.

ישראל חסון: מי משלם?

ישראל חסון: אתה?

<קריאה: המעביד.

<אליהו לוי: העובד והמעביד משלמים עבורו.

ישראל חסון: אתה משלם עבורו מס בריאות כשהוא עובד כעמ"י?

<אליהו לוי: כן, בוודאי.

ישראל חסון: כן?

<אליהו לוי: בוודאי.

<קריאה: כן.

ישראל חסון: ודאי?

<אליהו לוי: כן, הוא מקבל תלוש שכר.

ישראל חסון: אוקי, בסדר.

<קריאה: חשוב לדעת.

חיים כץ: אז הוא לא יורד.

יעקב מרגי: - - -

ישראל חסון: אוקי, אני הבנתי שאת זה לא ניתן.

ישראל חסון: הביטוח שלו, הוא מדויק?

ישראל חסון: הביטוח שלו – כמו שאמרתי – הוא נכון?

ישראל חסון: שהוא נאלץ לחתום על ביטוח - - -

חיים כץ: מי אדוני שמדבר?

חיים כץ: שנתחיל להבין.

<אליהו לוי: שמי אלי לוי.

חיים כץ: ומה התפקיד שלך בכוח?

<אליהו לוי: אני מנהל שכר ופנסיה של עובדי עמ"י בחוץ לארץ, ובכללם עובדי אבטחה.

חיים כץ: תן לנו סקירה על מצבם.

<אליהו לוי: אני אענה לשאלה אם תידרש.

חיים כץ: אז הנה, אתה נדרש.

חיים כץ: תן לנו סקירה על המצב, סטטוס, של האנשים האלה, עמ"י, מבחינת פנסיה ושכר.

<אליהו לוי: אז עמ"י מגויסים.

<אליהו לוי: הם אמנם חותמים על חוזה כעובדי עמ"י בחוץ לארץ.

<אליהו לוי: הם מקבלים שכר כפי שנקבע על ידי ועדת שכר של משרד האוצר.

<אליהו לוי: הם מחויבים לעשות ביטוח רפואי כמו כל אחד שיוצא לחוץ לארץ.

<אליהו לוי: מקבלים את מה שמגיע, את ההחזר שמגיע להם על פי חוק.

<אליהו לוי: הם מבוטחים בביטוח לאומי.

<אליהו לוי: הם מבוטחים בביטוח פנסיוני – זה על פי הבחירה שלהם.

<אליהו לוי: הם משלמים מס כמו כל אזרח במדינת ישראל.

חיים כץ: זאת אומרת, אין הבדל בינם לבין חברי כנסת.

<אליהו לוי: סליחה, מה השאלה?

חיים כץ: אין הבדל בינם ובין כל עובד אחר במשק הישראלי, מבחינת התנאים.

<אליהו לוי: מבחינת התנאים הבסיסיים אין הבדל.

<אליהו לוי: אין הבדל.

חיים כץ: זה לא כמו שאמרת.

ישראל חסון: למה לא כמו שאמרתי?

חיים כץ: הבן-אדם עובד ישראלי לכל דבר ועניין.

ישראל חסון: הוא צובר אצלך ותק?

חיים כץ: כן.

<קריאה: - - -

ישראל חסון: הוא צובר אצלך?

חיים כץ: כן.

<קריאה: ודאי.

ישראל חסון: עמ"י?

חיים כץ: כן.

<קריאה: כן, ודאי.

ישראל חסון: כן?

ישראל חסון: אפשר לראות את החוזה שלו בהזדמנות?

ישראל חסון: אני אומר לך שמה שנמצא אצלי – העובד המקומי הזה, המאבטח, בסדר?

ישראל חסון: לא עומד במה שאתה אומר, לפי מיטב ידיעתי.

ישראל חסון: אבל אתה יודע מה, אני מציע, אדוני היושב-ראש, יושב פה אדם שהתעמק בזה.

חיים כץ: עוד שנייה, שנייה.

חיים כץ: אבל תקשיב, אנחנו באנו, אני עשיתי פה דיון לבקשתך.

חיים כץ: אמרת דברים חמורים.

חיים כץ: בא הבן-אדם ואומר: לא כצעקתה.

חיים כץ: בן-אדם, רשמית.

חיים כץ: יכול להיות שהתנאים יותר טובים, יכול להיות שהתנאים פחות טובים – אני לא נכנס לזה – אבל הוא עובד לכל דבר ועניין, צובר פנסיה ישראלית.

חיים כץ: ממומן – משלמים לו, לפי החוק, פנסיה.

חיים כץ: הוא עובד ישראלי, אחרת הוא לא משלם לו פנסיה לפי החוק.

חיים כץ: הוא משלם ביטוח לאומי, הוא משלם מס בריאות, הוא משלם הכול.

חיים כץ: עכשיו, יכול להיות שיש מישהו אחר בחדר הזה שאומר הפוך ממך, תיכף נבדוק.

חיים כץ: כן, אדוני, לפרוטוקול, מי אדוני?

<אבי-חי שפירא: אני אב של מאבטח.

חיים כץ: איך קוראים לך?

<אבי-חי שפירא: אבי שפירא.

<אבי-חי שפירא: אני רוצה להגיד, יש שני הסכמים שאני מכיר.

<אבי-חי שפירא: אני לא יכול לדעת את הכול, אני מכיר לפי הבן.

<אבי-חי שפירא: ההסכם הראשון הוא הסכם של עמ"י, והבעיה שם: הם מרוויחים, בהסכם של עמ"י – אני מדבר על הביטוח – כ-13 אלף שקלים לערך.

<אבי-חי שפירא: מתוך זה, המשכורת בארץ היא בערך 5,000 שקל, לא יותר.

<אבי-חי שפירא: על ה-5,000 שקל הם מקבלים זכויות של אובדן כושר עבודה ו-risk.

<אבי-חי שפירא: עכשיו, ברגע שיש אובדן כושר עבודה לבן-אדם – אני לא מדבר, אם הוא נזקק לטיפול רפואי, אז יש ביטוח רפואי.

<אבי-חי שפירא: אבל אם הוא נכנס למצב של אובדן כושר עבודה, נגיד, עד גיל 60, 65; זה גם לא מוכרח להיות מעבודה.

<אבי-חי שפירא: זה יכול להיות ממחלה או תאונה רגילה – אז אובדן כושר העבודה שהוא יקבל יהיה מקסימום 75% מזה – 3,700 שקל.

<אבי-חי שפירא: אז אדם שמרוויח 13 אלף שקל, אתה נותן לו 3,700 שקל, אז זה מעט מאוד.

<אבי-חי שפירא: עכשיו, כשהוא עובר לחוזה של מתגברים - - -

חיים כץ: אתה יודע כמה אנשים במשק הישראלי לא מקבלים אובדן כושר עבודה?

<אבי-חי שפירא: בסדר, אני לא יודע.

<אבי-חי שפירא: אני לא עושה - - -

חיים כץ: אתה יודע כמה אנשים לא מקבלים אובדן כושר עבודה?

<אבי-חי שפירא: בסדר, אבל פה אתה בג'וב ממלכתי, שאתה נותן, אתה אמור להגן על אחרים, ואתה אמור להיות דוגמה, ואתה אמור לסכן את עצמך.

<אבי-חי שפירא: אתה גם בפעילות הרבה יותר קשה מפקיד אחר, אז לא מגיע לו 3,750 שקל.

<אבי-חי שפירא: אבל זה לא הסוף.

<אבי-חי שפירא: בחוזה, לדעתי, של מתגברים, הם לא מקבלים בכלל זכויות פנסיוניות.

<אבי-חי שפירא: הם עוברים לחוזה - - -

חיים כץ: מה זה מתגברים?

<אבי-חי שפירא: זה שיפור במצב של עמ"י, הם עולים בשכר.

<אבי-חי שפירא: יש בעיה בשעות הגלובליות.

<אבי-חי שפירא: אני לא רוצה להיכנס.

<אבי-חי שפירא: אני אומר עוד דבר: גם לא הייתי פונה - - -

חיים כץ: מתגברים מקבלים פנסיה?

<אליהו לוי: היות ואנחנו גוורדיה גדולה – כל אחד מתעסק בתחום שלו – אני מציע שכל אחד, שזה קרוב אליו, - - -

חיים כץ: אתה לא מכיר את - - -

<אליהו לוי: אני במתגברים לא מטפל, כך שאני - - -

<אבי-חי שפירא: אני אשלים: מתגברים, אני חושב, אני גם לא יודע, קשה לדעת שם את - - -

חיים כץ: מתגבר זה מדרגה אחת מעל עמ"י?

<אבי-חי שפירא: זה מעל עמ"י, זה יותר טוב.

<אבי-חי שפירא: ואז הם לא מקבלים בכלל, מכניסים אותם למסלול של עובד זמני.

<אבי-חי שפירא: עושים איתם הסכמים לחצי שנה בדיוק – שלא יעברו ביום את החצי שנה – אבל הם כן עוברים בגלל שיש דרישות ביטחוניות בשטח, אז הם עוברים את החצי שנה.

<אבי-חי שפירא: אבל נראה לי שעל השיקול של החצי שנה הם לא מקבלים כלום.

חיים כץ: מה קורה מעבר לחצי שנה, הוא עובר להיות קבוע?

<אבי-חי שפירא: לא, מחזירים אותו, מפטרים אותו, ואז הוא מחכה להצבה חדשה.

<אבי-חי שפירא: הכול זה - - -

חיים כץ: יש לו חוזה לחצי שנה, - - -

<אבי-חי שפירא: אמור להיות חוזה, הוא לא חותם בכלל על חוזה.

<אבי-חי שפירא: אומרים לו: יש לך חוזה לחצי שנה.

<אבי-חי שפירא: הוא לא חותם בכלל על חוזה.

<אבי-חי שפירא: מחזיקים אותו שם.

<אבי-חי שפירא: אם פתאום יש צורך וחסרים מאבטחים - - -

חיים כץ: משרד החוץ?

<אבי-חי שפירא: כן.

חיים כץ: הכול משרד החוץ?

<אבי-חי שפירא: כן.

<אבי-חי שפירא: אם יש חוסר - - -

חיים כץ: עד כדי כך לא מסודר?

<אבי-חי שפירא: אני לא יודע – או שמסודר מאוד מבחינה או שהם גם לא חושבים על ההשלכות.

<אבי-חי שפירא: הם מסודרים מבחינת הקיצוץ בתקציבים, וזה גורם להשלכות שהם לא ערים לזה.

<אבי-חי שפירא: אני גם לא כועס.

<אבי-חי שפירא: אני אומר, אם הייתי יכול לשלם עבור הבן, כמו כל צעיר אחר, ביטוח ל-risk, אובדן כושר עבודה, מחלות קשות – הייתי עושה, לא הייתי מטריד אף אחד ולא הייתי פונה.

<אבי-חי שפירא: הייתי משלם גם כפול או כפול - - -

חיים כץ: אתה יכול.

<אבי-חי שפירא: אני לא יכול.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: לאיזו חברות ביטוח פנית?

<אבי-חי שפירא: פניתי ל"הראל", פניתי ל"מגדל".

<אבי-חי שפירא: אני איש ביטוח, במקרה.

חיים כץ: למה אתה לא יכול?

<אבי-חי שפירא: בגלל הסיכון: אל"ף, הם בארצות לא מפותחות.

<אבי-חי שפירא: בי"ת, המקצוע מסוכן.

חיים כץ: שיבטחו בביטוח משנה.

<אבי-חי שפירא: פנו לביטוח משנה.

<אבי-חי שפירא: ב"מגדל", ישבתי איתם, וגם ב"הראל" פנו לכמה ביטוחי משנה – אף אחד לא הסכים.

<אבי-חי שפירא: תראה, לצעיר בגילו עולה 150-100 שקל, ביטוח עד לפה.

<אבי-חי שפירא: וניסיתי בכל מיני וריאציות: לבודד את הפעילות המבצעית או כזה דבר להוריד.

<אבי-חי שפירא: או להגיד שאובדן כושר עבודה רק אם הוא לא יהיה מסוגל להיות - - -

חיים כץ: טוב, הבנו.

חיים כץ: אוקי.

<אבי-חי שפירא: לא משנה.

<אבי-חי שפירא: אבל בתור מתגבר, מה שאני רוצה להדגיש זה שאין חוזה, אין פנסיה ואין כלום.

חיים כץ: יש פה מישהו ממשרד החוץ שיודע להגיד לי.

<א': כן, אפשר?

חיים כץ: לפרוטוקול – שם ותפקיד.

<א': קוראים לי א', אני ראש חטיבת הביטחון במשרד החוץ.

חיים כץ: בבקשה.

<א': חבר הכנסת ישראל חסון צודק, שלפני מספר שנים, עד לפני שנתיים לערך, האנשים האלה הועסקו על ידי חברה קבלנית, לא משנה כרגע – "מודיעין אזרחי" או whatever.

חיים כץ: לא משנה, לא חשוב.

<א': אנחנו, בשקלול של כל העסק הזה, בחנו את העסק הזה וחשבנו שהם מקופחים על ידי החברה הקבלנית, והחלטנו להעביר אותם לחוזים שלנו.

<א': ואכן יש מה שקרוי פה" עמ"י אבטחה, שמגויס אצלנו ועובר את הקורס בשב"כ, בסדר?

<א': עד עכשיו, עד לפני חודש-חודשיים, הם היו מגויסים, כל תהליך הגיוס היה באמצעות השב"כ.

<א': לפני חודשיים השב"כ העביר את זה אלינו, את הגיוס, לא את ההכשרה.

<א': אני מזכיר שאני איש שב"כ, בסדר?

<א': אני גם לא רק איש שב"כ, אלא אני מונחה כשב"כ, בהנחיה המבצעית שלי וההנחיה של הנהלים.

<א': אבל אני רוצה להתייחס רגע לתנאי השכר ולתנאי ההעסקה: יש פה שלושה מתארים של מאבטח: יש את המאבטח – מה שאנחנו קוראים – עמ"י אבטחה, שמתחייב אלינו, עושה קורס בשב"כ, משהו בסדר גודל של חודשיים וחצי-עשרה שבועות.

<א': לאחר מכן יוצא לשליחות של עד שנה וחצי, כאשר בשליחות עצמה הוא מחליף שתיים או שלוש תחנות, בהתאם לנסיבות ובהתאם לצרכים המבצעיים.

<א': זו ההתחייבות הג'נטלמנית בינינו, ואנחנו, בסך הכול, די עומדים בה.

<א': מטיבי הלכת נשארים אצלנו, במערכת, ומתקדמים בחיל.

<א': מעבר לזה, יש קבוצה נוספת, מה שאנחנו קוראים לה: מאבטחי - - -

חיים כץ: אחרי שנה וחצי, אלה שהם לא מטיבי לכת, אומרים להם: תודה רבה על השירות.

<א': לא.

<א': תראו, אלה חבר'ה צעירים שסיימו צבא, שהם בעצמם לא יודעים מה הם רוצים לעשות כשהם יהיו גדולים.

<א': אז הם עושים שנה וחצי-שנתיים, הם יוצאי יחידות קרביות, הם תורמים למדינת ישראל.

<א': אנחנו נותנים להם את המעטפת, נותנים להם את ההכשרה.

<א': הם מסיימים – מרביתם, מחציתם, הולכים ללמוד או אפילו יותר.

<א': אני לא עשיתי כרגע סטטיסטיקה, אבל זה הכיוון, זה הווקטור.

חיים כץ: טוב.

<א': אז זה סיפור אחד.

<א': חלק אחר נשאר במערך שלנו, במערך העתודה שלנו, ואנחנו קוראים להם, מה שנקרא: מאבטחים לטווח קצר של עד חצי שנה.

<א': אז הם נמצאים ב-pool שלנו, והתשלום שלהם אחר.

חיים כץ: זה מתגברים?

<א': מתגברים.

חיים כץ: טוב.

<א': והם עובדים בשכר אחר, לפי חוזה אחר.

<א': הם נותנים את המקטע שהם נותנים: חודש תגבור, חודשיים או חצי שנה, בהתאם לתכניות שלו ללימודים, בהתאם לתכניות האחרות.

<א': כאשר אני פחות בקי, כרגע, בהפרשות הסוציאליות וכל זה.

<א': נמצאים פה, איתי, הגברת רונית מונסה - - -

חיים כץ: הם עובדים ישראלים של משרד החוץ?

<א': הם עובדים ישראלים של משרד החוץ.

חיים כץ: אז סביר להניח שהם מקבלים את כל ההפרשות החוקיות.

<א': כן, בהחלט.

<קריאה: לא.

<א': אני מציע שנעשה את זה בצורה מסודרת.

חיים כץ: סביר להניח.

חיים כץ: אם הוא עובד ישראלי במשרד ממשלתי, תחת פיקוח של משרד ממשלתי, אז כנראה שהוא משלם ביטוח לאומי, וכנראה שהוא משלם מס בריאות, וכנראה שהוא מקבל פנסיית חובה.

ישראל חסון: תגיד, הוא מבוטח?

<אבי-חי שפירא: לא, הוא לא מקבל שום פנסיה.

חיים כץ: משלם.

<א': אני מבקש, יש פה את הגברת רונית מונסה, שהיא מנהלת - - -

חיים כץ: זה רק בכן ולא, זה מה שהוא משלם.

חיים כץ: משלם פנסיית חובה?

<א': אני מציע שהגברת רונית מונסה תשיב על העניין הזה.

<רונית מונסה: סליחה, ברשותכם, אני אשלים את חבר הכנסת ישראל חסון ואני אשלים את א', את שניכם ביחד.

<וילמה מאור: תציגי את - - -

<רונית מונסה: שמי רונית מונסה, ואני מנהלת תחום שכר במשרד החוץ.

<רונית מונסה: חבר הכנסת ישראל חסון צודק כשעשה את ההבחנה הראשונית, בין מאבטחים שהם שליחים, שהוא קרא להם עובדי משרד החוץ; לבין מאבטחי עמ"י, שהם אנשים שיוצאים לתקופה קצרה וחותמים על חוזה מהשגרירות.

<רונית מונסה: מי שחתום על החוזה, בדרך כלל, קצין המנהלה והשגריר או ראש הנציגות – הקונסול הכללי.

<רונית מונסה: אנחנו עושים לכל המאבטחים, באשר הם, מנכים גם את מיסי החובה של מדינת ישראל: ביטוח לאומי, ביטוח בריאות ומס הכנסה; ואנחנו גם מפרישים כספים לפנסיה.

<רונית מונסה: הכול לפי כללי קרנות הפנסיה ואגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון.

ישראל חסון: תגידי, הקב"ט שנוסע מטעמך והמאבטח, מבוטחים באותו אופן?

<רונית מונסה: כן.

<רונית מונסה: הם יכולים לבחור אותם אפיקים, ולהיבחר באותו אופן.

ישראל חסון: לא, לא, סליחה, הם מבוטחים באותו אופן?

<רונית מונסה: כן.

ישראל חסון: זאת אומרת, אם קורה לו משהו בחוץ לארץ, וקורה לקב"ט.

ישראל חסון: הקב"ט מקבל שירות ממדינת ישראל; המאבטח – ממי מקבל את השירות, מחברת הביטוח שהוא מבוטח בה?

<רונית מונסה: אתה שואל אותי שתי שאלות שונות.

ישראל חסון: אני שואל אותך שאלה - - -

<רונית מונסה: אני אומרת לך: מבחינת הביטוחים, הם מכוסים אותו דבר – גם המאבטח-השליח, וגם עמ"י.

<רונית מונסה: מבחינת הביטוח הרפואי בנציגות – מה שדיבר כאן האבא של המאבטח – אכן שניהם מבוטחים אותו דבר.

<רונית מונסה: מבחינת המיסים, שניהם מבוטחים אותו דבר.

<רונית מונסה: מבחינת קרנות הפנסיה, הם מבוטחים אותו דבר.

<רונית מונסה: הדבר היחיד שמפריד בין מאבטח לעמ"י, זה שמאבטח-שליח יכול לעשות קרן השתלמות, ולעמ"י אין את האפשרות - - -

חיים כץ: טוב, הוא לא מדבר על זה.

<רונית מונסה: זה הדבר היחיד שמפריד.

חיים כץ: הוא שאל שאלה אחרת.

<רונית מונסה: - - - לצורך העניין - - -

חיים כץ: את הקשבת למה שהוא שאל אותך?

<רונית מונסה: כן.

חיים כץ: הקשבת?

<רונית מונסה: כן.

חיים כץ: מה הוא שאל אותך?

ישראל חסון: למי פונה המאבטח?

<רונית מונסה: למשרד החוץ.

ישראל חסון: מאבטח שנפגע מטופל על ידי משרד החוץ או - - -

<רונית מונסה: מאבטח שנפגע, בין אם הוא עמ"י ובין אם הוא שליח, יש שתי דרכים לפנות: אם הוא נפגע בעבודה, הוא יכול להגיש תביעה לפגיעה בעבודה, דרך משרד החוץ למוסד לביטוח לאומי; והוא יכול לפנות לקרן הפנסיה שהוא מבוטח בה.

ישראל חסון: אז למה את עושה את ההפרדה הזו?

<רונית מונסה: למה אני עושה הפרדה?

<רונית מונסה: אני אגיד לך למה.

ישראל חסון: לטובת הציבור שלא יודע, עמ"י זה עובד מקומי ישראלי.

<רונית מונסה: נכון.

ישראל חסון: הרי מה את עושה?

ישראל חסון: את מגייסת פה, בארץ, ממיינת פה, בארץ, מכשירה פה, בארץ, נותנת לו כרטיס ואומרת לו: רק שם תתגייס.

ישראל חסון: למה את עושה את זה?

חיים כץ: יותר זול.

ישראל חסון: מה זה "יותר זול"?

ישראל חסון: תעשה לו חוזה יותר נמוך.

ישראל חסון: מה קרה?

חיים כץ: אולי הוא לא ירצה.

<א': הוא לא ייצא.

חיים כץ: הוא - - -, נו.

ישראל חסון: מה?

<א': הוא לא ייצא, חבר הכנסת חסון.

ישראל חסון: מה?

<א': הוא לא ייצא.

ישראל חסון: מה הוא לא ירצה?

<א': הוא לא ייצא.

<קריאה: לשליחות.

<א': הוא לא ייצא לשליחות.

ישראל חסון: אבל הוא מקבל, בסופו של דבר, אותו סכום, נכון?

חיים כץ: לא.

<רונית מונסה: לא.

ישראל חסון: בין אם אתה קורא לו עמ"י - - -

<רונית מונסה: הוא לא מקבל אותו שכר.

חיים כץ: לא, הוא מקבל הרבה יותר נמוך.

ישראל חסון: הוא מקבל יותר נמוך משליח.

<רונית מונסה: הוא לא מקבל אותו שכר, הוא מקבל את אותם התנאים מבחינת החוקים.

<רונית מונסה: מפרישים לו את - - -

ישראל חסון: הוא לא מקבל אותו שכר, נו.

חיים כץ: נו, אני אומר לך: הוא מקבל יותר נמוך.

ישראל חסון: גם היום.

חיים כץ: כן.

<רונית מונסה: כן.

ישראל חסון: בסדר, אבל מה שאני מנסה לומר לך, אני שואל את השאלה: למה את קוראת לו עמ"י?

<רונית מונסה: למה אני קוראת לו עמ"י?

ישראל חסון: כן.

ישראל חסון: למה את לא שולחת אותו - - -

<רונית מונסה: כי הוא עמ"י שמקבל שכר, שהוא עמ"י, שהוא שונה משכר של שליחים.

<רונית מונסה: יש הבדל בין שכר של שליח, לבין שכר של - - -

חיים כץ: בעיות רישום.

חיים כץ: בעיות רישום, במכסות של תקנים וכיוצא בזה.

חיים כץ: אני לא מכיר.

חיים כץ: אבל, אתה יודע, בפרוצדורה הרישומית - - -

ישראל חסון: בזה זה מתמצה?

<רונית מונסה: כן.

<רונית מונסה: ואם אתה רוצה הבאתי לכאן דוגמאות של שליחים ושל עמ"י, - - - תלושי שכר.

ישראל חסון: הבן-אדם שמגיע אלייך - - -

<רונית מונסה: כן.

ישראל חסון: אני שואל אותך.

ישראל חסון: אליי פשוט הגיעו הרבה פניות, בגלל זה אני העליתי את הנושא, ואני שואל אותך שוב פעם:

ישראל חסון: המאבטח אומר לי: אדוני, אני התייצבתי בשביל למלא תפקיד בשירות ממלכתי.

ישראל חסון: אני לא עושה את זה.

ישראל חסון: אני לא עושה את זה.

<רונית מונסה: למה?

ישראל חסון: למה?

ישראל חסון: משום שהוא אומר שהמסלול שלו הוא מסלול שונה.

<רונית מונסה: לא, אבל - - -

ישראל חסון: אם לא, אז אוקי.

חיים כץ: יש לי אלייך שאלה.

<רונית מונסה: אני מוכנה לענות לחבר הכנסת ישראל חסון.

ישראל חסון: תעני.

חיים כץ: לא, יש לי אלייך שאלה: שמעתי את האבא של הבחור, והוא אומר שיש לו תת-ביטוח.

חיים כץ: השכר שלו מורכב משני חלקים: - -

<רונית מונסה: נכון.

חיים כץ: - - מחלק אחד שמוכר במדינת ישראל, ומחלק אחר שזה כנראה תנאים נלווים או תנאי שירות בחוץ לארץ.

חיים כץ: והשכר, החלק שמשולם בחוץ לארץ – אין עליו הפרשות, לא ביטוח לאומי, לא מס הכנסה.

יעקב מרגי: ולא אובדן כושר עבודה.

חיים כץ: ולא אובדן כושר עבודה.

<אבי-חי שפירא: דרך אגב, אני חושב שמס הכנסה יש, אבל פנסיה אין על - - -.

<אבי-חי שפירא: יש על 40% מהשכר - - -

חיים כץ: אדוני, הבנו.

<אבי-חי שפירא: סליחה, אבל אמרתי נקודה אחרת.

<אבי-חי שפירא: אמרתי שמס הכנסה הוא משלם על - - -

חיים כץ: שמענו.

יעקב מרגי: ברור, ברור.

חיים כץ: כן.

<רונית מונסה: אני אגיד לכם איך מורכבות המשכורות בחוץ לארץ, בין אם מדובר בשליחים ובין אם מדובר בעמ"י: יש משכורת שמשולמת בפועל, שעליה מנוכים מיסי החובה: מס הכנסה, ביטוח לאומי ומס בריאות; ויש משכורת שנקראת משכורת הצל – זה מה היה קורה לו אותו עובד היה משרת בארץ באותה דרגה.

יעקב מרגי: ורק על זה יש את ההפרשות.

<רונית מונסה: משכורת הצל, המשכורת - - - – בדיוק – היא לצורך הפרשות ולצורך - - -

חיים כץ: לכל - - -

<רונית מונסה: לכל השליחים ולכל עמ"י.

חיים כץ: לכל השליחים במדינת ישראל, - -

<רונית מונסה: לכל השליחים - - -

חיים כץ: - - יש תת-ביטוח?

יעקב מרגי: לא, לא תת-ביטוח.

<רונית מונסה: לא תת-ביטוח.

יעקב מרגי: הם מבוטחים רק על - - -

ישראל חסון: זה תת-ביטוח.

חיים כץ: זה תת-ביטוח.

ישראל חסון: זה תת-ביטוח.

<קריאה: כן.

<רונית מונסה: כן, כן.

חיים כץ: שמע, אתה מבין מה שהיא אומרת?

חיים כץ: היא אומרת כזה דבר: בעולם הביטוח – יש לנו פה סוכן ביטוח – אני נמצא בארץ, מרוויח 10,000 שקל, ואני בפנסיה תקציבית.

חיים כץ: ויש לי 10,000 שקל.

חיים כץ: וחבר הכנסת ישראל חסון חבר שלי, עשה לי צ'ופר, שלח אותי ללונדון.

חיים כץ: אמר לי: אתה כבר בן 64, וואלה אני אשלח אותך ללונדון, והמשכורת שלי בלונדון - -

ישראל חסון: 10,000 פאונד.

חיים כץ: - - יורדת – המשכורת בארץ ל-7,000 שקל.

חיים כץ: עזוב שהמשכורת שם, אני עוד 10,000 פאונד.

חיים כץ: ואני מגיע לשם, אני יושב שם שלוש שנים, ומגיע לארץ והשכר שלי הוא 7,000 שקל.

חיים כץ: ואני, כל חיי, אקבל את הפנסיה לפי 7,000 שקל.

<רונית מונסה: אכן, כן.

<רונית מונסה: התשובה היא כן.

חיים כץ: זאת אומרת, אתם יוצרים, לאנשים שאתם שולחים – היום, בכלל, יש, שהם הולכים לפנסיה, מחשבים את הפנסיה, אין יותר פנסיה תקציבית.

חיים כץ: אבל יש אנשים בוותיקות, אצלכם – שיטות הממוצעים.

חיים כץ: אתם מורידים להם את הממוצעים של השכר.

חיים כץ: אתם פוגעים להם בפנסיות כשהם יפרשו.

חיים כץ: בזה שאתם שולחים אותם לחוץ לארץ, אתם יוצרים אצלם הפרשות נחותות, בפרקי זמן גדולים, ואתם פוגעים להם בהזדקנות.

<א': אבל זו לא החלטה של משרד החוץ.

יעקב מרגי: - - -

חיים כץ: עזוב, אני מדבר עכשיו, פה, על המצב, וזה המצב.

חיים כץ: אם זה המצב, כמו שאתה מתאר, אז שיהיה לך ברור שאתה יוצר לאנשים נזק בפנסיה שאתה לא יודע לתקן אותו.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, יש פה שגרירים, בארץ, שפנו אליי, שהם יושבים על פנסיה של 5,000-4,000 שקל, נכון?

חיים כץ: תקשיב, אני שומע את זה בפעם הראשונה.

חיים כץ: אבל מה שאמרה פה הממונה על השכר, אני אומר לך, יכול להיות שאתם לא מתכוונים, ויכול להיות שהמטרות שלכם טובות, אבל אתם שולחים אנשים ואתם עושים להם נזק.

יעקב מרגי: יש פה את נציג משרד האוצר, ממונה על השכר.

חיים כץ: עושים להם נזק.

חיים כץ: לא רק זה שאם קורה לו משהו, חלילה, והוא מבוטח באובדן כושר עבודה, בין עיסוקי או לא עיסוקי – הוא מבוטח, והולך לנכות, - -

יעקב מרגי: ל-40% הוא הולך.

חיים כץ: - - אז הוא מקבל נכות חלקית לפי מה שאתה מבטח אותו.

חיים כץ: וגם אם הוא בריא, היום, הפנסיה, שאתה שולח אותו, זו קופת חיסכון.

חיים כץ: אין יותר פנסיה.

חיים כץ: זו קופת חיסכון.

חיים כץ: ואתה, לפרק הזמן שהוא בחוץ לארץ, אתה חוסך לו סכום מופחת.

<רונית מונסה: אני יכולה רק, ברשותך, להוסיף עוד משפט?

חיים כץ: זה כבר מיותר.

<רונית מונסה: רק להגיד שמה שאתה אומר זה נכון, - -

חיים כץ: תודה רבה.

<רונית מונסה: - - ואנחנו עושים את זה על פי הוראות השות"ש, שזה שכר ותנאי שירות בחוץ לארץ.

<רונית מונסה: ואנחנו עושים את זה על פי תקנון שירות החוץ, שכל הדברים האלה נסגרו בוועדה הבין-משרדית של משרד האוצר.

חיים כץ: תשמעי, זו לא חוכמה.

חיים כץ: הם, ממשרד האוצר - - -

<רונית מונסה: אנחנו פועלים על פי חוקים.

חיים כץ: אני לא אומר לכם שאתם לא עושים חוקי.

יעקב מרגי: אתם עובדים לפי החוק.

יעקב מרגי: הבעיה היא - - -

חיים כץ: לא אמרתי, חלילה, שאתם לא עובדים חוקי.

חיים כץ: אני אומר לכם שאתם פוגעים באנשים שאתם שולחים לחוץ לארץ, לשרת את המדינה, ואתם עושים להם נזק.

חיים כץ: ואני כולו חבר כנסת שבקושי מבין בזה.

חיים כץ: ואתם כולכם יושבים על שכר, ומכוונות טובות, ולפי החוק – כל מי שאתם שולחים לחוץ לארץ, אתם עושים לו נזק.

חיים כץ: כן.

< אמיר גנאור: שמי אמיר גנאור, אני מנהל תחום משאבי אנוש במשרד החוץ.

< אמיר גנאור: אני רק משלים את האמירה של הגברת רונית מונסה: זה לא משרד החוץ, אלא כל עובדי המדינה.

< אמיר גנאור: אני לא אומר שהדברים שאני אומר צודקים, אלא אני מתאר את הבסיס - - -

חיים כץ: קודם-כל, מה שאמרתי זה נכון?

<אמיר גנאור: כן, כן.

חיים כץ: אז תודה.

<אמיר גנאור: רק לתאר את זה יותר - - -

חיים כץ: אם מה שאמרתי זה נכון, אז תודה.

<אמיר גנאור: כל עובדי המדינה שיוצאים לחוץ לארץ, כל עובדי המדינה, בין אם הם אנשי משרד החוץ, שב"כ, המוסד, משרד האוצר, משרד החקלאות, משרד הכלכלה וכדומה, מסגרת ההעסקה שלהם והמסגרת הפנסיונית שלהם – ההפרשות וכדומה – מוגדרות אצל הממונה על השכר בוועדה בין-משרדית, שיושבים בה נציגי הממשלה ומשרד האוצר, והיא זו שמכתיבה את רמת השכר ואת סוג ההפרשות הפנסיוניות.

<אמיר גנאור: ושם מוגדר באמת – כמו שאתה צודק – סוג של תת-תקצוב.

חיים כץ: שמע, הייתה פה, לפני שנתיים, השביתה של משרד החוץ.

<אמיר גנאור: יש עוד אחת.

<קריאה: בדרך.

חיים כץ: תשמע, הם לא ידעו מה לבקש.

<אמיר גנאור: הם עכשיו מבקשים את זה בסכסוך העבודה.

<רונית מונסה: זה קיים בסכסוך העבודה שלנו.

<אמיר גנאור: זה מופיע עכשיו בסכסוך העבודה.

<קריאה: זה סעיף - - -.

<קריאה: זה אחד הסעיפים - - -

<רונית מונסה: לא זה.

<רונית מונסה: אחד - - -

חיים כץ: נפל להם האסימון?

<אמיר גנאור: כן.

חיים כץ: הם ישבו אצלי, הם לא ידעו מה לבקש.

<אמיר גנאור: אז עכשיו הם למדו.

<אמיר גנאור: זה בסכסוך העבודה.

<רונית מונסה: זה אחד הסעיפים בסכסוך העבודה.

חיים כץ: תשמע, מה שאמרתם לי, פה – וואלה, אתם מלאים בכוונות טובות, - -

ישראל חסון: אני אומר לך, - - -

חיים כץ: - - אבל זה לא העמ"י הזה, זה כולם, בלי יוצא מן הכלל.

<רונית מונסה: כן, כולל השליחים.

חיים כץ: כולם, שנוסעים לחוץ לארץ.

<קריאה: נכון.

חיים כץ: יש להם נזק שאתה לא מבין.

יעקב מרגי: מתפתים לסך ההכנסות, ולא שמים לב לשכר הבסיסי.

חיים כץ: לא, במודע, יש לו שכר יותר נמוך פה.

חיים כץ: השכר שלו יורד.

חיים כץ: יכול להיות שהוא בא לארץ, גומר שם, ומעלים לו את השכר חזרה.

חיים כץ: אבל בפרק הזמן שהוא היה בחוץ לארץ, הוא צבר תת-ביטוח, ותת תנאים ותת כסף.

חיים כץ: הבעיה יותר חמורה ממה שחשבנו.

חיים כץ: כן.

<דני זקן: דני זקן, מנהל אגף הביטוח והבריאות במוסד לביטוח לאומי.

<דני זקן: אני רק רוצה להוסיף עוד משהו - - -

חיים כץ: עוד משהו לא בסדר?

<דני זקן: דיברו רק על הנושא של ענף נפגעי עבודה, - -

חיים כץ: לא, לא, דיברו גם על פנסיות.

<דני זקן: - - אבל יש לזכור שעל פי חוק הביטוח הלאומי יש מספר ענפים שהם גמלאות מחליפות שכר: דמי לידה, דמי אבטלה, ומילואים.

<דני זקן: כלומר, ברגע שיש – איך שהגדרת את זה – תת-ביטוח, הרי יש קשר ישיר בין ההכנסה ברוטו, שממנה אנחנו מנכים את מס ההכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות, לבין בסיס ההכנסה שמשמש בסיס לחישוב הגמלה.

חיים כץ: אתה מדבר על הדברים הקטנים.

<דני זקן: אז לזכור שזה לא רק ענף נפגעי עבודה - - -

חיים כץ: כמה פעמים יולדים?

חיים כץ: חבל שלא 17.

חיים כץ: אתה מדבר על הדברים הקטנים.

<אמיר גנאור: זה לא - - -, זה מוביל לפער, כי ביטוח לאומי - - -

<דני זקן: אותו אחד שמפסיקים לו את העבודה או שהוא מפסיק, והוא רוצה לקבל דמי אבטלה, לפי הדוגמה שלך, של ה-10,000 שקלים או ה-7,000 שקלים - -

חיים כץ: אוקי, הוא יקבל 5,000 שקלים.

<דני זקן: - - אז רמת החיים שהוא הורגל הייתה 10,000 שקלים; ואחר-כך, בגלל שהוא הלך למספר חודשים לעבוד בחוץ לארץ, לפי בסיס של 7,000 שקלים, זה יהיה גם בסיס החישוב של דמי האבטלה, בסדר?

<רונית מונסה: צודק.

<רונית מונסה: זה - - - של דמי לידה - - -

<דני זקן: אז אנחנו מדברים פה על מעטפת הרבה יותר רחבה, ולא רק נקודתית לגבי אובדן כושר - - -

חיים כץ: וזה בסכסוך העבודה של משרד החוץ?

חיים כץ: טוב, בואו נראה איך זה מתפתח.

חיים כץ: אם לא, אנחנו נצטרך לחוקק שם.

ישראל חסון: יש פה נציג של משרד האוצר, לא?

חיים כץ: יש פה נציג של משרד האוצר?

חיים כץ: בוא, תגיד לנו משהו, עכשיו.

חיים כץ: ספר לנו.

חיים כץ: לפרוטוקול – איך קוראים לך?

<משה בכר: משה בכר.

חיים כץ: יפה, מר בכר.

חיים כץ: דבר אלינו.

<משה בכר: לאחר שהבנו שאין שום אפליה בין עמ"י לשליחים אחרים, אז נשים את - - -

חיים כץ: יעני, כולם דפוקים.

<משה בכר: לא, זה לא עניין של - - - דפוקים.

חיים כץ: הבנו, כולם דפוקים.

<משה בכר: עכשיו, הדיון הוא על משהו אחר לגמרי: על איך מבטחים את המשכורת של שליח או של עמ"י – כי זה מבוטח באותו אופן בדיוק – בשעה שהוא נמצא בחוץ לארץ.

<משה בכר: עכשיו, אני רוצה להסביר איך זה עובד: שליח הוא עובד קבוע של משרד החוץ, ומעת לעת הוא יוצא לשליחות.

<משה בכר: אגב, זה נכון למשרד החוץ, וגם לכל המשרדים ששולחים נציגים, כולל גם משרד האוצר, לצורך העניין.

<משה בכר: יש לעובד שכר שהוא מקבל אותו בארץ – לזה אנחנו קוראים החלק הישראלי; וכשהוא נמצא בחוץ לארץ, לא ממשיכים לשלם לו אך ורק את החלק הישראלי של השכר, כי זה לא יספיק לו להתקיים בחוץ לארץ, כי בחוץ לארץ נגרמות לו הרבה הוצאות אחרות.

<משה בכר: לכן, כשהוא נמצא - - -

חיים כץ: תעצור.

חיים כץ: לפי מה שאתה אומר, אין בעיה.

חיים כץ: לפי מה שאתה אומר.

<משה בכר: כן.

חיים כץ: אם זה כמו שאתה אומר.

חיים כץ: אם אני מרוויח פה 20 אלף שקל לחודש ממשרד החוץ, ועכשיו שולחים אותי לחוץ לארץ.

חיים כץ: הרווחתי 20 אלף שקל, ושולחים אותי לחוץ לארץ.

חיים כץ: בחלק הישראלי בארץ, כל ההפרשות שלי ממשיכות להיות על 20 אלף שקל?

<משה בכר: נכון מאוד.

חיים כץ: אז אין לך בעיה.

חיים כץ: אין בעיה.

ישראל חסון: עמ"י שלא חתום עם - - -

<משה בכר: עמ"י זה אותו דבר.

ישראל חסון: סלח לי, רגע.

<משה בכר: אין הבדל.

ישראל חסון: עמ"י לא חתום עם משרד החוץ, נכון?

<משה בכר: הוא חותם על חוזה, למיטב הבנתי, הוא - - -

ישראל חסון: הוא לא חתום עם משרד החוץ.

<משה בכר: הוא חותם על חוזה מול משרד החוץ.

ישראל חסון: איזה?

<משה בכר: השגריר, קצין המינהלה.

ישראל חסון: לא, בשגרירות, כשהוא מגיע לפה – איזה שכר?

<וילמה מאור: הוא לא עובד פה.

ישראל חסון: הוא לא עובד פה.

ישראל חסון: תקשיב טוב, אני שואל אותך שאלה נורא פשוטה: עמ"י לא חתום מולך, הוא לא עובד משרד החוץ בארץ.

ישראל חסון: זאת אומרת, כשהוא לא בתפקיד שם, מה דרגת השכר שלו פה?

ישראל חסון: אין לו, הוא לא עובד שלך.

<משה בכר: אני משלם לו, החלק הישראלי שנקבע לו, זה כמה הייתי משלם - - -

<וילמה מאור: - - - הישראלי - - -

ישראל חסון: אין לו חלק ישראלי.

<וילמה מאור: יש לו חלק ישראלי - -

יעקב מרגי: קטן.

<וילמה מאור: - - כדי לשלם - - -.

<וילמה מאור: זו הבעיה.

<רונית מונסה: יש הגבלה - - -

ישראל חסון: חבר'ה, מי קובע לו את זה?

<משה בכר: יש הגבלה.

<משה בכר: הגברת מונסה, את יכולה להסביר את זה, גם כן.

<רונית מונסה: יש הגבלה של דרגות של שליחים בחוץ לארץ.

<רונית מונסה: אם אני, למשל, בדרגה 43 מח"ר, יש לי את הדרגה המקבילה שלי בדירוג חוץ לארץ.

<רונית מונסה: עמ"י אותו הדבר – יש לו את הדרגה שלו בדירוג האחיד, לעומת הדרגה שלו בדירוג חוץ לארץ.

<רונית מונסה: יש טבלה שהיא מקבילה, לדרגות.

<וילמה מאור: מה הדרגה שלו בדירוג האחיד?

חיים כץ: תלוי.

<רונית מונסה: תלוי איזו דרגה הוא מקבל.

<רונית מונסה: אני יכולה לתת לך דוגמאות: אם עמ"י נמצא, למשל, בדרגה 8 עמ"י, הוא בדרגה 14 בדירוג המינהלי; ואם הוא בדרגה 9 עמ"י, הוא בדרגה 15 בדירוג המינהלי, וכן הלאה.

יעקב מרגי: זו רק פונקציה של ותק.

חיים כץ: לא.

<קריאה: לא, לא רק.

<קריאה: גם של - - -

יעקב מרגי: איזה?

יעקב מרגי: מה, הכשרות מסוימות?

ישראל חסון: איך את משלמת לו על התלת?

<רונית מונסה: על התלת?

ישראל חסון: כן.

<רונית מונסה: על התלת אני משלמת לו לפי מה שהשב"כ מחייב אותי.

<רונית מונסה: אני אפילו לא בודקת אותם.

ישראל חסון: לא, השב"כ מחייב אותך בעלות.

<רונית מונסה: מה, אם הוא בא לתלת, פה, לארץ?

ישראל חסון: כן.

<רונית מונסה: הוא ממשיך לקבל משכורת חוץ לארץ.

<רונית מונסה: היא לא מפסיקה.

ישראל חסון: את השהות שלו בארץ, - -

חיים כץ: הוא מקבל כאילו הוא בחוץ לארץ.

<רונית מונסה: - - - שלושה הימים האלה סביב העבודה.

ישראל חסון: - - הוא מקבל כאילו הוא בחוץ לארץ.

<רונית מונסה: בוודאי.

ישראל חסון: אוקי, הבנתי.

<רונית מונסה: בוודאי.

חיים כץ: טוב, עם מה שהיא אומרת, הכול בסדר.

ישראל חסון: כן, אוקי.

חיים כץ: טוב, אם הכול בסדר, עכשיו תדבר – מה לא בסדר?

חיים כץ: תת-ביטוח.

<אבי-חי שפירא: אני אומר: אל"ף, בחוזה מתגברים לא הפרישו בכלל לפנסיה.

<אבי-חי שפירא: אז את שולחת בן-אדם לאפריקה, הוא לא מבוטח.

<אבי-חי שפירא: אם מחר קורא לו משהו, והוא צריך לקבל אובדן כושר עבודה מהפוליסה, אין לו, והוא גם לא יכול לקנות.

<אבי-חי שפירא: לעומת שליח, שהוא, נגיד, בעבודה פקידותית, הולך לחברת ביטוח, קונה ומבטח את עצמו.

ישראל חסון: כמה, במספרים, יש לכם מתגברים לעומת - - -

<אבי-חי שפירא: עכשיו, המתגבר לא מקבל.

<אבי-חי שפירא: הוא היה חצי שנה באפריקה, לא הפרישו אגורה לקרן פנסיה, ואין לו ביטוח, והוא לא יכול לקנות - - - ביטוח - - -

<וילמה מאור: איך זה יכול להיות?

חיים כץ: הם אומרים שלא.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: איך זה יכול להיות?

<אבי-חי שפירא: זה כן נכון.

<אבי-חי שפירא: זה כן נכון.

<אבי-חי שפירא: נו, אני אומר לך.

<א': יש לנו 20 מתגברים, חבר הכנסת חסון, לשאלתך.

ישראל חסון: מה?

<א': יש לנו 20 מתגברים כאלה, כמו שהוא אומר.

<אבי-חי שפירא: עכשיו, עמ"י רגיל מקבל 40% מהשכר, מקבל על 40% מהשכר ומפרישים לו פנסיה.

<אבי-חי שפירא: אז אם קורה לו משהו, אז גם הוא לא במצב - - -

חיים כץ: טוב, הבנו מה שהם אומרים.

חיים כץ: אתה רוצה שיצ'פרו אותו בהפרשות הפנסיוניות על החלק בחוץ לארץ, שלצורך העניין זה צ'ופר ביחס למשכורת בארץ.

<אבי-חי שפירא: לא, אני לא רוצה אפילו את זה.

<אבי-חי שפירא: אתה יודע מה?

<אבי-חי שפירא: גם לא רוצה לדאוג לפנסיה.

<אבי-חי שפירא: אני אומר שאם לא הייתה אוזלת יד במשרד החוץ, היו משיגים הסכם עם חברת ביטוח; שאפילו הפנסיה לא הייתה גודלת, אבל הרכיבים הביטוחיים על פוליסת המנהלים היו גדלים או שהיו עושים risk קולקטיבי או מישהו - - -, ואני לא רוצה אפילו את הפנסיה, והייתי משלם מעצמי, גם.

<אבי-חי שפירא: זה הכול.

חיים כץ: אוקי, מאה אחוז.

חיים כץ: הבנו, תודה רבה, הישיבה נעולה.

<קריאה: תודה.

<רונית מונסה: תודה רבה.